Справа № 302/652/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/121/23 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14.02.2023.

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області та накладено арешт на земельні ділянки за кадастровими номерами: :01:005:0067 площею 0,0561 (урочище «Долинка»), 122486400:02:002:0120 площею 0,1274 га (урочище «Поляна»), :02:002:0121 площею 0,198 га (урочище «Погарь»),

:02:002:0125 площею 0,5013 (урочище «Пайдачки»), які знаходяться в с. Річка на території Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області та належать ОСОБА_5 , шляхом заборони їх відчуження.

Клопотання слідчий мотивував тим, що СВ ВП № 2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській областіздійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 15.02.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000093, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , будучи з 16.04.2006 обраним Річківським сільським головою, відповідно до рішення першої сесії четвертого скликання Річківської сільської ради № 1 від 16.04.2006 «Про виконання повноважень депутатів сільської ради та сільського голови» приступив до виконання своїх повноважень та займав вказану посаду до 16.04.2010.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ОСОБА_7 як голова сільської ради, зобов`язаний забезпечувати, у межах наданих законом органам виконавчої влади повноважень на відповідній території, додержання Конституції та законів України, організовувати в межах, визначених законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету, скликати сесії ради, вносити пропозиції та формувати порядок денний сесій ради і головувати на пленарних засіданнях ради, а також нести персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Однак, ОСОБА_7 , будучи службовою особою Річківським сільським головою Міжгірського району Закарпатської області, державним службовцем 8 рангу посадових осіб місцевого самоврядування, будучи службовою особою органу місцевого

-2-

самоврядування, обіймаючи посаду в органах місцевого самоврядування, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, діючи всупереч ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» а саме, будучи обізнаним та достовірно знаючи, що відповідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 12 Земельного кодексу України, питання регулювання земельних відносин належить виключно до компетенції сільської ради, а тому вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської ради, у не встановленому слідством місці та обставин в період з 16.04.2006 по 16.04.2010, діючи умисно, з метою передачі на безоплатній основі у приватну власність земельних ділянок на території Річківської сільської ради громадянину ОСОБА_5 , мешканцю АДРЕСА_1 , достовірно знаючи про те, що на розгляд засідання сесії 11.09.2000 Річківської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області 23 скликання, питання про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок загальною площею 0,8828 га для ведення особистого селянського господарства з яких в урочищах «Поляна» площею 0,1274 га, «Долинка» 0,0561 га, «Погарь» площею 0,1980 га, «Пайдачки» площею 0,5013 га на території Річківської сільської ради сільської ради Міжгірського району Закарпатської області останньому, не виносилось і відповідною сесією Річківської сільської ради 11.09.2000 не розглядалося та не приймалось, вніс завідомо неправдиві відомості до офіційних документів, підписавши згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № СЕ-19/107-22/10148-ПЧ від 14.12.2022 від імені колишнього сільського голови ОСОБА_8 , державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №023851 від 18.06.2003, який є офіційним документом та який завірив гербовою печаткою Річківської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області і видав ОСОБА_5 .

Таким чином, внаслідок умисних дій службової особи голови Річківської сільської ради ОСОБА_7 , який вчинив службове підроблення шляхом внесення та видачі підробленого, завідомо неправдивого офіційного документу, а саме державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЗК № 023851 від 18.06.2003, земельні ділянки загальною площею 0,8828 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території населеного пункту с. Річка Міжгірського (на даний час Хустського) району Закарпатської області, незаконно перейшли у власність ОСОБА_5 .

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України.

Вказаний вище державний акт виданий на підставі рішення засідання сесії Річківської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 11.09.2000.

В ході досудового розслідування з ІНФОРМАЦІЯ_1 було вилучено оригінал протоколу засідання 23 сесій 23 скликання Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 11.09.2008 та прийняті рішення. Де згідно даного протоколу засідання та оригіналів вказаних рішень питання на розгляд засідання даної сесії про передачу у приватну власність ОСОБА_5 мешканцю АДРЕСА_1 , який згідно ст. 63 Конституції України, відмовився від надання будь-яких показів та пояснень з приводу вищеописаного факту щодо передачі йому у приватну власність вищезазначених земельних ділянок згідно державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЗК № 023851 від 18.06.2003, не виносилося та відповідно засідання такої сесії не приймалося. При цьому допитані в якості свідка депутати Річківської сільської ради 23 скликання, які були присутні 11.09.2000 на засіданні 23 сесії Річківської сільської ради з приводу розгляду та прийняття вказаного рішення сесією сільської ради, не підтвердили факт розгляду питання зазначеного в рішенні.

-3-

Вказаний вище державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЗК № 023851 від 18.06.2003 згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від імені колишнього Річківського сільського голови ОСОБА_8 , підписав ОСОБА_7 , який займав вказану посаду у період з квітня 2006 року по квітень 2010 року.

