Справа № 132/2900/21
Провадження №11-кп/801/150/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7

та законного представника потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10 та

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000339 від 26.06.2021 року,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2022 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пляхова Козятинського району Вінницької області, українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, непрацюючого, не навчається, зареєстрованого і фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції

Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2022 року ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 вирішено рахувати з моменту затримання на виконання вироку суду. Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу ОСОБА_11 вирішено не обирати.

Також судовим рішенням вирішені питання про долю речових доказів, скасування накладеного арешту на речові докази та стягнення понесених процесуальних витрат.

Згідно вироку судом першої інстанції установлено, що близько 18 години 20 хвилин 26.06.2021 водій ОСОБА_12 , керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку м. Козятин Вінницької області, автодорогою М-21 сполученням «Виступовичі-Могилів-Подільський» поблизу кілометрового показника «256 км», неподалік с. Веселе Хмільницького району Вінницької області, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, а саме наявність заокруглення дороги вліво по напрямку свого руху, мокре дорожнє покриття, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, при зміні напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод для руху або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, допустив виїзд на призначений для зустрічного руху бік дороги, де допустив дотичне зіткнення із автомобілем «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався у зустрічному напрямку по належній смузі руху.

Після первинного контактування даних транспортних засобів відбулося їх відкидання і розвертання з одночасним зіткненням автомобілів «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_1 , із «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_14 , який рухався у зустрічному напрямку по належній смузі руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «ВАЗ 2108» ОСОБА_15 від отриманих травм загинув на місці події, малолітній ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 803 від 27.08.2021 ОСОБА_8 під час зіткнення транспортних засобів отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закритий перелом правої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням, відкритий перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, закриті переломи обох кісток лівого передпліччя в нижній третині зі зміщенням. Дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки були небезпечними для життя в момент заподіяння.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №72 від 23.07.2021 смерть ОСОБА_15 настала від сполучної травми тіла: закрита черепно-мозкова травма - множинні рани голови, крововиливи в м`які покрови голови, поширений субарахноїдальний крововилив, крововилив в шлуночки мозку; закрита хребетно-спинномозкова травма-перелом хребта в грудному відділі на рівні 1-2 грудних хребців з повним розривом спинного мозку; двобічний гемоторакс, поперечний перелом грудини; закрита тупа травма живота, крововилив в черевну порожнину; закритий перелом кісток тазу справа; ознаки струсу тіла, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та стоять у причинному зв`язку з настанням смерті.

Відповідно до висновку автотехнічної та транспортно-трасологічноі експертизи №СЕ-19/102-21/11363-ІТ від 06.08.2021 зіткнення автомобіля «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_1 з автомобілем «Volvo» державний номерний знак НОМЕР_2 сталося на проїзній частині автодороги «Виступовичі-Могилів-Подільський» на смузі руху у напрямку м. Калинівка тобто на смузі руху автомобіля «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Зіткнення автомобіля «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_1 з автомобілем «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_4 сталося на проїзній частині автодороги «Виступовичі-Могилів-Подільський» на смузі руху у напрямку м. Калинівка, тобто на смузі руху автомобіля «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_3 .

В ситуації, яка склалася, можливість попередження зіткнення у водія автомобіля «ВАЗ 2108» ОСОБА_11 з технічної точки зору забезпечувалася ним у виконанні вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, для виконання яких у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру.

