Номер провадження: 11-сс/813/268/23
Справа № 520/2750/19 1-кс/947/1100/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваної ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27 січня 2023 року про відмову в застосуванні до підозрюваної ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування до неї запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000338 від 16 квітня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27 січня 2023 року було відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про застосування до ОСОБА_9 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до неї застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора чи суду на визначений ними час;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Строк дії покладених обов`язків до 27 лютого 2023 року в межах строку досудового розслідування.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, який закінчується 21 березня 2023 року.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого їй може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років.

Розуміючи тяжкість покарання, яке їй загрожує у разі визнання винуватою, ОСОБА_12 зникла та переховувалась від органу досудового розслідування, в зв`язку з чим 26 травня 2022 року було оголошена у розшук.

Вказані обставини свідчать про наявність ризику, передбаченого п.1) ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того перебуваючи на свободі підозрювана може незаконно впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також підозрювана ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України за таких обставин.

Так, 15 квітня 2018 року приблизно о 08 годині 59 хвилин, у світлий час доби, у суху ясну сонячну погоду, без опадів, ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «RENAULT LOGAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), здійснювала рух в Березівському районі (станом на 2018 рік - Ширяївському районі) Одеської області по проїзній частині автодороги «Київ - Одеса», на якій організовано двосторонній рух з окремими проїзними частинами зустрічних напрямків, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, з боку м. Одеси в напрямку м. Києва, та, в порушення вимог п. п. 1.5., 2.3. б), в), 12.1., 12.6 ґ), 12.9 б) Правил дорожнього руху України уважною не була, постійно не стежила за дорожньою обстановкою, внаслідок чого відповідно не відреагувала на зміну дорожньої обстановки, не вжила належних і своєчасних заходів до зниження швидкості свого руху до безпечної та допустимої на даній ділянці дороги, а проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, продовжила рух із попередньою швидкістю, в результаті чого не впоралася із керуванням свого автомобіля і втратила контроль над його керуванням, та допустила його виїзд у стані бічного заносу (бічного ковзання) за межі проїзної частини - на праве узбіччя, де відбувся наїзд автомобіля на металеве огородження-«відбійник», під час чого пасажири даного автомобіля ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 випали з салону цього автомобіля через відчинені двері на проїзну частину.

Внаслідок даної ДТП смертельно травмовано: пасажирів автомобіля «RENAULT LOGAN» малолітнього ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того пасажирам автомобілю «RENAULT LOGAN» ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були спричиненні тяжкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_16 спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

26 січня 2023 року ОСОБА_9 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження та загибель кількох осіб.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_17 у вчиненні вказаного злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15.04.2018 року, схемою та фототаблицею до нього; висновком експерта №645-1319/18 від 01.06.2018 року судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_15 ; висновком експерта №39(254) від 05.05.2018 року судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_14 ; висновком експерта №2101 від 09.10.2019 року судово-медичної експертизи ОСОБА_16 ; висновком експерта №2097 від 30.09.2019 року судово-медичної експертизи ОСОБА_13 ; висновком експерта №492-А від 18.06.2018 року судової автотехнічної експертизи технічного стану автомобіля «RENAULT LOGAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; висновком експерта №493-А від 13.06.2018 року судової автотехнічної експертизи технічного стану автомобіля «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; висновком експерта №513-А від 06.07.2018 року судової транспортно-трасологічної експертизи слідів на пошкоджень на автомобілі «RENAULT LOGAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , і на автомобілі «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; висновком експерта №699-А від 12.12.2019 року комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи за обставинами виїзду автомобіля «RENAULT LOGAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за межі проїзної частини та наїзду цього автомобіля на металеве огородження «відбійник»; висновком експерта №29-А від 27.10.2020 року комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи за обставинами дорожньо-транспортної пригоди; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_16 ; протоколами допиту свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ; протоколами проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і ОСОБА_25 , а також потерпілої ОСОБА_16 ; протоколами тимчасового доступу до речей і документів; речовими доказами та іншими матеріалами провадження в сукупності.

