Єдиний унікальний номер: 352/247/22
Номер провадження: 1-кп/0343/74/22
У Х В А Л А
про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

22 листопада 2022 року м. Долина

Колегія суддів Долинського районного суду Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів- ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Долина Івано-Франківської області проведеному в режимі відеоконференції з ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань №12" матеріали кримінального провадження №1-кп/343/74/22, внесеного до ЄРДР за № 0000642 від 10.08.2020 про обвинувачення:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, який має середню освіту, тимчасово непрацюючого, неодруженого, раніше судимого: 28.04.2015 Надвірнянським районним судом за ч. 1 ст. 101, ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 222, 42 КК України (в редакції 1960) до 3 років позбавлення волі, 17.08.2016 звільнений ухвалою Шевченківського районного суду м. Львів від 09.08.2016 із застосуванням ст. 82 КК України із заміною невідбутого терміну покарання строком 1 рік 4 місяці 13 днів на виправні роботи з відрахуванням 20 відсотків заробітку. 23.08.2018 ухвалою Надвірнянського районного суду Івано- Франківської області звільнено умовно- достроково від відбування покарання у виді виправних робіт строком на 4 місяці 28 днів,
у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1ст.263, ст.379 КК України-
з участю : прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У провадженні Долинського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1ст.263, ст.379 КК України.
Ухвалою Колегії суддів Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17.02.2022 застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
В подальшому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_5 продовжувався.
Останньою ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29.09.2022 запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 (шістдесят) днів - до 28 листопада 2022 року включно.
В судовому засіданні, прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання посилається на те, що ухвалою Долинського районного суду від 29.09.2022 щодо обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 28.11.2022.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:
п.1 - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки злочини у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, за вчинення яких, передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі.
п.3 - незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, оскільки йому в ході досудового розслідування стали відомі їх анкетні дані та надані свідчення, що підтверджується наявними в матеріалах справи протоколами негласних слідчих дій, а також на інших учасників кримінального провадження.
п.5 - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він являється неодноразово судимим у вчиненні ряду кримінальних правопорушень та у зазначеному кримінальному провадженні обвинувачуються у вчиненні кількох злочинів.
Вважає, що встановлені ризики не зменшилися та не перестали існувати, з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого.
Вищенаведене свідчить про те, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Враховуючи наявні ризики, особу обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належне виконання обов`язків обвинуваченим, шляхом застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не можливо.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Потерпілий ОСОБА_8 , в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , заперечили щодо задоволення клопотання прокурора та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважають його необґрунтованими. Ризики, які зазначені прокурором в поданому клопотання - нічим не підтвердженні. Просили обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Колегія суддів, вислухавши думку учасників провадження, перевіривши наявні матеріали кримінального провадження, вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 , слід продовжити термін тримання під вартою з наступних підстав:
Згідно із ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Нормами ч. 2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду, продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, тощо.
Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність

ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
В силу вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При вирішенні поданого клопотання прокурора суд також враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Так, ст. 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 "Про взяття під варту до суду" вказує, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.
Також судом враховується те, що ризик втечі повинен оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти росії»).
Колегія суддів погоджується з доводами прокурора стосовно продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Колегією суддів встановлено, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , закінчується 28 листопада 2022 року, однак судове провадження по кримінальному провадженню не закінчено і потребує часу для розгляду, в даному кримінальному провадженні призначено повторну комісійну молекулярно-генетичну експертизу , тому строк тримання під вартою обвинуваченому необхідно продовжити, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК

України, які були підставою для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення не зменшились.
На переконання колегії суддів, ймовірна можливість переховування обвинуваченого від суду підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів за один з яких передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі , усвідомлює неминучість покарання за нього , не працює, джерело існування невідоме, що може спонукати його переховуватися від суду.
Суд вважає, що на цей час, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватими у кримінальному правопорушенні, зокрема: у вчиненні злочинів, передбачених ч.1ст.263, ст.379 КК України, ОСОБА_5 перебуваючи під загрозою застосування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, може переховуватися від суду, тобто існує ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Суд погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду обвинуваченого.

Таким чином, є підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаних злочинів, може в подальшому перешкоджати повному та всебічному судовому розслідуванню даного кримінального провадження іншим чином, та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності такої поведінки обвинуваченого.

Колегія суддів враховує, що стороною захисту не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_5 , або взагалі перестали існувати, або зменшилися настільки, що такий запобіжний захід як інший не пов`язаний із позбавленням волі здатний йому запобігти, а тому підстав для зміни застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший не пов`язаний із позбавленням волі колегія суддів не вбачає.

Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його покарання у невизначеному майбутньому, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Колегія суддів вважає, що небезпека переховування обвинуваченого здається переконливою.

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків, колегія суддів враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто якщо свідки чи потерпілий допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.
Суд вважає, що ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду.
На переконання колегії суддів, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого лише актуалізується, адже за наслідками

ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.
Колегія суддів також не виключає, що обвинувачений може прийняти заходи щодо перешкоджання кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження, у т.ч. експертів, оскільки ухвалою Долинського районного суду від 30.09.2022 в даному кримінальному провадженні призначено повторну комісійну молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручити експертам Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи.

Підставами вважати, що ОСОБА_5 може вчинити інші кримінальні правопорушення є те, що у нього відсутні тісні соціальні зв`язки, він раніше судимий, що вказує на його стійку злочинну спрямованість.
Обставини обвинувачення ОСОБА_5 , його вік та стан здоров`я, а також тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачуються, за одне з яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, відсутність міцних соціальних зав`язків та соціальне становище (обвинувачений ніде офіційно не працевлаштований), свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.
Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку.
Застосований запобіжний захід відносно ОСОБА_5 кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянням, які інкримінується обвинуваченому, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинуваченого від суду, перешкоджати встановленню істини у справі.
Під час розгляду клопотань судом вивчалась можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.
Однак, враховуючи існування ризиків, та з метою їх запобігання, а також забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та оцінюючи сукупність наведених обставин, застосування більш м`якого запобіжного заходу- домашнього арешту, як просила сторона захисту, є неможливим.
Колегія суддів вважає, що існують відповідні та достатні підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що обраний запобіжний захід кореспондується з характером суспільного інтересу, а його продовження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, узгоджується з п. 79 рішення у справі "Харченко проти України" від 10.05.2011, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Жоден із інших альтернативних запобіжних заходів не в змозі забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, уникненню ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та виправдовують його подальше тримання під вартою. Тому колегія суддів приходить до висновку, що є достатні підстави для того, щоб клопотання прокурора задоволити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою на 60 днів.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 29, 176-178, 197, 194, 199, 331, 372, 532, 534 КПК України, колегія суддів-

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 задоволити.
Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 (шістдесят) днів - до 21 січня 2023 року включно.
Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Виконання ухвали в частині продовження строку тримання під вартою доручити начальнику ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань № 12", якому направити копію даної ухвали.
Контроль за виконанням ухвали в частині продовження строку тримання під вартою покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.
Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий: суддя: ОСОБА_9

судді: ОСОБА_10

ОСОБА_11