У даній дорожній ситуації, невідповідність дій водія автомобіля «ВАЗ 2108» ОСОБА_11 вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_11 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Обвинувачений ОСОБА_11 вину в скоєнні інкримінованого злочину не визнав, від дачі показань, відповідно до положень ст. 63 Конституції України, відмовився, обґрунтовуючи свою відмову тим, що під час ДТП внаслідок отриманих тілесних ушкоджень втратив свідомість, а тому обставин події не пам`ятає, не хоче вводити суд в оману та під час промови у судових дебатах просив суд виправдати його, оскільки доказів його винуватості у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди під час досудового слідства не здобуто та не доведено під час судового розгляду.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_11 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілому.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_11 за ч.2 ст. 286 КК України та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Також в апеляційній скарзі заявляє клопотання: про дослідження звукозапису показів малолітнього потерпілого ОСОБА_8 та експерта ОСОБА_16 , даних ними у судовому засіданні; дослідження та приєднання до матеріалів справи ілюстрованих таблиць до показів ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 ; виклик в судове засідання для повторного роз?яснення висновку фототехнічної експертизи від 09.11.2021 №ЕД19/106-21/9685-ФП експерта Житомирського НДЕКЦ УМВС України ОСОБА_17 ; призначення у справі додаткової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує про те, що судом допущено неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема, відхилено клопотання сторони захисту про призначення додаткової автотехнічної і транспортно-трасологічної експертизи для підтвердження чи спростування обставин, з?ясування яких може мати істотне значення, оскільки, внаслідок проведення огляду місця події слідчим складено схему, на якій умовно позначено ділянку "осипу уламків", проте, які саме "уламки" (скло, пластик, пошкоджені деталі Т3, тощо), в якому місці, або місцях, від якого автомобіля, на якій відстані від будь-якого орієнтиру, в протоколі ОМП не зазначено.

Натомість експертом зроблено висновок стосовно первинного зіткнення транспортних засобів виключно по схемі до протоколу огляду місця ДТП, разом з тим, жодного «уламку» з метою ідентифікації до відповідного Т3 не вилучено. Огляд транспортних засобів з метою детального огляду та фіксації механічних пошкоджень від ДТП слідством (в порушення положень ст.100 КПК України) не проведено. Суд цитуючи висновок комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи звернув увагу на недостатність слідових ознак трасологічного характеру, проте відмовив у призначенні повторної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи з метою встановлення місця зіткнення трьох Т3 та їх взаємного розташування на проїзній частині під час зіткнення.

Звертає увагу апеляційного суду, що судом не надано оцінки наявності осипу уламків на 0.7 м на смузі руху водія ОСОБА_11 при наявності лише «дотичного контакту» автомобіля ВАЗ 2108 у сукупності показами ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , протоколом ОМП та іншими доказами. Суд встановивши факт «дотичного» зіткнення автомобіля «Вольво» та «ВА3 2108» не встановив під яким кутом сталося це зіткнення, а лише бездоказово припустив, що саме ОСОБА_11 допустив виїзд на зустрічний «бік» дороги. Доказів куди і який автомобіль «відкинуло» та якими частинами контактували під час зіткнення автомобілі «ВАЗ 2108» та «Фольксваген Поло» у вироку не зазначено.

Викладене, на переконання сторони захисту, свідчить про те, що механізм ДТП судом не встановлено, а мають місце лише неконкретизовані припущення стосовно механізму зіткнення трьох автомобілів. Відповідно послідовність, першопричина та механізм зіткнення трьох автомобілів судом також не досліджена, хоча захист неодноразово наголошував на необхідності проведення повторної автотехнічної та судово-трасологічної експертизи з метою встановлення цього механізму.

Окрім того, у вироку суд послався на неіснуючі обставини що мають істотне значення для встановлення місця зіткнення, зазначаючи, що експерт ОСОБА_16 дійшов висновку на підставі слідової інформації, якої йому було достатньо і, яка містилася в протоколі огляду місця ДТП, схемі ДТП та наданих слідчим вихідних даних, зокрема, розташування транспортних засобів на одній смузі руху, де відбулося їх зіткнення, максимальний осип ґрунту (бруду) на цій смузі, відсутність слідів переміщення транспортних засобів. Сторона захисту зазначає, що під час проведення огляду місця ДТП 26.06.2021 осипу ґрунту (бруду) на смугах руху слідством не виявлено та відповідно не зафіксовано, а в ході допиту експерт ОСОБА_16 , на питання сторони захисту стосовно можливого виявлення по фотознімках слідів осипу ґрунту (бруду) на місці ДТП, останній у категоричній формі заперечив наявність відомостей щодо осипу ґрунту (бруду) на місці ДТП у протоколі огляду місця події та схеми до нього. При цьому, судом також безпідставно зазначено про те, що «експерт ОСОБА_16 зазначив, що навіть при встановленні кутів первинного зіткнення автомобілів «ВАЗ 2108» і «Volvo», то це б не вплинуло на його висновок щодо місця зіткнення транспортних засобів», оскільки, на звукозаписі допиту експерта прослуховується зовсім інше.

В порушення положень ст. 373 КПК України та ст. 62 Конституції України, суд визнав показання неповнолітнього ОСОБА_8 недостовірними доказами, такими що носять суб`єктивний характер, однак жодним доказом ці покази судом не спростовані, а навпаки узгоджується із іншими доказами та зазначають, що на зустрічну смугу руху виїхав саме автомобіль «ВОЛЬВО», що і стало першопричиною зіткнення та подальших наслідків. При цьому, посилаючись на покази свідка ОСОБА_19 , суд не зазначив чому за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків він взяв до уваги одні докази - покази ОСОБА_19 та відкинув інші - покази ОСОБА_8 , залишив поза увагою встановлені в ході слідства та судового розгляду дані про те, що ОСОБА_19 на протязі всього дня та безпосередньо перед зіткненням розпивав алкогольні напої, позував перед смартфоном ОСОБА_18 , яка вела відео зйомку, та відволікав водія ОСОБА_11 , протягуючи в його бік пляшку шампанського.

На переконання сторони захисту, посилання суду на протокол перегляду відеозапису від 12.08.2021, наданого свідком ОСОБА_18 , який доводить відсутність будь-яких перешкод для руху автомобіля «ВАЗ 2108» по його смузі, є відвертим припущенням та таким, що не підтверджуються дослідженими доказами, оскільки під час зйомки до поля зору об?єктиву не потрапляє сектор дороги попереду автомобіля ВАЗ 2108.

Судом безпідставно не прийнято до уваги висновок фототехнічної експертизи від 09.11.2021 №ЕД 19/106-21/9685-ФП, який в сукупності із іншими доказами у справі є беззаперечним доказом того, що безпосередньо перед зіткненням автомобіль «ВАЗ 2108» під керуванням ОСОБА_11 рухався по своїй смузі і на зустрічну смугу не виїжджав, що повністю спростовує висновки слідчого та суду стосовно вини ОСОБА_11 . Згідно вказаного висновку заносу автомобіля ВАЗ 2108 взагалі не існувало, а був лише різкий відворіт ОСОБА_11 керма вправо в момент виявлення ним якоїсь небезпеки, а потім зіткнення з автомобілем «Вольво» і лише потім занос.

Таким чином, за відсутності трасологічного дослідження усіх трьох транспортних засобів механізм послідовного контакту автомобілів відносно один одного та взаємного розташування відносно елементів дороги так і залишився судом не визначений у зв`язку із непроведенням судово-трасологічної експертизи. Натомість експертиза, яка була призначена лише названа трасологічною, оскільки жодного питання трасологічного характеру слідчим не постановлено, а відповідно експертом і не досліджено.

Позиції учасників судового розгляду

В судовому засіданні захисник ОСОБА_10 підтримав свою апеляційну скаргу з мотивів наведених у ній, просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_20 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін.

Потерпілий ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, просив її задовольнити.

Законний представник потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 підтримала апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, просила її задовольнити.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.

Згідно вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 заявив клопотання: про дослідження звукозапису показів малолітнього потерпілого ОСОБА_8 та експерта ОСОБА_16 , даних ним у судовому засіданні; дослідження та приєднання до матеріалів справи ілюстрованих таблиць до показів ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 ; виклик в судове засідання для повторного роз?яснення висновку фототехнічної експертизи від 09.11.2021 №ЕД19/106-21/9685-ФП експерта Житомирського НДЕКЦ УМВС України ОСОБА_17 ; призначення у справі додаткової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи.

Проте, апеляційний суд заслухавши з цього приводу пояснення захисника та думку інших учасників судового провадження, не знайшов для їх задоволення достатніх обґрунтованих підстав, так як захисником не наведено у клопотаннях жодних доводів про те, що дає апеляційному суду обґрунтовані підстави вважати, що досліджені судом першої інстанції докази, зокрема допит свідків, експертів проведено не повністю або з порушеннями, або ж судом необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотань про допит свідків, експертів, а тому в задоволенні клопотань захисника судом відмовлено. При цьому, клопотання про призначення експертиз фактично заявлено з метою здобуття нових доказів у справі, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції, а апеляційний суд не має право на збирання нових доказів.

