ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/111/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/179/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 03 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 03.08.2020 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крисино Богодухівського района Харківської області, громадянина України, освіта середня, розлученого, працюючого ТОВ «Каскад-група безпеки» охоронцем, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йоу покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Звільнено ОСОБА_8 від призначеного основного та додаткового покарання за цим вироком на підставі ст.ст. 49 ч. 1 п. 2, 74 ч. 5 КК України.

Стягнуто зі ОСОБА_8 на користь держави понесені витрати за проведення експертиз у справі в сумі 2284 грн. 32 коп.

Цивільний позов ОСОБА_9 - задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в розмірі 19176 грн. 98 коп. та моральну шкоду в розмірі 95000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Стягнуто зі ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в розмірі 1440 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26.10.2021 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 03.08.2020 року - без змін.

Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_8 задоволено, а ухвалу Харківського апеляційного суду від 26.10.2021 року скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Як встановлено оскаржуваним вироком, 20 вересня 2015 року близько 18 год. 45 хв., ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2106» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався із швидкістю 50 км/год. по проїжджій частині дороги по вул. Леніна в смт Солоницівка Дергачівського району Харківської області, де біля будинку 102 побачив двох пішоходів, які переходили через дорогу зліва направо по ходу руху автомобіля. При цьому ОСОБА_8 , проявляючи необережність, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості в результаті чого, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України:

-п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_9 згідно з висновком судово-медичної експертизи №218-ОКБ/15 від 29.10.2015 року, завдані тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я: травма тазу у вигляді уламкових переломів вертлюжної западини лобкової, сідничної та тіла клубової кісток праворуч зі змішенням фрагментів. Потерпілій ОСОБА_11 завдані тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров`я: компресійний перелом 5-го грудного хребця з переломом дужки справа з незначним зсувом, компресійні переломи 3-4 грудних хребців, перелом лонної і сідничної кісток справа з незначним зсувом.

Порушення п. 12.3 Правил дрожнього руху України водієм автомобіля ОСОБА_8 , відповідно до виснову експертизи обставин дорожньо-транспортної пригоди №501/16 знаходяться у причинному зв`язку з виникненням вищевказаної дорожньо-транспортної події та наслідками, що наступили.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 , які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 тілесні ушкодження середньої тяжкості, суд кваліфікував за ч. 1 ст. 286 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 скасувати, кримінальне провадження стосовно останнього закрити відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник посилається на те, що висновки суду, викладених в оскаржуваними вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, апелянт зазначає, що під час судового розгляду цього кримінального провадження не було встановлено доказів, які свідчили порушення ОСОБА_8 вимог п.12.3 ПДР України, судом першої інстанції не надано належної оцінки висновкам автотехнічної експертизи № 501/16 від 21.06.2016 року, комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відеозапису № 19931/451 від 27.04.2018 року, додаткової судової автотехнічної експертизи №21869/5953 від 26.03.2020 року, а також те, що потерпілими були порушенні вимоги ПДР України, внаслідок чого сталася подія ДТП.

Крім того, захисник вказує на те, що шкода мала бути стягнута зі страхової компанії, розмір відшкодування повинен бути визначений експертизою.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, яка вважала необхідним скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, внаслідок допущених судом першої інстанції чисельних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, думку потерпілої та її представника, які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника, посилаючись на законність вироку суду першої інстанції, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що подана апеляційна скаргазахисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних доводів захисника, щодо наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає їх слушними, оскільки ця частина доводів не позбавлена правових та фактичних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зокрема положеннями ст. 91 та ст. 94 КПК України.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен був дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд не виконав.

Так, скасовуючи ухвалу Харківського апеляційного суду від 26.10.2021 року, Верховний Суд зазначив в своїй постанові від 29.11.2022 року, що у цій справі ключовою обставиною, від з`ясування якої залежала наявність у діях засудженого складу злочину, є часовий проміжок і відстань між моментом виникнення небезпеки для руху і моментом зіткнення.

Для вирішення цього питання було важливо встановити, в якому саме місці ОСОБА_8 мав реальну можливість побачити пішоходів і на якій відстані від них знаходився його автомобіль в цей момент. Порівняння цих даних із часом та відстанню, необхідними для повної зупинки автомобіля за умови своєчасної реакції на виявлену небезпеку, дає можливість визначити винуватість водія у зіткненні, що сталося.

Верховний Суд зазначив, що вирок суду першої інстанції не містить висновку щодо цих вирішальних обставин справи. Більше того, навіть при викладі у вироку змісту доказів, які дослідив суд, ці ключові обставини не зазначені. З вироку суду першої інстанції неможливо встановити, яке розташування учасників дорожнього руху було визнано судом доведеним і, відповідно, виходячи з яких обставин суд першої інстанції зробив висновок, що обставини події давали можливість уникнути зіткнення.

У той же час у матеріалах справи містяться відомості про те, що ОСОБА_8 побачив пішоходів на середині полоси зустрічного руху після того, як розминувся із зустрічним автомобілем, і відстань до них в цей момент складала 18,2 метрів (т. 1 арк. 214). У постанові суду першої інстанції від 13.10.2017 року про призначення експертизи зазначено, що відстань, з якої ОСОБА_8 виявив небезпеку для руху, складала 15,3 м (т. 1 арк. 135). У вироку суд першої інстанції не зазначив, з яких причин він не прийняв до уваги ці дані, тому неможливо встановити, чи спростована і, якщо так, то якими доказами, ця обставина.

Відповідно до висновків експерті відстань, яку автомобіль подолає з моменту застосування екстреного гальмування до повної зупинки автомобіля у цьому випадку складає від 35,1 м до 43,9 м. Ця відстань більш ніж в 2 рази перевищує відстань, з якої водій виявив небезпеку відповідно до доказів, що наявні у матеріалах провадження. За таких обставин суд першої інстанції був зобов`язаний пояснити, чим спростовані відомості про відстань виявлення небезпеки, яка була встановлена, у тому числі, ухвалою від 13.10.2017 року, і чітко зазначити у вироку, яку відстань виявлення небезпеки він вважає встановленою.

У справі, крім інших доказів, є відеозапис події з камери спостереження. Відповідно до цього відеозапису і даних експертного дослідження між моментом, коли повз пішоходів проїхав автомобіль назустріч автомобілю обвинуваченого і, відповідно, водій мав можливість виявити небезпеку, і моментом, коли відбулося зіткнення, минуло близько двох секунд (т. 1 арк. 148-149). У той же час відповідно до висновків експертів зупинний час автомобіля складає 3,7 с (т.1 арк. 152), що значно перевищує тривалість між моментом виникнення небезпеки і зіткненням.

Верховний Суд також зазначив в своїй постанові, що експерти не зробили остаточний висновок щодо можливості або неможливості уникнути зіткнення у ситуації, відображеній на відеозапису. Однак експерти послалися на необхідність уточнення певних обставин і відтворення подій на основі цього відеозапису. У вироку суду не відображено, які обставини завадили стороні обвинувачення зробити необхідні уточнення і провести необхідні дії для отримання висновку експертів.

Таким чином, Верховний Суд за наслідками касаційного розгляду дійшов висновку, що суд першої інстанції не встановив у своєму вироку обставин, які мали вирішальне значення для правильного вирішення справи і висновку про винуватість або невинуватість ОСОБА_8 , тобто не виконав вимог частини 3 статті 370 КПК.

Відповідно до ч.2 ст.439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Дотримуючись вимог норм ч.2 ст.439 КПК України, колегія суддів встановила, що зазначені вище обставини, у цій справі, свідчать про те, що судом першої інстанції істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, та за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Встановлені під час судового розгляду вказані суперечності, зокрема у висновках експертів, в тому числі, шляхом надання органу досудового розслідування відповідних доручень, в порядку ст.333 КПК України, для проведення слідчих дій, результати яких були необхідні для проведення експертних досліджень, суд першої інстанції не усунув.

Отже, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження істотно вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням та, як наслідок, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність , що безпосередньо пов`язано із визначенням міри покарання.

Зазначені обставини свідчать про неповноту судового розгляду, що на думку колегії суддів, має істотне значення, оскільки під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, передбачені ст. 91 КПК України, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Крім того, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості усунути вищезазначені недоліки, допущені судом першої інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду сторони не заявляли клопотань, щодо повторного дослідження судом апеляційної інстанції будь-яких доказів, надання органу досудового розслідувань відповідних доручень в порядку ст.333 КПК України для отримання відомостей, необхідних для проведення експертизи, а тому у відповідності до положень ст. 407 КПК України, зважаючи на встановлені під час апеляційного розгляду істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, належить скасувати оскаржуване судове рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Встановлені при апеляційному розгляді обставини, свідчать про наявність істотних порушень КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, оскільки ці порушення одночасно свідчать про неналежне дотримання вимог ч.3 ст. 370 КПК України, відповідно до якої обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч.1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 409; п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 411 КПК України.

Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених засад кримінального провадження та вимог ст.370 та п.2 ч.3 ст.374 КПК України щодо змісту мотивувальної частини обвинувального вироку не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 2, 10, 15,16, ч.1 ст.7 КПК України - законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - є частиною національного законодавства , а в даному випадку це рішення у справах «Жуковський проти України» «Садак та інші проти Туреччини», де Європейський суд з прав людини констатував порушення державою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та беззаперечне право кожного обвинуваченого допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить врахувати та ретельно дослідити всі наведені вище обставини, а також окремо та більш детально дослідити висновки наявних у справі експертиз та інші докази на предмет їх належності з дотриманням вимог чинного КПК України, в тому числі норм ст.415 ч.3 та ст. 416 КПК України, а також за наявністю підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.332 КПК України, доручити проведення відповідної експертизи експертній установі.

Крім того, апеляційні доводи захисника щодо відшкодування заподіяної шкоди підлягають перевірці в суді першої інстанції лише після вирішення у встановленому процесуальним законом порядку питання щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_8 за наслідками судового розгляду.

Оскільки внаслідок скасування оскаржуваного вироку призначається новий судовий розгляд в суді першої інстанції, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості розгляду решти апеляційних доводів захисника, що обумовлює часткове задоволення його апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, п. 6 ч. 1 ст. 407, п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 409, п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 411, ч.1 ст. 412, ст.ст. 418, 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 03 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -