Провадження № 11-кп/4823/690/22
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

27 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Розглянула у письмовому провадженні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю смт. Згурівка Згурівського району Київської області, співробітнику охорони 2 відділення 1 відділу 9 Служби Департаменту охорони об`єктів Управління державної охорони України, зареєстрованому по АДРЕСА_1 , фактично проживаючому в цьому ж населеному пункті по вул. Зелена, 4-Б, продовжений строк тримання під вартою до 17 лютого 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження ще не добіг стадії завершення, свідки у провадженні не допитані, при цьому, з метою уникнути ризику здійснення тиску на свідків, які є основою обвинувачення та є односельцями обвинуваченого, суд не встановив підстав для скасування запобіжного заходу або заміни на більш м`який, а ризики, що були враховані під час обрання запобіжного заходу на час розгляду кримінального провадження не зменшилися та продовжують існувати.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, з підстав невідповідності висновків суду фактично встановленим обставинам та через неповноту судового розгляду, адже суд належним чином не оцінив усіх обставин, визначених ст.178 КПК України.

Вказує на те, що Ніжинський міськрайонний суд, маючи можливість призначити та провести підготовче судове засіданні, не провів його до закінчення строку дії запобіжного заходу, а пославшись на ч. 6 ст. 615 КПК України, яка застосовується у виключних випадках, строк дії запобіжного заходу продовжив листом до ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Продовжуючи строк тримання під вартою 20 грудня 2022 року, суд вкотре ухвалив незаконне рішення, оскільки перше продовження строку тримання під вартою відбулось з порушенням. Судом також були проігноровані доводи захисників про недоведеність обґрунтованих ризиків та безпідставність припущень прокурора.

Переконаний, що судом не були враховані ні положення Конституції України, які гарантують право на свободу та особисту недоторканість людини та громадянина, ні практика Європейського Суду з прав людини, який неодноразово вказував, що позбавлення свободи без вмотивованого рішення суду можливе лише в обмеженій кількості достатньо чітко визначених випадків, обмеження конституційного права має здійснюватись з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду.

В клопотанні прокурор не вказав, що слідством встановлені не ймовірні, а дійсно обґрунтовані та реальні ризики, передбачені п.п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, відповідно до практики ЄСПЛ, визначаючи наявність певного ризику (ризиків), у своєму рішенні суд повинен спиратися на докази того, що вони є виправданими (обґрунтованими).

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу суд мав врахувати відсутність доказів про вчинення інкримінованого кримінального правопорушення саме ОСОБА_6 , оскільки при повторних допитах свідки вказали, що не пам`ятають того, що говорили раніше, а свідок ОСОБА_7 повідомив про застосування до нього фізичної сили, що ставить під сумнів достовірність та законність цих показань. Суд мав врахувати міцність соціальних зв`язків ОСОБА_6 в місці його постійного проживання, наявність у нього родини та утриманців: співмешканка та син, репутацію обвинуваченого, який позитивно характеризується, врівноважений та доброзичливий, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що дає підстави розглянути питання про обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Захисник переконаний, що оскільки його підзахисний раніше не судимий, на його утриманні перебуває співмешканка та син, пред`явлена йому підозра необґрунтована та не підтверджена доказами, а жодний з визначених ст. 177 КПК України ризиків не підтверджений, продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу є незаконним та не відповідає меті застосування запобіжних заходів.

На апеляційний розгляд захисник адвокат ОСОБА_5 не прибув, прислав заяву про проведення апеляційного розгляду провадження без його участі.

Прокурору кримінальному провадження ОСОБА_8 також подав заяву про проведення апеляційного розгляду без його участі.

Згідно з ч.1 ст. 406 КПК України, суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Таких заяв на адресу апеляційного суду не надходило.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбуватиметься перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що у період часу з 28.02.2022 по 30.03.2022, як громадянин України, військовослужбовець та працівник правоохоронного органу, перебуваючи на тимчасово окупованій території у с. Нова Басань Ніжинського району Чернігівської області, усвідомлюючи, що в Україні введений воєнний стан та відбувається повномасштабна збройна агресія російської федерації проти України, порушив Військову Присягу та умисно здійснив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, фактично вступивши на службу до військовослужбовців російської федерації, виконуючи накази командирів військовослужбовців російської федерації та надаючи безпосередню допомогу військовослужбовцям російської федерації на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального Кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України (З-н України №2531-ІХ від 16 серпня 2022 року, який набув чинності 10 вересня 2022 року) під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, яким передбачений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до Указу Президента України від 07.11.2022 №573/2022, затвердженого Законом України від 16.11.2022 № 2738-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , були вчинені в період дії воєнного стану в країні, пов`язані з державною зрадою, умисно вчинені громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога, а підозра оголошена особі, яка є військовослужбовцем та в умовах воєнного стану не прибула до місця виконання своїх безпосередніх обов`язків та не приступила до їх виконання.

На час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді на початковому етапі судового розгляду, свідки у провадженні не допитані, докази жодної із сторін не досліджені, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням встановлених у кримінальному провадженні обставин та того, що кримінальні правопорушення були вчинені за місцем реєстрації та проживання обвинуваченого, а свідки у провадженні є його односельцями, які можуть піддаватись впливу з боку, як самого обвинуваченого так і його родини, що значно підвищує ризик ухилення ОСОБА_6 від явки до суду та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Наявність у обвинуваченого зареєстрованого місця проживання, співмешканки, яка не є його законною дружиною, та сина не можуть бути визнані обставинами, які гарантуватимуть його належну процесуальну поведінку під час судового розгляду.

Позитивні характеристики з місця проживання та роботи обвинуваченого ОСОБА_6 , на які вказує захисник, не можуть бути визнані тими чинниками, які запобігатимуть ризикам переховування від правосуддя та незаконного впливу на свідків, показання яких приймаються до уваги, тільки ті, які були одержані під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, про які вказує сторона захисту, якщо цього вимагає суспільний інтерес.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 , як військовослужбовець обвинувачується у невиконанні свого безпосереднього обв`язку щодо захисту держави, в переході на бік ворога, дії в інтересах ворога нехтуючи інтересами мешканців села, в якому проживає, та утискаючи їх права і свободи на користь окупантів, що в повній мірі виправдовує відповідний відступ, який полягає у тому, щоб захистити суспільні інтереси та інтереси окремих громадян, які перебуваючи в окупації, зазнали не тільки моральної, а й матеріальної і фізичної шкоди від військових країни агресора за сприяння свого односельця, які в даному випадку переважають над правами обвинуваченого.

Доводи апелянта про незаконність продовження строку дії запобіжного заходу ухвалою суду від 22 вересня 2022 року та листом від 15 вересня 2022 року вже були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який зробив свій висновок, і ревізувати рішення, яке набрало законної сили, колегія суддів не вправі.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, його характеру, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних про особу обвинуваченого, продовження строків тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 грудня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 АНТИПЕЦЬ ОСОБА_10 ЗАБОЛОТНИЙ ОСОБА_10