За правилами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України обвинувальний вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Структура мотивувальної частини вироку регламентована п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

Із змісту вказаної статті убачається, що в обвинувальному вироку не повинен залишитися недослідженим жоден доказ, на якому ґрунтувалося обвинувачення. Крім того, у мотивувальній частині вироку належить викласти результати дослідження, аналізу і оцінки доказів, як тих, що були зібрані під час досудового розслідування, так і поданих у судовому засіданні.

Із цього слідує, що суд, при розгляді справи, повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.

Як убачається із змісту оскаржуваного вироку, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано не повністю.

Верховний Суд, у тому числі Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року, неодноразово звертав увагу на те, що кримінальна відповідальність водія за статтею 286 КК України виключається, якщо інший водій допустив порушення ПДР, яке перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали, а також якщо дорожня обстановка (наприклад, наявність відповідних дорожніх знаків) давала підстави водію розраховувати на додержання правил іншим водієм.

Так, об`єктивна сторона злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, включає три обов`язкові ознаки: діяння - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту; наслідки у вигляді заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження або смерті; причинний зв`язок між порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту і зазначеними у статті наслідками.

Зокрема, диспозиція статті 286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

При цьому, належить враховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК України, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку. Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження - ч. 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження - ч. 2, загибель кількох осіб - ч. 3); причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту.

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі по собі (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у ст. 286 КК України; б) порушення, які самі по собі (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати у мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання, у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України.

Судом першої інстанції, при розгляді даного кримінального провадження установлено, що у виниклій дорожній обстановці має місце невідповідність дій водія ОСОБА_11 вимогам п. 31.4.5 (г) та п.п. 10.1, 12.1, 12.6(б) та лінії 1.1 ПДР. При цьому, порушення водієм ОСОБА_11 вимог п. 12.1 ПДР є безпосередньою причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК у виді спричинення смерті та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілим та які знаходяться у причинному зв`язку з ними, тоді як недотримання вимог п.п. 10.1, 12.6 (б), 31.4.5. (г), горизонтальної лінії дорожньої розмітки 1.1 ПДР лише сприяли порушенню правил, що викликали наслідки. Внаслідок виїзду автомобіля «ВАЗ 2108» під керуванням ОСОБА_11 на зустрічну смугу руху, відбулося дотичне зіткнення останнього із автомобілем Volvo під керуванням ОСОБА_13 , який рухався у зустрічному напрямку по належній смузі руху. Після первинного контактування даних транспортних засобів відбулося їх відкидання і розвертання з одночасним зіткненням автомобілів ВАЗ 2108 із автомобілем Volkswagen Polo під керуванням водія ОСОБА_14 , який рухався у зустрічному напрямку по належній смузі руху.

Як зазначено у мотивувальній частині рішення суду, такий висновок обґрунтований висновком експерта №СЕ-19/102-21/9775-ІТ від 09.08.2021, висновком експерта №СЕ-19/102-21/11363-ІТ від 06.08.2021, протоколом перегляду відеозапису від 12 серпня 2021 року, висновках судово-медичних експертиз №803 від 27.08.2021, №72 від 23.07.2021, висновках судових експертиз транспортних засобів №СЕ-19/102-21/9772-ІТ від 04.08.2021, №СЕ-19/102-21/9773-ІТ від 04.08.2021, №СЕ-19/102-21/9755-ІТ від 09.08.2021, даних протоколу огляду місця ДТП із долученими до нього схемою та фототаблицями, показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 .

Разом з цим, визнаючи обвинуваченого ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України із тексту вироку не убачається належної оцінки судом доводів сторони захисту про те, що внаслідок проведення огляду місця події слідчим складено схему, на якій умовно позначено ділянку "осипу уламків", проте, які саме "уламки" (скло, пластик, пошкоджені деталі Т3, тощо), в якому місці, або місцях, від якого автомобіля, на якій відстані від будь-якого орієнтиру, в протоколі ОМП не зазначено. Натомість експертом зроблено висновок стосовно первинного зіткнення транспортних засобів виключно по схемі до протоколу огляду місця ДТП, коли жодного «уламку» з метою ідентифікації до відповідного Т3 не вилучено і огляд транспортних засобів з метою детального огляду та фіксації механічних пошкоджень від ДТП слідством не проведено.

