Дата документу 17.10.2022 Справа № 336/1083/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/1083/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1237/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі обвинуваченої ОСОБА_6 (в режимі відео конференції з приміщення ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»)
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 ,
законного представника ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 вересня 2022 року, якою у відношенні
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, українки, громадянки України, не заміжньої, яка навчається на 2 курсі «Запорізького машино-будівного вищого професійного училища», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст. 296, ч.2 ст.189 КК України,
продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 8 листопада 2022 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Відносно обвинуваченої ОСОБА_6 ухвалою суду першої інстанції від 18.02.2022 року застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжений на підставі ухвали суду від 13.07.2022 року і простирається до 11 вересня 2022 року включно.
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання, яке підтримали потерпілі, про продовження застосування означеного запобіжного заходу на строк у шістдесят днів.
Клопотання сторона обвинувачення мотивувала тяжкістю обвинувачення, а також наявністю ризиків ухилення обвинуваченої від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих в цьому провадженні, продовження зайняття протиправною діяльністю.
Вислухавши учасників, дослідивши матеріали провадження суд першої інстанції дійшов до висновку про доцільність задоволення клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд встановив, що існує певна ступінь ймовірності того, що обвинувачена вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню, судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Про ризик продовження обвинуваченою протиправної діяльності свідчить наявність в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, окрім цього провадження, ще трьох кримінальних проваджень відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 та ч. 1 ст. 187 КК України, а також перебування в провадженні органу досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_6 кримінального правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 186 КК України.
При вирішенні клопотання суд враховував і те, що сторона обвинувачення довела наявність ризику ухилення обвинуваченої від суду, беручи до уваги, що існує певна ймовірність того, що вона з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінально караних діянь, три з яких (ч. 1 ст. 187, ч. 2. ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України) є тяжким в розумінні ст. 12 КК України, може вдатися до відповідних дій.
Таким чином, судом встановлено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Також суд встановив, що існує також ризик впливу на потерпілих, оскільки в судовому засіданні представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_10 зазначили, що обвинувачена та члени її родини виказують погрози застосування насильства по відношенню до потерпілих та їх батьків, а усвідомлення реальності цих погроз вселяє в потерпілих, які є неповнолітніми та малолітніми особами, страх.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до неї менш суворий запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування скарги вказує, що прокурор під час судового засідання не надав жодних доказів необхідності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вказує, що суд не врахував, що вона є неповнолітньою особою, має міцні соціальні зв`язки, мешкає з батьком та матір`ю, має позитивну характеристику з місць попереднього ув`язнення, закінчила школу та отримала диплом про повну-середню освіту.
Обвинувачена ОСОБА_6 , її захисник адвокат ОСОБА_7 та законний представник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили апеляційний суд ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до обвинуваченої більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Прокурор в судове засідання 17 жовтня 2022 року не з`явився. Відсутність сторони обвинувачення під час розгляду апеляційної скарги обвинуваченої не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали судового провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Право на свободу та особисту недоторканність може бути обмежене, однак таке обмеження має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та домірності (пропорційності), із забезпеченням справедливого балансу інтересів особи та суспільства, на підставі та в порядку, визначених законами України, з урахуванням актів міжнародного права, позицій Європейського суду з прав людини, за вмотивованим рішенням суду, прийнятим в порядку справедливої судової процедури.
Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.
Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певного ризику, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Так, враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які відносяться в тому числі до категорії тяжких умисних злочинів, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі, що загрожує обвинуваченій в разі визнання її винуватою, а також факт вчинення декількох кримінальних правопорушень, відносно неповнолітніх потерпілих, дає обґрунтовані підстави вважати про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду.
Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілих та свідків та дослідження їх судом.
Як випливає із оскаржуваної ухвали районного суду існування ризику впливу на потерпілих підтверджується обізнаністю обвинуваченої ОСОБА_6 про місце проживанні і навчання потерпілих.
Крім того, існування такого ризику було додатково підтверджено в судовому засіданні суду першої інстанції, а саме представник потерпілої ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_10 вказали, що обвинувачена та її члени родини виказували погрози по відношенню потерплих та їх батьків.
Також колегія суддів погоджується з тим, що ризик продовження обвинуваченою вчинення суспільно небезпечних та інших протиправних діянь обґрунтовується тим, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, окрім цього провадження, перебувають ще інші кримінальні провадженні, відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 187 КК України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про недоведеність ризиків в кримінальному провадженні є безпідставними та такими, що були повністю спростовані під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченої з приводу того, що існують підстави для зміни запобіжного заходу є необґрунтованими, адже наявність певних позитивних змін особи, наявність соціальних зв`язків та певної освіти, не можливо не даний час віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченою дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.
На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 вересня 2022 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст. 296, ч.2 ст.189 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 8 листопада 2022 року включно, залишити без змін.
Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4