Клопотання слідчого мотивовано тим, що зазначені у клопотанні земельні ділянки за кадастровими номерами: :01:005:0067 площею 0,0561 (урочище «Долинка»), 122486400:02:002:0120 площею 0,1274 га (урочище «Поляна»), :02:002:0121 площею 0,198 га (урочище «Погарь»), :02:002:0125 площею 0,5013 (урочище «Пайдачки»), постановою слідчого визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000093 від 15.06.2022, а також в ході досудового розслідування ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України по факту вчинення службового підроблення. Вказує про існування достатніх підстав вважати, що земельні ділянки є важливим доказом у вказаному кримінальному провадженні, у зв`язку чим та з метою забезпечення кримінального провадження, зокрема, збереження речових доказів, недопущення їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, а також з`ясування всіх інших обставин справи слідчий просив накласти арешт на вказані земельні ділянки. Крім того, слідчий вважає, що арешт вказаного майна є необхідним з метою припинення та виявлення можливих інших правопорушень пов`язаних з даними земельними ділянками.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що слідчим та прокурором доведено те, що земельні ділянки за кадастровими номерами: :01:005:0067 площею 0,0561 (урочище «Долинка»), 122486400:02:002:0120 площею 0,1274 га (урочище «Поляна»), :02:002:0121 площею 0,198 га (урочище «Погарь»), :02:002:0125 площею 0,5013 (урочище «Пайдачки»), які мають значення речового доказу у кримінальному провадженні № 0000093 від 15.06.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК Українита відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки являються об`єктом вчиненого злочину, а тому з метою забезпечення кримінального провадження, прийшов до висновку про наявність достатніх підстав накладення арешту на земельні ділянки, які відповідають критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 170 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді 14.02.2023 скасувати. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконна, необґрунтована та постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Під час розгляду клопотання про арешт земельних ділянок не доведено необхідності такого арешту, а клопотання слідчого не містить будь-яких доказів існування ризиків, передбачених КПК України. З матеріалів досудового розслідування вбачається, що постанова слідчого про визнання земельних ділянок речовими доказами від 25.07.2022 не обґрунтована й невмотивована та в ній йдеться про документи на право власності не земельні ділянки, а не про самі земельні ділянки. Окрім того, матеріали провадження не містять протоколу огляду речових доказів - земельних ділянок, що є процесуальним порушенням зі сторони органу досудового розслідування, оскільки речовим доказом визнано об`єкт, який не оглядався. Також слідчим суддею не обґрунтовано жодного наміру власника земельних ділянок їх відчужити та не оцінено розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника. Окрім того, арештоване майно не є знаряддям злочину, не зберегло на собі сліди та не містить відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин в даній справі.

-4-

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власника майна, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. Крім того апеляційний суд враховує думку адвоката ОСОБА_6 , про розгляд апеляційної скарги без участі учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 14.02.2023 відповідає у повній мірі.

Як вбачається з клопотання, СВ ВП № 2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській областіздійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 15.06.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000093, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

В межах зазначеного кримінального провадження слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно земельні ділянки за кадастровими номерами: :01:005:0067 площею 0,0561 (урочище «Долинка»), 122486400:02:002:0120 площею 0,1274 га (урочище «Поляна»), :02:002:0121 площею 0,198 га (урочище «Погарь»),

:02:002:0125 площею 0,5013 (урочище «Пайдачки»), які знаходяться в с. Річка на території Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області та належать ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 цього Кодексу, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. 170 - 173 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

-5-

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладено на нього арешт як на речовий доказ.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні слідчого доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

З матеріалів клопотання вбачається, що постановою слідчого СВ ВП № 2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області, земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:005:0067 площею 0,0561 (урочище «Долинка»); 122486400:02:002:0120 площею 0,1274 га (урочище «Поляна»); :02:002:0121 площею 0,198 га (урочище «Погарь»); :02:002:0125 площею 0,5013 (урочище «Пайдачки»), які знаходяться в с. Річка на території Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області та належать ОСОБА_5 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000093, розпочатого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, відомості про які 15,06.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно є об`єктом вчинення кримінальних правопорушень, яке залучено до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для слідчого звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляну на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст. 98 КПК України.

-6-

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що повідомлено про підозру ОСОБА_7 , не є слушними, з огляду на те, що в даному випадку арешт майна здійснюється з метою забезпечення збереження речових доказів за наявності достатніх підстав вважати, що дане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а за таких обставин згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 цього Кодексу, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

Всупереч доводів адвоката ОСОБА_6 , матеріали судового провадження свідчать проте, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості його відчуження.

У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінальних правопорушень, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Будь-яких ґрунтовних доказів настання негативних наслідків у зв`язку із накладенням арешту на земельні ділянки представником ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 не надано та колегією суддів не встановлено.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді.

Колегія суддів вважає, що прийняте слідчим суддею рішення узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, в тому числі із правовими позиціями, викладеними у рішеннях, якими констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним:

-7-

друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також Суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяв відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст. 170-173 КПК України та положень, закріплених у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними.

Доводи адвоката ОСОБА_6 про факт його звернення в інтересах ОСОБА_5 до правоохоронних органів з повідомленням про самовільне зайняття земельної ділянки, тобто про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, за вище викладених обставин, на даному етапі не є підставою для скасування ухвали слідчого судді та повинні з`ясовуватись в ході досудового розслідування в рамках того чи іншого кримінального провадження.

Більш того, сукупність наданих суду матеріалів містить достатньо розумних підстав і підозр вважати, що майно, зазначене у клопотанні слідчого, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження № 0000093 від 15.06.2022.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що обмеження майнових прав відповідно до ч. 1 ст. 170 КК України має тимчасовий характер і повинно бути негайно припинено, якщо у ході подальшого досудового розслідування або за результатами судового розгляду не підтвердиться, що це майно є предметом злочину або доказом злочину.

Отже, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за відповідним клопотанням, якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, відповідно до ст. 174 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що слідчим суддею було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення.

Колегії суддів вважає, що слідчий суддя, під час розгляду клопотання, з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а також перевірив співрозмірність втручання права власності з потребами кримінального провадження.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

-8-

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст. 220, 317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що представником власника майна не доведено обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14.02.2023 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000093 від 15.06.2022, на земельні ділянки за кадастровими номерами: :01:005:0067 площею 0,0561 (урочище «Долинка»), 122486400:02:002:0120 площею 0,1274 га (урочище «Поляна»), :02:002:0121 площею 0,198 га (урочище «Погарь»), :02:002:0125 площею 0,5013 (урочище «Пайдачки»), які знаходяться в с. Річка на території Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області та належать ОСОБА_5 , із забороною їх відчуження, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді