Справа № 489/825/23
Провадження № 1-в/489/49/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

09 березня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку,

за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_3 (дистанційно),

встановив:

До Ленінського районного суду міста Миколаєва за підсудністю з Миколаївського апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про звільнення останнього від відбування покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, призначеного за вироком Миколаївського обласного суду від 15.06.1998, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

В судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення клопотання, зазначивши про те, що засуджений ОСОБА_4 з 1998 року і до грудня 2022 року перебував у розшуку, що свідчить про те, що не закінчилися строки давності виконання обвинувального вироку відносно нього, які на період його розшуку та ухилення від відбування покарання зупинялися до його затримання 19.12.2022.

Засуджений в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся вчасно та належним чином. До суду не подавав клопотань про відкладення судового розгляду. Неприбуття засудженого в судове засідання не перешкоджає проведенню судового розгляду згідно з ч. 5 ст. 539 КПК України.

Захисник підтримав подане клопотання та просив його задовольнити, наголосивши на тому, що засуджений не ухилявся від відбування призначеного покарання, оскільки йому не було відомо про перебування у розшуку, а також з дня ухвалення вищевказаного вироку не вчинив нового злочину.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та оперативно-розшукових справ, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Вказане клопотання підсудне Ленінському районному суду міста Миколаєва на підставі ухвали Миколаївського апеляційного суду від 07.02.2023.

Судом встановлено, що вироком Миколаївського обласного суду від 15.06.1998 ОСОБА_4 засуджений за ч. 6 ст. 19 та ч. 2 ст. 141 КК України 1960 року до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а також було змінено йому запобіжний захід з підписки про невиїзд на взяття під варту.

Зазначений вирок набрав законної сили 13.08.1998 після його перегляду Верховним судом України та був направлений для виконання 28.08.1998 до Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області.

Постановою Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 24.11.1998 заведена оперативно-розшукова справа відносно засудженого ОСОБА_4 та 01.03.1999 він був оголошений у міждержавний розшук у зв`язку з ухиленням від відбування призначеного покарання.

В ході здійснення розшуку засудженого ОСОБА_4 було встановлено відсутність останнього як за місцем його реєстрації по АДРЕСА_1 , так і за місцем проживання по АДРЕСА_2 , а також не було встановлено фактичне місце його перебування, що вказує на ухилення останнього від відбування призначеного за вироком Миколаївського обласного суду від 15.06.1998 покарання.

19.12.2022 ВП № 2 МРУП ГУНП в Миколаївській області було встановлено місцезнаходження засудженого ОСОБА_4 , припинено його розшук, закрито оперативно-розшукову справу та направлено до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 80 КК України 2001 року, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Натомість згідно з п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 49 КК України 1960 року, обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в такі строки, рахуючи з дня набрання вироком законної сили: п`ять років - при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Перебіг давності переривається, якщо засуджений ухилиться від відбуття покарання або вчинить до скінчення строків новий злочин, за який судом призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року. Обчислення давності в разі вчинення нового злочину починається з моменту його вчинення, а в разі ухилення від відбуття покарання - з моменту з`явлення для відбуття покарання або з моменту затримання засудженого, що переховувався. При цьому обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Згідно з п. 11 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» КК України 2001 року, правила, встановлені Кримінальним кодексом України 1960 року щодо давності, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, погашення і зняття судимості, поширюються на осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом, за винятком випадків, якщо цим Кодексом пом`якшується кримінальна відповідальність зазначених осіб.

Також відповідно до ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5 КК України 2001 року, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Аналогічно зі змісту ст. 6 КК України 1960 року слідує, що злочинність і караність діяння визначаються законом, який діяв під час вчинення цього діяння. Закон, що усуває караність діяння або пом`якшує покарання, має зворотну силу, тобто поширюється з моменту набрання ним чинності також на діяння, вчинені до його видання. Закон, що встановлює караність діяння або посилює покарання, зворотної сили не має.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 вчинив злочин, за який він був засуджений, до набрання чинності КК України 2001 року та положеннями ч. 3 ст. 80 КК України 2001 року погіршується становище засудженого при вирішенні питання про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, оскільки містять посилання на те, що з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання перебіг давності відновлюється та у цьому разі встановлені строки давності подвоюються, тому при розгляді вказаного клопотання та вирішенні питання про звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання у зв`язку з давністю виконання обвинувального вироку слід керуватися саме положеннями ст. 49 КК України 1960 року, якими пом`якшується його становище.

Натомість судом встановлено, що після набрання 13.08.1998 законної сили вироком Миколаївського обласного суду від 15.06.1998 засуджений ОСОБА_4 став ухилятися від відбуття призначеного йому за вказаним вироком покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, у зв`язку з чим, в даному випадку, встановлений п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України п`ятирічний строк виконання вказаного вироку переривався до встановлення його місцезнаходження органами Національної поліції 19.12.2022.

Однак згідно з наявними в матеріалах розшукової справи відомостями про судимість встановлено, що після засудження 15.06.1998 вироком Миколаївського обласного суду ОСОБА_4 не вчинив нових злочинів і не притягувався до кримінальної відповідальності, та з часу винесення вказаного вироку минуло більше двадцяти чотирьох років, що свідчить про те, що встановлена законом давність не була перервана вчиненням нового злочину, тому зазначений вирок суду щодо ОСОБА_4 не може бути виконаний в силу положень ч. 2 ст. 49 КК України 1960 року.

Таким чином, встановлені судом обставини вказують на те, що оскільки від часу винесення 15.06.1998 Миколаївським обласним судом вироку, яким ОСОБА_4 засуджений за ч. 6 ст. 19 та ч. 2 ст. 141 КК України 1960 року до п`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна, минуло більше п`ятнадцяти років і давність не була перервана вчиненням ОСОБА_4 нового злочину, тому останній підлягає звільненню від відбування призначеного покарання у зв`язку з давністю виконання обвинувального вироку щодо нього.

Вказане свідчить про необхідність задоволення клопотання.

Керуючись статтями 372, 395, 537, 539 КПК України, суд

постановив:

Клопотання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Миколаївського обласного суду від 15.06.1998 за ч. 6 ст. 19 та ч. 2 ст. 141 КК України 1960 року у виді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суду міста Миколаєва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1