За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Апеляційний суд вважає, що матеріали кримінального провадження, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри повідомленої ОСОБА_9 .

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, а також їх сукупності для висновку про винуватість особи, або її невинуватість, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до статей 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Прокурор в апеляційній скарзі наголошував, що у даному кримінальному провадженні існують ризики, передбачені пунктами 1), 3) та 5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрювана може переховуватись від органу досудового розслідування, впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Обґрунтовуючи існування ризику, передбаченого п.1) ч.1 ст.177 КПК України прокурор зазначив, що розуміючи тяжкість покарання, яке їй загрожує у разі визнання винуватою, ОСОБА_9 зникла та переховувалась від органу досудового розслідування, в зв`язку з чим 26 травня 2022 року її було оголошено у розшук.

Апеляційний суд погоджується з існуванням вказаного ризику, проте вважає його мінімальним.

В контексті практики Європейського суду з прав людини ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого покарання. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (п.102,107 рішення ЄСПЛ у справі «Panchenko v.Russia» від 8 лютого 2005 (заява № 45100/98). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v.Moldova» від 04 жовтня 2005 (заява № 9190/03).

Апеляційний суд враховує характеризуючі дані підозрюваної, відповідно до яких вона заміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей, є інвалідом ІІ групи, має постійне місце проживання, також визнає свою провину у вчиненому злочині.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_9 дійсно під час досудового розслідування виїжджала за кордон до Республіки Румунія.

Проте за кордон вона виїхала вже під час час повномоштабного вторгнення військ рф на територію України, усвідомлюючи, що подальше перебування в м.Одесі може становити загрозу для її сім`ї.

Разом з цим апеляційний суд враховує, що станом на 03 квітня 2022 року - момент виїзду ОСОБА_9 за кордон вона не мала у даному кримінальному провадження будь-якого процесуального статусу і не неї не було покладено обов`язку заборони виїзду за межі України.

Про підозру ОСОБА_9 було повідомлено лише 26 січня 2023 року.

Крім того виїзд за кордон був обумовлений не бажанням ОСОБА_9 переховуватись від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності, а тими обставинами, що її малолітня донька потребувала хірургічного втручання за станом здоров`я, що було підтверджено медичними документами наданими стороною захисту.

Стосовно існування ризиків, передбачених пунктами 3), 4) та 5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_9 може впливати на потерпілу свідків у кримінальному проваджені, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, апеляційний суд вважає їх недоведеними.

Стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів, що ОСОБА_9 протягом проведення досудового розслідування кримінального провадження, яке триває з 2018 року, здійснювала дії, які б свідчили про вплив на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, а також не надано будь-яких об`єктивних даних стосовно того, що підозрювана має намір вчиняти такі дії. Крім того, потерпілою у кримінальному провадженні є матір підозрюваної, що ставить під сумнів можливий вплив підозрюваної на рідну матір.

Крім того прокурор не конкретизував, яким підозрювана може перешкоджати кримінальному провадженню. Досудове розслідування здійснюється вже протягом тривалого часу, органом досудового розслідування проведена вже значна кількість слідчих дій та зібрана значна кількість доказів.

Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, апеляційний суд вважає взагалі необґрунтованим, оскільки ОСОБА_9 раніше не притягалась до кримінальної відповідальності, а інкримінований їй злочин не є умисним та був вчинений з необережності.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не зміг обґрунтувати, чому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Апеляційний суд бере до уваги, що на теперішній час підозрювана ОСОБА_9 виконує покладені на неї процесуальні обов`язки, не здійснює спроб переховуватись від органу досудового розслідування, самостійно за першою вимогою з`явилась до апеляційного суду в судове засідання з розгляду апеляційної скарги прокурора.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував всі обставини кримінального провадження, дані про особу підозрюваної та дійшов правильного висновку про те, що під час досудового розслідування до підозрюваної ОСОБА_9 може бути застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладанням на неї обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 179, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27 січня 2023 року про застосування до ОСОБА_9 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4