Справа № 456/3418/17
Провадження № 1-кс/456/10/2023
УХВАЛА

слідчого судді

05 січня 2023 року Слідчий суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий скаргу адвоката ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора при вирішенні клопотання про закриття провадження у справі,

в с т а н о в и в:

Скаржник ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить зобов`язати прокурора або іншу уповноважену особу розглянути клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_5 01.12.2022 про закриття кримінального провадження №0001961 від 03.11.2017, на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, у порядку ст.220 КПК України; зобов`язати прокурора або іншу уповноважену особу прийняти постанову про закриття кримінального провадження №0001961 від 03.11.2017 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.292 КК України на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України. В обґрунтування скарги адвокат ОСОБА_4 покликається на те, що 01 грудня 2022 року, ним в інтересах власника арештованого майна ОСОБА_5 прокурору Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 подано клопотання про закриття кримінального провадження №0001961 від 03.11.2017 на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, однак жодної відповіді, до часу звернення з цією скаргою, ним від прокурора не отримано. Вважає, що кримінальне провадження №0001961 від 03.11.2017 повинно бути закрито на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки не встановлено особу, яка вчинила вказане кримінальне правопорушення та згідно зі ст.49 КК України минули строки притягнення особи до кримінальної відповідальності. Обгрунтовуючи наведене, вказує, що ч.1 ст.292 КК України передбачає склад кримінального правопорушення, який відноситься до нетяжких злочинів, кримінальне провадження зареєстроване 03.11.2017, і на даний час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває понад п`ять років. Відповідно до ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2017 року накладено арешт на установку горизонтально направленого буріння марки «VERMEER D16x20A NAVIGATOR», серійний номер X1VRT170S0Y1000719Х, брезентове накриття, 2 металевих трапа, полімерну трубу довжиною біля 300 м. з зовнішнім діаметром 5 см., внутрішнім діаметром 3 см., які передані на зберігання ЛВДС «Броди», що розташоване в с.Смільне, урочище Промисловий центр, 6, Бродівського району, Львівської області та на 1 пару матерчатих рукавиць, 1 пару гумових рукавиць, синій брезент, в який поміщено: ручну пилку, штикову лопату, граблі, ручку від коси, 2 мотузки з хомутами, 2 ключі з ланцюговим механізмом, 3 полімерних відра із залишками сірої порошкоподібної речовини. Понад п`ять років ОСОБА_5 , як власник арештованого майна, позбавлений можливості розпоряджатися вказаним майном. Зазначає, що всі необхідні слідчі дії проведено, на даний час жодній особі про підозру не повідомлено. Всупереч вимог ст.220 КПК України, прокурором рішення про закриття кримінального провадження не прийнято, на його клопотання від 01.12.2022 жодної відповіді не надано.

В судове засідання адвокат ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 не з`явився, 05.01.2023 подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги заперечила, долучила до матеріалів справи відповідь №14.57/05-42-6822 Вих 22 від 07.12.2022 на клопотання адвоката ОСОБА_4 від 01.12.2022, просить в задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, оглянувши матеріали кримінального провадження №0001961 від 03.11.2017, приходжу до висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Так, порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Пунктами 1-11 ч. 1 ст. 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 303 України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Згідно з ч. 2 ст. 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Так, бездіяльність, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий, прокурор, дізнавач, наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК України строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим, прокурором, дізнавачем у встановлений строк не вчинена.

Відтак, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу (ч. 1 ст. 307 КПК України).

Відповідно ч.2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 6 ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як на підставу для звернення до суду зі скаргою, ОСОБА_4 вказує на те, що 01 грудня 2022 року, ним в інтересах власника арештованого майна ОСОБА_5 прокурору Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 подано клопотання про закриття кримінального провадження №0001961 від 03.11.2017 на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, однак жодної відповіді, до часу звернення з цією скаргою, ним від прокурора не отримано. Вважає, що кримінальне провадження №0001961 від 03.11.2017 повинно бути закрито на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки не встановлено особу, яка вчинила вказане кримінальне правопорушення та згідно зі ст.49 КК України минули строки притягнення особи до кримінальної відповідальності. Понад п`ять років ОСОБА_5 , як власник арештованого у вказаному кримінальному провадженні майна, позбавлений можливості розпоряджатися вказаним майном. Зазначає, що всі необхідні слідчі дії проведено, на даний час жодній особі про підозру не повідомлено. Всупереч вимог ст.220 КПК України, прокурором рішення про закриття кримінального провадження не прийнято.

Спростовуючи доводи, викладені у скарзі ОСОБА_4 , слідчий суддя звертає увагу на таке.

Однією з вимог скарги ОСОБА_4 є зобов`язання прокурора або іншої уповноваженої особи розглянути клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_5 01.12.2022 про закриття кримінального провадження №0001961 від 03.11.2017, на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, у порядку ст.220 КПК України.

В судовому засіданні, встановлено, що прокурором ОСОБА_3 , в порядку, визначеному законом, 07.12.2022 за вих. №14.57/05-42-6822 Вих 22 надано відповідь на клопотання адвоката ОСОБА_4 від 01.12.2022, що доводиться списком згрупованих простих відправлень, що пересилаються в межах України №136672 від 07.12.2022. Зокрема, у вказаній відповіді прокурором зазначено, що кримінальне провадження №0001961 від 03.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.292 КК України перебуває у провадженні слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 , у вказаному кримінальному провадженні проводяться всі необхідні слідчі дії. Кримінальне провадження з підстав, передбачених п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, закривається на підставі п.1-1 ч.2 ст.284 КПК України судом, а відтак, не належить до повноважень прокурора вирішення питання про закриття провадження з цієї підстави. Процесуальних підстав для прийняття рішення процесуальним прокурором про скасування арешту на майно немає. Окрім цього, прокурором зазначено і про те, що сплив строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є безумовною підставою для закриття провадження у справі, оскільки впродовж досудового розслідування кримінально-правова кваліфікація діяння може бути змінена.

Слідчий суддя погоджується з доводами прокурора, викладеними у відповіді та вважає, що такі повністю узгоджуються з нормами кримінально-процесуального законодавства.

Пунктом 10 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Разом з тим, норма ст. 284 КПК України не містить спеціального часового визначення (проміжку), а саме строку, згідно якого прокурор зобов`язаний прийняти рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку із спливом строку досудового розслідування, тобто у певний визначений Кодексом строк.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що оскарженню підлягає виключно бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, а не прийняття процесуальних рішень у вигляді постанови, в тому числі, про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На підставі наведеного, відсутні підстави вважати, що процесуальним прокурором ОСОБА_3 вчинено бездіяльність, відповідь на клопотання скаржника прокурором надана, у визначений законом строк, а тому відсутні підстави для задоволення скарги в цій частині.

Щодо вимог скарги про зобов`язання прокурора або іншої уповноваженої особи прийняти постанову про закриття кримінального провадження №0001961 від 03.11.2017 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.292 КК України на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, суд зауважує таке.

Відповідно до положень п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченого цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадження.

Згідно ч.3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора (частина 1 статті 36 Кодексу).

На переконання суду зобов`язання прокурора до вчинення дій прийняття постанови про закриття кримінального провадження суперечить вимогам КПК України і є втручанням в діяльність органу прокуратури, що прямо заборонено законом, і окрім цього, не належить до повноважень слідчого судді в розумінні закону.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях (Ассенов та інші проти Болгарії, Петренко проти України, Щокін проти України), що для того, щоб розслідування могло вважатися «ефективним», воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, серед іншого, покази свідків та висновки судових експертиз. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватись лише після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що слідчим не проведено усіх необхідних слідчих дій з метою встановлення особи, причетної до вчинення кримінального правопорушення, а досудове розслідування проведено ще не у повному обсязі. Відтак, відсутні підстави стверджувати, що вжито усіх заходів та проведено усі слідчі та розшукові дії, якими не встановлено винної особи.

Як зазначено у п.п.3-1 ч.1ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Цією нормою права законодавцем встановлено імперативне правило, за яким суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальностіза умови, що не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. При цьому за змістом ст.284 КПК України умовами для закриття кримінального провадження за вказаною підставою є невстановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та наявність відповідного клопотання прокурора.

