Справа № 991/6738/22
Провадження 1-кс/991/6770/22
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001257 від 08.08.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 3, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора (далі - САП) ОСОБА_3 про арешт майна, подане у рамках кримінального провадження № 0001257 від 08.08.2019, зокрема, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 368 КК України (далі - Кримінальне провадження), в якому прокурор просить:

1) З метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання накласти арешт у вигляді позбавлення права на відчуження та розпорядження на майно підозрюваного ОСОБА_4 , а саме:

- житловий будинок загальною площею 234,8 м2 за адресою: АДРЕСА_1 .

2) З метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання накласти арешт у вигляді позбавлення права на відчуження та розпорядження на майно підозрюваного ОСОБА_4 , яке належить йому на праві спільної сумісної власності разом з ОСОБА_5 , а саме:

- 50 % частки машиномісце за адресою: АДРЕСА_2 , підвал, літера «А» (дата набуття права власності 21.12.2018).

Клопотання мотивовано тим, що детективами Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) під процесуальним керівництвом прокурорів САП здійснюється досудове розслідування у Кримінальному провадженні, у рамках якого ОСОБА_4 , зокрема, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 368 КК України. У випадку визнання його винуватості у вчиненні вказаних злочинів, до нього може бути застосоване обов`язкове додаткове покарання, передбачене санкціями вказаних статей, у вигляді конфіскації майна. За такого, на майно підозрюваного ОСОБА_4 , у тому числі майно підозрюваного у спільній сумісній власності із його дружиною - ОСОБА_5 , яке зареєстроване за останньою, слід накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження з метою забезпечення конфіскації такого майна та запобігання можливості його приховання, відчуження чи передачі на користь третіх осіб.

Крім того, прокурор просить розглянути Клопотання без повідомлення підозрюваного, його захисників та інших осіб.

За ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи ту обставину, що власником майна, на яке детектив просить накласти арешт, є підозрюваний у Кримінальному провадженні ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_5 , то слідчий суддя дійшов до висновку, що наявні обґрунтовані підстави вважати про існування можливості у вказаних осіб вжити заходів, направлених на відчуження майна, щодо якого вирішується питання про арешт, що унеможливить накладення арешту на відповідне майно, а за такого, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, розгляд Клопотання слід проводити без повідомлення власників такого майна, захисників/представників.

Від детектива НАБУ ОСОБА_6 , який діє на підставі доручення, надійшла заява про розгляд Клопотання без участі детектива, в якій також зазначив, що Клопотання підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

З огляду на те, що згідно положень ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття слідчого у судове засідання не перешкоджає розгляду Клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про здійснення розгляду Клопотання за відсутності детектива.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, та на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування кримінального провадження в суді за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Дослідивши Клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено такий вид заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

Згідно положень п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частина 5 ст. 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 173 КПК України, у випадку арешту майна з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 170 цього Кодексу, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе: 1) необхідність такого арешту; 2) наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, тобто наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, щодо якого вирішується питання про арешт.

Слідчим суддею встановлено, що детективами НАБУ під процесуальним керівництвом прокурорів САП здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001257 від 08.08.2019, зокрема, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 368 КК України.

Так, зі змісту Клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що в ході досудового розслідування Кримінального провадження встановлені обставини, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме: ОСОБА_4 , діючи у складі організованої групи, будучи в ній як співорганізатор, реалізувавши спільно розроблений з її учасниками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 єдиний злочинний план, організував вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які за пособництва ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , зловживаючи своїм службовим становищем вчинили дії спрямовані на заволодіння чужим майном - права вимоги за кредитним договором № 4804 від 27.08.2012 та кредитним договором № 4706 від 16.09.2010, укладеними між ПАТ «Укрінбанк» та ТОВ «Укрполіскорм» (далі - Права вимоги), зобов`язання щодо яких забезпечені іпотечними договорами та договорами поруки, на користь учасників організованої групи, шляхом реалізації Прав вимоги за заниженою ціною, заподіявши майнової шкоди ПАТ «Укрінбанк» в особливо великому розмірі в загальній сумі 112 339 000 грн.

Крім того, зі змісту Клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що в ході досудового розслідування Кримінального провадження встановлені обставини, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме: ОСОБА_4 , діючи умисно, за попередньою змовою та в інтересах ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, в період з 21.08.2018 по 06.06.2019, неодноразово висловлював ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прохання надати неправомірну вигоду для себе в загальній сумі 32 000 доларів США та одержував у ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_7 таку вигоду у вищевказаній сумі, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України становило 880 623 грн, за вчинення ОСОБА_4 дій з використанням свого службового становища, що полягало у використанні повноважень слідчого у кримінальному провадженні № 0000303 від 08.10.2018, спрямовані на забезпечення накладення арешту на Права вимоги, забезпечення їх передачі до управління АРМА, та забезпечення зняття арешту на них з метою скасування або припинення обтяжень визначених іпотечними договорами та договорами поруки Прав вимоги, а також з метою подальшого їх продажу на підконтрольну ОСОБА_7 та ОСОБА_8 юридичну особу (фінансову установу).