Колегія суддів апеляційного суду також звертає увагу і на те, що суд першої інстанції, встановивши факт «дотичного» зіткнення автомобіля «Вольво» та «ВА3 2108» та того, що саме ОСОБА_11 допустив виїзд на зустрічний «бік» дороги, не встановив під яким кутом сталося це зіткнення та не дослідив, якими доказами підтверджується те куди і який автомобіль «відкинуло» та якими частинами контактували під час зіткнення автомобілі «ВАЗ 2108» та «Фольксваген Поло». Таким чином, на переконання апеляційного суду, із тексту вироку не убачається встановленого механізму ДТП, що сталося 26.06.2021, а лише констатація зіткнення трьох автомобілів.

При цьому, як вірно зазначає сторона захисту, суд першої інстанції цитуючи висновок комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи звернув увагу на недостатність слідових ознак трасологічного характеру, однак відмовив у призначенні потворної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертии з метою встановлення місця зіткнення трьох Т3 та їх взаємного розташування на проїзній частині під час зіткнення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що за відсутності трасологічного дослідження усіх трьох транспортних засобів механізм послідовного контакту автомобілів відносно один одного та взаємного розташування відносно елементів дороги залишається не визначеним. При цьому, судом не надано оцінки доводам про те, що експертиза, яка була призначена слідчим лише названа трасологічною, однак жодного питання трасологічного характеру слідчим не постановлено, а відповідно експертом і не досліджено. Таким чином, не оцінивши належним чином викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно відмовив у клопотанні сторони захисту про призначення експертизи.

У той же час, визнаючи ОСОБА_11 винним, суд першої інстанції посилається на те, що експерт ОСОБА_16 дійшов висновку на підставі слідової інформації, якої йому було достатньо і, яка містилася в протоколі огляду місця ДТП, схемі ДТП та наданих слідчим вихідних даних, зокрема, розташування транспортних засобів на одній смузі руху, де відбулося їх зіткнення, максимальний осип ґрунту (бруду) на цій смузі, відсутність слідів переміщення транспортних засобів. Разом з тим, суд залишає поза увагою те, що під час проведення огляду місця ДТП 26.06.2021 осипу ґрунту (бруду) на смугах руху слідством не виявлено, а експерт ОСОБА_16 , під час допиту стосовно можливого виявлення по фотознімках слідів осипу ґрунту (бруду) на місці ДТП, у категоричній формі заперечує наявність відомостей щодо осипу ґрунту (бруду) на місці ДТП у протоколі огляду місця події та схеми до нього.

Окрім того, визнаючи покази неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 недостовірними та такими, що носять суб`єктивний характер, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції не навів у вироку переконливих мотивів щодо визнання їх недостовірними та суб`єктивними, а також не перевірив доводи сторони захисту про те, що дані покази узгоджуються із іншими доказами, зокрема висновком фототехнічної експертизи від 09.11.2021, яка судом також не прийнята до уваги. У той же час, визнаючи обґрунтованими покази свідка ОСОБА_19 , які були зазначені судом як докази вини ОСОБА_11 , суд не спростовує доводи, наведені захисником обвинуваченого з приводу їх недостовірності.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про наявність в діях ОСОБА_11 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України є передчасним, оскільки зроблений без належної перевірки вказаних обставин кримінального провадження та оцінки всієї сукупності доказів, отриманих під час досудового розслідування та судового розгляду, тому свідчить про неповноту судового розгляду у розумінні п.1 ч.1 ст.410 КПК України. Відповідно допущені порушення вимог кримінального процесуального закону позбавляє суд апеляційної інстанції можливості їх виправити, оскількиапеляційна скарга захисника лише містить вимоги про скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, без усунення допущених порушень шляхом проведення нового судового слідства судом апеляційної інстанції в повному обсязі. Таким чином, повне дослідження та оцінювання всіх доказів процесуально означатиме інстанційну заміну судом апеляційної інстанції суду першої інстанції, що є процесуально неприпустимим.

Задовольняючи апеляційну скаргу та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2ст.415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання. Разом з тим, при новому розгляді суду першої інстанції необхідно всебічно, повно та об`єктивно дослідити усі обставини справи у їх сукупності, перевірити доводи як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, дати належну юридичну оцінку здобутим доказам та прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,409,410, 418, 419 КПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2022 року щодо ОСОБА_11 за ч.2 ст.286 КК України скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4