ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/689/23 Справа № 173/155/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000708 за апеляційними скаргами прокурора Жовтоводської окружної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Дєдово Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: - 28.05.2004 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.115, ч.1 ст.185, ст.70 КК України 8 років позбавлення волі. Звільнений 02.12.2008 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 8 місяців 27 днів; - 16.01.2014 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.125 КК України до 100 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 визнаний винним за вчинення умисного, тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, будучи раніше неодноразово засудженим за аналогічні злочини, що вказує на його схильність до вчинення кримінальних правопорушень. Попередні судимості ОСОБА_8 на момент розгляду кримінального провадження не зняті та не погашені у встановленому законом порядку.

Крім того, ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується негативно, наявні обставини, що обтяжують покарання - рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду змінити, визнати його винним за ст.124 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України, а за ч.2 ст.121 КК України провадження закрити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що він допускає те, що від його дій ОСОБА_9 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, так як лопатою він наносив йому удари в область грудної клітини, однак лопатою він бив ОСОБА_9 після того, як він металевим прутом розбив йому голову. Тому вважає, що він перевищив межі необхідної оборони.

Стверджує, що ОСОБА_10 тільки розбороняв їх.

Зазначає, що у ОСОБА_10 була травма голови, яку йому спричинив ОСОБА_9 , а також, що він не бачив як ОСОБА_10 бив ОСОБА_9

Посилається на те, що ніхто претензій не має, а також, що ОСОБА_9 просив суворо не карати обвинувачених.

Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років; також вирішено питання щодо речових доказів.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.11.2022 року виправлено описку у вироку від 26.10.2022 року та зазначено, що в мотивувальній частині вироку після абзацу «Послідовність дій обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 вказують на їх умисний характер, які були направлені на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 та в повній мірі знайшли своє підтвердження наданими та дослідженими в судовому засіданні доказами зі сторони обвинувачення», додати абзац:

«Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вина обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 доведена в повному обсязі, дії обвинувачених вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя у момент заподіяння, вчинене групою осіб».

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21.03.2023 року матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора Жовтоводської окружної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, в частині, що стосується обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_10 виділено в окреме апеляційне провадження.

За обставин, викладених у вироку, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, разом із ОСОБА_8 27.11.2020 року, приблизно о 20.20 годин, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, прибули до місця тимчасового проживання їх спільного знайомого ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де в одній із кімнат приміщення літньої кухні почали спільно вживати спиртні напої.

Після чого, того ж дня, близько о 21.30 години, під час спільного вживання спиртних напоїв у вищевказаному місці між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ґрунті особистих неприязних відносин виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи їх подальшого настання, умисно, цілеспрямовано наніс сидячому на ліжку ОСОБА_9 кулаком своєї правої руки не менше семи ударів в область грудної клітини та не менше трьох ударів в область обличчя.

Бажаючи припинити протиправні дії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підвівся на повний зріст з ліжка та обома своїми руками штовхнув ОСОБА_8 в область грудної клітини, від чого останній впав на підлогу приміщення літньої кухні.

Після чого, ОСОБА_9 , побачивши лежачий на шифоньєрі, розташованому у вказаній кімнаті металевий прут, взяв останній у свою праву руку та перебуваючи у цей час поверх лежачого на підлозі ОСОБА_8 наніс вищевказаним металевим прутом останньому не менше трьох-чотирьох ударів в область верхніх кінцівок, якими ОСОБА_8 намагався закрити свою голову, та в область голови останнього.

В цей же час, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, у результаті раптово виниклого злочинного умислу, спрямованого на спільне з ОСОБА_8 заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи їх подальшого настання, умисно, цілеспрямовано наніс останньому не менше трьох ударів руками та ногами взутими у взуття по різним частинам тіла, а саме по нижнім та верхнім кінцівкам.

На вищевказані дії особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_9 розвернувся до останнього та утримуючи в своїй правій руці вищевказаний металевий прут, наніс ним один удар особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, в область голови.

На вказану дію особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, прийшов у стан сильної агресії та продовжуючи переслідувати спільний із ОСОБА_8 намір спрямований на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи їх подальшого настання, наніс останньому не менше двох ударів ногами взутими у взуття по тулубу та не менше двох ударів кулаками обох рук по тулубу.

В цей момент ОСОБА_8 , зіштовхнувши з себе ОСОБА_9 , підвівся на повний зріст, що в подальшому також зробив і ОСОБА_9 , а особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, схопивши ОСОБА_11 за кисть лівої руки та завівши останню за спину потерпілого, частково зігнувши у лікті, повалив останнього на підлогу приміщення на живіт та став утримувати у вказаному положенні.