Цією нормою права законодавцем встановлено імперативне правило, за яким суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальностіза умови, що не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Отже, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження та оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Вимоги, якими держава обмежує свої повноваження щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили злочини, носять індивідуальний характер, оскільки крім перебігу часу вимагається не ухилення від слідства та суду, а також не вчинення нового злочину, що неможливо виконати, якщо особа чи особи, які вчинили злочин, не встановлені.

У зв`язку з цим, суд звертає увагу на безпідставність доводів скаржника про наділення процесуального прокурора правом на закриття кримінального провадження з підстав, визначених п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, а відтак, доводи скаржника в цій частині і з цієї підстави суд вважає необґрунтованими і такими, що суперечать правовим приписам КПК України.

Окрім цього, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу і на таке.

Як на підставу для подання скарги, яка слугує предметом розгляду слідчого судді, скаржник також вказує на те, що відповідно до ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2017 року накладено арешт на установку горизонтально направленого буріння марки «VERMEER D16x20A NAVIGATOR», серійний номер X1VRT170S0Y1000719Х, брезентове накриття, 2 металевих трапа, полімерну трубу довжиною біля 300 м. з зовнішнім діаметром 5 см., внутрішнім діаметром 3 см., які передані на зберігання ЛВДС «Броди», що розташоване в с.Смільне, урочище Промисловий центр, 6, Бродівського району, Львівської області та на 1 пару матерчатих рукавиць, 1 пару гумових рукавиць, синій брезент, в який поміщено: ручну пилку, штикову лопату, граблі, ручку від коси, 2 мотузки з хомутами, 2 ключі з ланцюговим механізмом, 3 полімерних відра із залишками сірої порошкоподібної речовини. Понад п`ять років ОСОБА_5 , як власник арештованого майна, позбавлений можливості розпоряджатися вказаним майном.

Оглядом матеріалів кримінального провадження встановлено такі обставини: скаржник неодноразово звертався до слідчого судді з клопотаннями про скасування арешту майна і ухвалами слідчого судді, зокрема, від 02.03.2018, 05.10.2020, 08.04.2021, 14.06.2021, 15.11.2021 відмовлено в задоволенні клопотання про скасування арешту майна; слідчим Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 28.06.2018 та від 04.02.2019 відмовлено в клопотанні ОСОБА_5 про повернення арештованого майна; слідчим суддею відмовлено у встановленні строку досудового розслідування ухвалою від 26.01.2021; скаржник та ОСОБА_5 не довели, що останній є власником або законним володільцем майна, на який накладено арешт; на неодноразові виклики до органу досудового розслідування, ОСОБА_5 не прибув, документи, які підтверджують його право власності або володіння не представив, такі в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Окрім цього, слідчий суддя погоджується з доводами прокурора, викладеними у заяві про те, що сплив строків давності, передбачених ст.49 КК України не є підставою для закриття кримінального провадження і не може бути безумовною підставою для закриття кримінального провадження.

Доводи скаржника, викладені у скарзі спростовуються матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування триває, у справі проводяться слідчі та процесуальні дії.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляє ухвалу згідно з правилами цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1)скасування рішенняслідчого чипрокурора; 1-1)скасування повідомленняпро підозру;2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі наведеного, не обмежуючи право скаржника на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, в порядку, передбаченому цим Кодексом, слідчий суддя розглянув скаргу по суті та прийшов до висновку про безпідставність вимог скарги.

Керуючись ст.ст. 21, 22,303-304,307, 309,ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,-

ухвалив:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 , поданої в інтересах ОСОБА_5 про зобов`язання прокурора або іншої уповноваженої особи розглянути клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_5 01.12.2022 про закриття кримінального провадження №0001961 від 03.11.2017, на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, у порядку ст.220 КПК України; зобов`язання прокурора або іншої уповноваженої особи прийняти постанову про закриття кримінального провадження №0001961 від 03.11.2017 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.292 КК України на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України - відмовити.

Повний текст ухвали оголошено 10 січня 2023 року о 18.00 год.

Копію ухвали скерувати для відома особі, яка подала скаргу - адвокату ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Слідчий суддя ОСОБА_1