Згідно ст. 12 та Примітки до ст. 45 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України, є тяжким корупційним злочином, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України, є особливо тяжким корупційним злочином.

Згідно з доводами, викладеними у Клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, наявні достатні підстави вважати про обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що є підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, що підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема, копіями клопотань (Том № 2 а. 9-26, 36-49), копіями ухвал (Том № 2 а. 27-35, 50-58), копіями резолюцій (Том № 2 а. 59, 66), копією заявки (Том № 2 а. 60-65), копією листа (Том № 2 а. 67-72), копією запиту (Том № 2 а. 75), копією цінових пропозицій (Том № 2 а. 76-78); копією протоколу (Том № 2 а. 79); копією висновку про вартість (Том № 2 а. 80); копією Договору з додатками (Том № 2 а. 81-84); копією протоколу (Том № 2 а. 85); копією Договору купівлі-продажу зі Специфікацією (Том № 2 а. 86-89); копією відповіді на запит (Том № 2 а. 91), показаннями свідків (Том № 2 а. 92-94), копією висновку експерта (Том № 2 а. 95-100), копією звіту про оцінку майна (Том № 2 а. 101), копією висновку експерта (Том № 2 а. 104-118), копією протоколу огляду від 03.02.2022 з додатками (Том № 2 а. 134-192).

Відповідно до матеріалів Клопотання (Том № 2 а. 211), ОСОБА_4 належить житловий будинок загальною площею 234,8 м2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (Том № 2 а. 202-203), 19.12.2018 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_14 ».

Відповідно до Дердавного реєстру речових прав на нерухоме майно (Том № 2 а. 204-206), ОСОБА_5 на праві приватної власності належить:

- машиномісце за адресою: АДРЕСА_2 , підвал, літера «А» (дата набуття права власності 21.12.2018).

Так, 21.12.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру, зокрема, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 368 КК України, санкції яких передбачають обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Статтею 59 КК України встановлено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За ч. 1, ч. 3 чт. 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Враховуючи вищевикладене, існує сукупність достатніх підстав та розумних підозр вважати, що вказане вище майно підозрюваного ОСОБА_4 та частина майна підозрюваного у спільній сумісній власності подружжя з ОСОБА_5 , яке зареєстровано за ОСОБА_5 , є предметом можливої конфіскації майна, як виду покарання, що передбачене санкціями ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 368 КК України, та яке може бути призначене ОСОБА_4 судом, у випадку направлення обвинувального акту щодо нього до суду та визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як вбачається зі змісту клопотання, у зв`язку із наявністю ризику того, що вказане майно може бути приховане, відчужене чи передане на користь третіх осіб, необхідність арешту такого майна шляхом заборони на його відчуження та розпорядження обґрунтовується саме запобіганням можливості його приховування, передачі чи відчуження на користь інших осіб з метою уникнення можливої конфіскації вказаного майна.

Таким чином, зважаючи на те, що досудовим розслідуванням встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 368 КК України, які є особливо тяжким та тяжким корупційним злочином, повідомлення про підозру у вчиненні вказаних злочинів ОСОБА_4 , враховуючи, що санкції зазначених статей передбачають обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, що може бути застосовано до ОСОБА_4 , у випадку направлення обвинувального акту щодо нього до суду та визнання судом його винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів, зважаючи на неможливість запобігання ризикам приховування, передачі чи відчуження майна підозрюваного третім особам без накладення на нього арешту шляхом заборони на відчуження та розпорядження, слідчий суддя дійшов до висновку, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна підозрюваного, у тому числі у спільній сумісній власності з ОСОБА_5 , яке зареєстровано за ОСОБА_5 , відповідає принципу розумності та не створюватиме негативних наслідків для третіх осіб, а такий ступінь втручання у права ОСОБА_4 є співрозмірним завданням кримінального провадження та виправдовує потреби досудового розслідування.

При цьому, накладення арешту на вищезазначене майно не є припиненням права власності/позбавленням права власності на це майно, а є лише тимчасовим обмеженням права власності на майно, яке полягає у тимчасовій забороні розпоряджатися та відчужувати таке майно, без встановлення заборони користування ним, що, враховуючи завдання кримінального провадження, у даному випадку є найменш обтяжливим способом арешту даного майна, який не призведе до суттєвих наслідків, що можуть позначитися на інтересах власника майна, третіх осіб.

За такого, Клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження на майно підозрюваного ОСОБА_4 , а саме:

1) житловий будинок загальною площею 234,8 м2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження на майно підозрюваного ОСОБА_4 у спільній сумісній власності з ОСОБА_5 , яке зареєстровано за ОСОБА_5 , а саме:

1) 50 % частки машиномісця за адресою: АДРЕСА_2 , підвал, літера «А».

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник майна або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Зобов`язати прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 невідкладно письмово повідомити слідчого суддю про дату звернення цієї ухвали до виконання.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_15