Справа № 487/460/23
Провадження № 1-кп/487/518/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№ 0001729 від 28.11.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, який проходить військову службу під час мобілізації на посаді старшого водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації Харківського національного університету Повітряних Сил, у військовому званні «старший солдат», маючий середню технічну освіту, одружений, маючий на утримані малолітню дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України

за участю сторін судового провадження:

прокурора - ОСОБА_5

представника потерпілого - ОСОБА_6

потерпілого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Громадянин ОСОБА_3 призначений на підставі наказу Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України від 22.02.2022 № 2 «Про призов резервістів на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період» та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24 лютого 2022 року, зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та вважається таким, що з 04.05.2022 справи та посаду старшого водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації Харківського національного університету Повітряних Сил прийняв та приступив до виконання службових обов`язків з військової служби за посадою.

Відповідно до положень ст. З Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність.

Згідно ст. 2 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка набрала чинності до України 11.09.1997, право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.

Положеннями ст.ст. З, 27 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Відповідно до ст. 281 Цивільного кодексу України фізична особа має невід`ємне право на життя, а також не може бути позбавлена життя.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Відповідно до ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року№548-ХІУ, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Відповідно до ст. 68 Конституції України старший солдат ОСОБА_3 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, старший солдат ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені злочину проти життя та здоров`я.

Так, 27.11.2022 року, приблизно о 22 годин 10 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування не надалось можливим, ОСОБА_3 , знаходячись біля супермаркету «АТБ» розташованого по проспекту Центральний 26-С в місті Миколаєві, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, виник конфлікт з ОСОБА_7 .

В ході словесного конфлікту, між вищевказаними особами, у ОСОБА_3 , виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, що виникли під час словесного конфлікту, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер свого діяння та маючи можливість передбачити їх суспільно-небезпечні наслідки, знаходячись навпроти ОСОБА_7 , використовуючи предмет у вигляді ножа наніс удар в область правої ноги останнього, в результаті чого згідно висновку експерта спричинив ОСОБА_7 тілесне пошкодження у вигляді поранення пахової ділянки справа із пошкодженням м`язів медіальної групи стегна та сідниці із активною венозною кровотечею із м`язових вен, що супроводжувалось розвитком геморррагічного шоку 3-4 ст., яке могло утворитись від дії колючо-ріжочого предмету, не виключно клинка ножа при зануренні у тіло людини однократно не задовго до моменту звертання за медичною допомогою.

По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки для життя.

На підставі ч.1 ст. 474 КПК України до суду 15.02.2023, надійшла угода про визнання винуватості від 14.02.2023 року, укладена між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Відповідно до даної угоди прокурор Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_5 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0001729 від 28.11.2022 року і обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди, щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_3 .

Також, сторонами угоди визначене узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести покарання із застосуванням норми передбаченої ч.1 ст. 69 КК України у виді:

- 3 (три) місяці арешту.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винувасті, суд виходить з наступного:

Відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 121 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що він цілком розуміє характер обвинувачення та повністю визнає свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України. Крім того зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згоден з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затверджені угоди.

Суд, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, прогроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді та дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч.5 ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких та є некорупційним злочином, особу обвинуваченого, яки раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнання винуватості, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне та добровільне відшкодування спричиненої шкоди потерпілому ОСОБА_7 під час досудового розслідування, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби під час мобілізації та готовий нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Врахувавши наведені вище обставини, суд визнає їх такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому призначає обвинуваченому ОСОБА_3 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість укладення угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_3 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту.

Керуючись ст. ст. 369-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 14.02.2023 року укладену між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001729 від 28.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопрушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді3 (трьох) місяців арешту.

Речовий доказ, а саме мобільний телефон марки "ОРРО А 54" темно-синього кольору у чохлі чорного кольору, в якому знаходяться сім-карти оператора мобільного зв`язку "Київстар" - повернути ОСОБА_3 .

Речовий доказ, а саме мобільний телефон марки "Айфон 10" чорного кольору у чохлі синього кольору, в якому знаходяться сім-карти оператора мобільного зв`язку "Лайфсел" - повернути ОСОБА_3 .

Речовий доказ, а саме дактилоскопічну карту на ім`я ОСОБА_3 - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ, а саме змиви речовини бурого кольору - знищити.

Речовий доказ, а саме ліхтарик, скляна пляшка "Янтар" об`ємом 0,5 л, 4 пластикових стакана, ніж, куртка чорного кольору, спортивні штани чорного кольору, підштаники зеленого кольору - знищити.

Речовий доказ, а саме паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_3 , військовий квиток серії НОМЕР_2 виданий на ім`я ОСОБА_3 - повернути ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбчаених ч.4 ст. 394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження вироку визначені ч.2 ст. 473 КПК України

Суддя: ОСОБА_1