У той же час, ОСОБА_8 , продовжуючи переслідувати спільний із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, злочинний намір, спрямований на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи їх подальшого настання, взяв до своїх обох рук лопату, котру виявив у куті приміщення літньої кухні за вищевказаною адресою, та умисно, цілеспрямовано наніс нею ОСОБА_9 не менше чотирьох ударів в область голови, не менше трьох ударів в області шиї та не менше двох ударів по передпліччю правої руки останнього, у результаті чого, від зазначених дій ОСОБА_8 дерев`яний держак вказаної лопати зламався.

Після чого, ОСОБА_8 разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи у стані сильної агресії, стоячи над лежачим на підлозі вищевказаного приміщення ОСОБА_9 , продовжуючи переслідувати свій спільний злочинний намір, спрямований на заподіяння останньому тілесних ушкоджень, діючи групою осіб, усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи їх подальшого настання, умисно, почергово стали наносити ОСОБА_9 удари руками та ногами взутими у взуття по різним частинам тіла, нанісши не менше п`яти ударів кожен. У цей же час, ОСОБА_8 , взявши у свою праву руку металевий прут, який лежав на підлозі біля ОСОБА_9 , та наніс ним не менше двох ударів останньому по зап`ястю правої руки, не менше двох ударів по правому боці тулуба та один удар по лівій нижній кінцівці в область гомілки спереду, а особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, спричинив ОСОБА_9 ще один удар ногою взутою у взуття в область нижньої щелепи зліва.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_8 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, потерпілому ОСОБА_9 згідно із висновком судово-медичного експерта № 125 від 16.12.2020 спричинені тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми тіла, а саме закритої тупої травми правої половини грудної клітини з переломом 10-го ребра праворуч, зі скупченням рідкої крові та повітря в правій плевральній порожнині, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя; закритої тупої травми лівої половини грудної клітини з переломом 7-го ребра ліворуч, яка відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я на більш ніж 21 добу, відкритої тупої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, рани на шкірі в лівій потиличній ділянці, саден на шкірі голови, синців на шкірі обох повік лівого ока, а також рани на шкірі лівої гомілки в нижній третині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я за критерієм тривалості розладу здоров`я понад шести діб, але не більше 21 доби.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо перевищення ним необхідної оборони, - не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та дослідженим судом першої інстанції доказам, яким у вироку судом надано належну оцінку.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується такими доказами:

- показами обвинуваченого ОСОБА_8 , який в суді першої інстанції винним себе визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті не оспорював;

- показами потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні повідомив про обставини, які мали місце 27.11.2020 року, а саме, про наявність конфлікту між ним та ОСОБА_8 та про нанесення йому ударів ОСОБА_8 .

Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:

- висновком судово-медичної експертизи №125-Е від 16.12.2020 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_9 виявлені ушкодження у вигляді сумісної травми тіла, а саме закритої тупої травми правої половини грудної клітини з переломом 10-го ребра праворуч, зі скупченням рідкої крові та повітря в правій плевральній порожнині, яка згідно п.п.2.1.3 літера «й» Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р. відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя; виявлена при судово медичній експертизі закрита тупа травма лівої половини грудної клітини з переломом 7-го ребра ліворуч, яка згідно із п.п.2.2.1. літера «в» Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р. відноситься до СЕРЕДНЬОЇ тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я на більш ніж 21 добу, виявлена при проведенні судово медичної експертизи відкрита тупа черепно мозкова травма зі струсом головного мозку, раною на шкірі в лівій потиличній ділянці, саднами на шкірі голови, синцями на шкірі обох повік лівого ока, а також раною на шкірі лівої гомілки в нижній третині згідно п.п.2.3.3 Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р. відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я за критерієм тривалості розладу здоров`я понад шести діб, але не більше 21 доби; могли бути утворені від кількаразової дії тупого твердого предмета (предметів)з обмеженою контактуючою поверхнею, давність їх утворення може відповідати терміну, вказаному в описовій частині постанови слідчого, що підтверджується відповідними даними огляду потерпілого під час проведення судово медичної експертизи, а також даними наданої медичної документації на його ім`я.

Можливість утворення виявлених при проведенні судово медичної експертизи ОСОБА_9 тілесних ушкоджень в умовах ізольованого падіння з висоти власного зросту є малоймовірною.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених при проведенні судово медичної експертизи ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, можна вважати, що за вказаним ним в наданій стенограмі до протоколу слідчого експерименту за його участю механізмом можливість утворення виявлених у нього ушкоджень не виключається (а.п.79-83);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.01.2021 року та фототаблиці до нього, відповідно до якого ОСОБА_8 розказав та показав, яким чином він спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, спричинили тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , зазначивши механізм та кількість нанесених ОСОБА_9 ударів (а.п.136-141);

- висновком додаткової судово-медичної експертизи №09-Е-Д від 20.01.2021 року, відповідно до якого враховуючи характер та локалізацію виявлених при проведенні судово медичної експертизи ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, можна вважати, що за вказаним в наданому протоколі слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 механізмом можливість утворення виявлених у потерпілого ушкоджень не виключається (а.п.142-145);

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.

Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Колегія суддів вважає, що покази потерпілого підтверджуються письмовими доказами, зокрема, протоколом проведення слідчого експерименту від 19.01.2021 року за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до якого, ОСОБА_8 показав, що між ним та потерпілим ОСОБА_9 виникла словесна сварка, в ході якої він кулаком правої руки наносив удари в грудну клітину та по обличчю потерпілого, після чого потерпілий ОСОБА_9 звалив його на підлогу, та почали наносити удари один одному, висновком судово-медичної експертизи №125-Е від 16.12.2020 року щодо виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а також висновком додаткової судово-медичної експертизи №09-Е-Д від 20.01.2021 року, відповідно до якого виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли утворитись за обставин, вказаних обвинуваченим під час проведення слідчого експерименту.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно із ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Як вбачається з показів потерпілого, між ним та обвинуваченим виник словесний конфлікт, в результаті якого обвинувачений ОСОБА_8 почав наносити йому удари в область грудної клітки та обличчя, після чого він відштовхнув від себе обвинуваченого та почав наносити йому удари металевим прутом. Потім ОСОБА_8 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, скинули його на підлогу та почали бити по руці, легеням, тулубу, також ОСОБА_8 наніс йому декілька ударів лопатою в область плечей та голови. Коли він лежав на підлозі, ОСОБА_8 наносив йому удари по тулубу.

Таким чином, зі змісту показів потерпілого, а також із фактичних даних, що містяться у досліджених судом доказах, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 першим почав наносити удари потерпілому, тобто мав бажання спричинити шкоду потерпілому, при цьому потерпілий ОСОБА_9 до цього не вчиняв активних агресивних дій, які могли би становити реальну загрозу життю або здоров`ю обвинуваченого, та тільки після нанесення йому певної кількості ударів обвинуваченим почав захищатися від його неправомірних дій, в подальшому ОСОБА_8 , не перебуваючи в стані необхідної оборони, оскільки потерпілого утримувала інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, продовжив наносити потерпілому тілесні ушкодження лопатою в область голови та інших частин тіла, а також прутом та ногами, що свідчить про умисне спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Отже, встановлені судом фактичні обставини свідчать про відсутність такого акту суспільно небезпечного посягання зі сторони потерпілого, який би за своїми об`єктивними ознаками міг створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди обвинуваченому, що у свою чергу могло викликати в останнього невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілому.

Доводи обвинуваченого про те, що особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, їх розбороняв спростовуються показами потерпілого, відповідно до яких його били як ОСОБА_8 , так і особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, що також підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 19.01.2021 року за участю ОСОБА_8 .

Таким чином, докази винуватості ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 2 ст. 121 КК України перевірені судом та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ознаками ч.2 ст.121 КК України, а саме: умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні небезпечному для життя у момент заподіяння, вчиненого групою осіб, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Що ж стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Однак вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується негативно; обставину, що пом`якшує покарання судом - щире каяття; обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого - рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Так, посилання у вироку на те, що призначаючи покарання ОСОБА_8 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є формальним і фактично не враховує характеру вчиненого обвинувачени кримінального правопорушення, яке віднесено законом до тяжкого злочину, наявність обставин, яка обтяжують покарання рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, а також, що обвинувачений раніше судимий за аналогічні злочини, характеризується негативно.

На підставі викладеного, суд при призначенні покарання, не в повній мірі виконав вимоги ст. 65 КК України, та належним чином не мотивував і не навів переконливих доводів щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, яке є найнижчою межею санкції за вказане кримінальне правопорушення, а тому колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що наведене призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Отже, колегія суддів вважає, що призначене судом ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.121 КК України в даному випадку не є необхідним і достатнім для його виправлення та не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також меті покарання, якою є запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Доводи обвинуваченого про те, що ніхто претензій не має, а також, що ОСОБА_9 просив суворо не карати його не є обставинами, які можуть знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, наявності обставин, що обтяжують покарання обвинуаченого.

Відповідно до п.4 ч.1, ч. 2 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Стаття 414 КПК України передбачає, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідно статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

З урахуванням вищезазначеного, вирок щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання на підставі п.4 ч.1, ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, з ухваленням відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 420 КПК України нового вироку судом апеляційної інстанції.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, колегія суддів згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується негативно; обставину, що пом`якшує покарання судом - щире каяття; обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого - рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку, що покарання ОСОБА_8 повинно бути призначено в межах санкції ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Жовтоводської окружної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 року задовольнити.

Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_8 на виконання вироку суду.

В решті вирок щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому, прокурору.

Судді:

_______________ ___________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4