УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року

м. Київ

справа № 754/12633/20

провадження № 51-504 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду

від 08 листопада 2022 року щодо виправданого ОСОБА_4 ,

встановив:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року, ОСОБА_4 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачувався у тому, що

16 серпня 2019 року, приблизно о 13 год, перебуваючи у торговому залі супермаркету «Новус», що по вул. Г. Хоткевича, 1а в м. Києві, переслідуючи корисливу мету, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, з полиці магазину взяв, тим самим таємно викрав чуже майно, що належало ТОВ «Новус-Україна», а саме суміш молочну «Нірр суха Combiotic 3» вартістю 191,2 грн, суміш дитячу суху гіпоалергенну молочну «НА Combiotic 1» в кількості 3 шт. вартістю 231,2 грн кожна, а всього на загальну 884,8 грн, після чого з місця вчинення злочину втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування вказує, що судом не перевірено всіх доводів апеляційної скарги прокурора, при цьому відхиляючи доводи апеляційної скарги прокурора про доведеність вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, судом не прийнято до уваги наявні в матеріалах справи докази: протокол прийняття заяви ОСОБА_5 про кримінальне правопорушення; довідку про закупівельну вартість товару; постанову слідчого про визнання речовими доказами; протокол перегляду відеозапису від 30 вересня 2019 року; показання свідка ОСОБА_5 . На думку прокурора, за наслідками перегляду відеозапису з камер спостереження магазину, суд дійшов невірного висновку про те, що з його змісту неможливо встановити, що у пакеті з яким обвинувачений виходив з супермаркету було дитяче харчування, при цьому не дослідивши в повному обсязі протокол огляду вказаного відеозапису. Окрім цього вказує, що суд не звернув достатньої уваги на визнання винуватості ОСОБА_4 під час досудового розслідування.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.

За приписами ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою та викладені докази, що спростовують її доводи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, положеннями ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі «Барбера, Мессегеі Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1988 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Отже, суд може постановити обвинувальний вирок лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Як визначено ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було.

Як слідує зі змісту оскаржуваних судових рішень, за встановлених місцевим та апеляційним судами фактичних обставин кримінального провадження, а також виходячи з досліджених в судових засіданнях доказів, висновок суду про визнання невинуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, колегія суддів вважає правильним.

На виконання приписів ст. 22 КПК України суди попередніх інстанцій, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створили необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Разом тим, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Під час судового розгляду у встановленому законом порядку суддослідив зібрані під час досудового розслідування та надані стороною обвинувачення докази, на підставі яких ОСОБА_4 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз цих доказів і дав належну оцінку кожному з них з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

При цьому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані стороною обвинувачення письмові докази, у тому числі протокол огляду відеозапису, довідка про закупівельну вартість товару, постанова про визнання речовим доказом відеозапису з камер спостереження супермаркету, а також показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_5 надані у судовому засіданні, ні самі по собі, ні у своїй сукупності не доводять винуватість ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні таємного викрадення чужого майна, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання було вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

В судових рішенняхсудами першої і апеляційної інстанцій наведено переконливі аргументи, чому вони визнали обвинувачення не доведеним поза розумним сумнівом, та чому не взяли до уваги те пояснення події, що надала сторона обвинувачення.

Зокрема, оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора, суд дійшов висновку про дотримання місцевим судом вимог процесуального закону, які стосуються оцінки доказів, та вказав, що під час судового розгляду досліджено кожен із наведених у апеляційній скарзі доказів, яким надано належну правову оцінку, за виключенням відеозапису з камер спостереження супермаркету, який не було відтворено з незалежних від суду причин, незважаючи на створення необхідних для цього умов.

Натомість, під час апеляційного розгляду судом безпосередньо досліджено вказаний відеозапис, за результатами перегляду якого суд дійшов висновку про неможливість на його підставі встановити вміст пакету (наявність у ньому дитячого харчування), з яким обвинувачений виходив з супермаркету, при цьому зазначене неможливо встановити і на підставі інших доказів, у тому числі протоколу огляду цього відеозапису, який є похідним від нього засобом доказування. Судом також враховано, що вказаний протокол не відповідає дійсності в частині встановлення того, що обвинувачений бере зі стелажів чотири пакети сухого молока для годування дітей, оскільки з переглянутого у судовому засіданні відеозапису взагалі не можливо ідентифікувати товар, який він бере зі стелажів супермаркету (три одиниці товару в прямокутній упаковці та одну одинцю у циліндричній).

Надаючи оцінку показанням свідка ОСОБА_5 , який вказував на крадіжку обвинуваченим молочної суміші, обґрунтовуючи свої свідчення в цій частині переглянутим оператором відеозаписом та інвентаризацією в магазині, суд не прийняв їх до уваги, оскільки такі не узгоджуються із наданим відеозаписом.

Крім цього, судом враховано, що ОСОБА_4 не був затриманий з товаром, у крадіжці якого обвинувачується, а стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження недостачі у супермаркеті товару, крадіжка якого інкримінується, при цьому надана довідка про закупівельну вартість товару не є належним доказом недостачі товару.

Разом з цим, не заслуговує на увагу Суду, твердження прокурора про залишення судом поза увагою факту визнання винуватості ОСОБА_4 під час досудового розслідування, оскільки будь-які показання, які обвинувачений надає під час досудового розслідування не має для суду жодного доказового значення та не можуть бути покладені в основу судового рішення, бо протилежне є порушенням вимог ст. 23 та ч. 4 ст. 95 КПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів та вважає, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом допустимими й достатніми доказами винуватість ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Апеляційний розгляд кримінального провадження проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 418, 419 КПК України.

Інших доводів щодо наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, у тому числі щодо порушення ст. 404, 405, 418, 419 КПК України, які би ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду, вмотивованість висновків цього суду, прокурор у касаційній скарзі не навів. При цьому, касаційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року щодо виправданого ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3