ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Ноябрськ, Тюменської області, громадянин України, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, працює, не є постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС, не має інвалідності, не є учасником бойових дій, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий:
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України,
09 травня 2022 року, близько 17 години (точного часу в ході досудового розслідування встановити не видалось за можливе), ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, прибув до під`їзду № 1, будинку АДРЕСА_2 .
Зайшовши всередину під`їзду, ОСОБА_4 піднявся сходами на гору, де в побутовому приміщенні між дев`ятим і десятим поверхом виявив дитячий велосипед червоно-білого кольору, з написом «Mustang Sport».
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів і мети, під час дії воєнного стану (введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІX від 24.02.2022, та відповідно продовженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2212-IX від 21.04.2022), скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 шляхом вільного доступу здійснив крадіжку дитячого велосипеду червоно-білого кольору, з написом «Mustang Sport», вартістю 426 грн 66 коп., що належить ОСОБА_5 .
Після цього, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник і розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 матеріальних збитків на загальну суму 426 грн 66 коп.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у крадіжці, вчиненій в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, не оспорював фактичних обставин та доказів по справі.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , думку прокурора та обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.
З урахуванням викладеного та наданих в суді обвинуваченим показань, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у крадіжці, вчиненій в умовах воєнного стану. Його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, не одружений, офіційно не працює, суспільно корисною діяльністю не займається, не військовозобов`язаний, не учасник бойових дій, не має інвалідності, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, має постійне місце проживання, неповнолітніх дітей на утриманні не має.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує щире каяття.
Інших обставин, які б обтяжували або пом`якшували покарання, судом не встановлено.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.
Санкція ч. 4 ст. 185 КК України у редакції, чинній станом на дату вчинення кримінального правопорушення (07.03.2022 року) передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч. 4 ст.185 КК України, на мінімальний строк.
Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.
Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.
Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність у нього негативних характеристик, його молодий вік, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити його від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст.75,76 КК України.
30.09.2022 на адресу Комсомольського міського суду Полтавської області від потерпілої ОСОБА_5 надійшов цивільний позов про стягнення зі ОСОБА_4 майнової та моральної шкоди.
Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 30.09.2022 цивільний позов ОСОБА_5 було залишено буз руху. Судом встановлено, що вказані в ухвалі суду недоліки у п`ятиденний строк, встановлений ухвалою суду, про залишення позовної заяви без руху не усунуті.
Аналізуючи викладене та беручи до уваги, що позивачем у встановлений строк не було виконано вимог, визначених ст. 175 ЦПК України, цивільний позов ОСОБА_5 підлягає залишенню без розгляду.
Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів у розмірі 755 грн. 12 коп. підлягають стягненню із обвинуваченого згідно із ст.ст.124,126 КПК України, на користь держави.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від цього покарання, якщо він протягом дворічного строку випробування не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 755 гривень 12 копійок.
Цивільний позов ОСОБА_5 залишити без розгляду.
Речові докази по справі:
Оптичний диск DVD-R 16 X марки «VIDEX», ємкістю 4,7 GB, залишити при матеріалах кримінального провадження.
Роз`яснити потерпілій ОСОБА_5 , що згідно з ч.7 ст.128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Після проголошення вироку обвинувачений має право отримати в суді його копію, подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження теж мають право отримати копію вироку.

Копія вироку не пізніше наступного дня після його проголошення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_6