ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 грудня 2022 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,захисника ОСОБА_6 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Запоріжжя,громадянина України,з середньою освітою,одруженого, офіційно не працює,пенсіонер,мешкає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ,раніше не судимого

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженця м.Запоріжжя,громадянина України,з середньою освітою,офіційно не працює, мешкає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ,раніше не судимого

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України,-

Встановив:

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення наступного змісту.

15.03.2017 приблизно о 05 годині 20 хвилин ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, за попередньою змовою з ОСОБА_4 , який шляхом підбору ключа відкрив навісний замок до складського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , чим надав вільний доступ ОСОБА_5 до вищезазначеного складського приміщення. У свою чергу, ОСОБА_5 , перебуваючи за кермом автомобіля MAN 14.272 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , проник на територію вищевказаного складського приміщення, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, провулок Зустрічний 4 шляхом в`їзду на автомобілі MAN 14.272 реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Після цього ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний умисел, перебуваючи у вищевказаному складському приміщенні, за допомогою вантажного устаткування, яке перебувало у приміщенні, завантажив до автомобіля MAN 14.272 реєстраційний номер НОМЕР_1 відходи соняшника у кількості 6,880 тон, вартість яких, згідно довідки про ринкову вартість майна ТОВ «Земля плюс 2006» від 15.05.2017 складає 20 068 гривень 96 копійок, які на праві власності належать ОСОБА_7 , чим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 завдали потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму у розмірі 20 068 гривень 96 копійок.
Після цього, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , перебуваючи за кермом автомобіля MAN 14.272 реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом з ОСОБА_4 , який також знаходився у салоні автомобіля MAN 14.272 реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхали за межі складського приміщення та направилися по пров. Зустрічному, де біля буд. 6 були зупинені потерпілим та працівниками поліції.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані як злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України,а саме :таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб,поєднане з проникненням у сховище.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення наступного змісту.

15.03.2017 приблизно о 05 годині 20 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , шляхом підбору ключа, відкрив навісний замок до складського приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , тим самим надав вільний доступ ОСОБА_5 до вищезазначеного складського приміщення, який перебуваючи за кермом автомобіля MAN 14.272 реєстраційний номер НОМЕР_1 заїхав на територію зазначеного складського приміщення.
Після цього, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , направився неподалік від вказаного приміщення та спостерігав за прилеглою територією, аби дії ОСОБА_5 , який, перебуваючи у вказаному складському приміщенні, за допомогою вантажного устаткування, яке перебувало у приміщенні, завантажив до автомобіля MAN 14.272 реєстраційний номер НОМЕР_1 , котрий на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_5 , відходи соняшника у кількості 6,880 тон, вартість яких, згідно довідки про ринкову вартість майна ТОВ «Земля плюс 2006» від 15.05.2017 складає 20 068 гривень 96 копійок, котрі на праві власності належать ОСОБА_7 , не були помічені, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 20 068 гривень 96 копійок.
Після цього, ОСОБА_5 , який перебував за кермом автомобіля MAN 14.272 реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом з ОСОБА_4 , який також знаходився в салоні автомобіля MAN 14.272 реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхали за межі складського приміщення та направилися по пров. Зустрічному, де біля буд. 6 пров. Зустрічного в м. Запоріжжі були зупинені потерпілим та працівниками поліції.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані як злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України,а саме :таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб,поєднане з проникненням у сховище.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав повністю.

Пояснив,що протягом п`яти років до вказаних в обвинувальному акті подій він знайомий із потерпілим ОСОБА_7 ,з яким його пов`язували ділові стосунки,а з червня 2016 р. приблизно вісім місяців ОСОБА_4 , за запрошенням ОСОБА_7 ,перебував із потерпілим у трудових відносинах,виконував обов`язки керуючого будівництвом маслоцеху. До кола його обов`язків входила підготовка обладнання на основному складі до запуску цеху,що будується,допомога іншому працівнику Журомському у прийманні відходів соняшника,їх зважуванні,для виконання цих обов`язків обвинувачений мав ключ від складського приміщення по АДРЕСА_3 та вільний доступ до нього. На складі зберігалася сировина-відходи соняшника,яку закуповували менеджери по ціні приблизно 250 гр.за тону. Документально трудові відносини між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_4 не оформлювались,в кінці кожного відпрацьованого місяця потерпілий видавав останньому заробітну плату готівкою. Крім того, ОСОБА_4 також постачав потерпілому відходи соняшника,які за власний кошт купував у фермерів. У грудні 2016 р. ОСОБА_4 з Кам`янко-Дніпровського району привіз ОСОБА_8 відходи соняшника вагою приблизно 7 тон, вивантажив їх у приміщенні складу ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_3 , однак вони із ОСОБА_8 не домовились про ціну, тому ОСОБА_4 попередив ОСОБА_8 ,що вказану сировину згодом забере. У березні 2017 р.,точну дату обвинувачений не пам`ятає за давністю подій,вранці, ОСОБА_5 на автомобілі МАН р.н. НОМЕР_1 ,а ОСОБА_4 на автомобілі «Ланос» зеленого кольору ,прибули до приміщення складу по провулку Зустрічному 4 в м.Запоріжжі,яким користувався ОСОБА_8 . Наявним у нього ключем обвинувачений ОСОБА_4 відчинив навісний замок складського приміщення,де у автомобіль МАН завантажив відходи соняшника вагою приблизно 6 тон,які раніше залишив на зберігання,після чого ОСОБА_5 на автомобілі МАН р.н. НОМЕР_1 виїхав з приміщення складу,біля якого їх зупинили потерпілий та працівник поліції,звинувативши у крадіжці сировини. Вважає звинувачення потерпілого надуманими,відходи соняшника,визначені предметом злочину ,фактично належать йому,а не потерпілому, ОСОБА_8 був обізнаний,коли ОСОБА_4 планує забрати цю сировину зі складу та влаштував засідку,оскільки з приводу цієї сировини між ними виник конфлікт,відходи соняшника були потрібні ОСОБА_8 для роботи,але він не хотів сплачувати за неї визначену ОСОБА_4 ціну. Вважає себе невинуватим у вчиненні злочину,оскільки не мав умислу вчиняти крадіжку майна потерпілого,а забрав з приміщення складу власне майно,вартість якого органом досудового розслідування визначена необгрунтовано.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив,що у власності його батька ОСОБА_4 був вантажний автомобіль МАН р.н. НОМЕР_1 ,на якому вони протягом приблизно 3-х років до згадуваних у обвинувальному акті подій працювали у ОСОБА_8 ,в тому числі привозили відходи соняшника,які розвантажували у складах та на виробництві,а згодом ОСОБА_4 влаштувався до ОСОБА_8 на роботу керуючим,продовжуючи також поставляти йому відходи. Ввечері напередодні того дня,який зазначений в обвинувальному акті, ОСОБА_4 попередив ОСОБА_9 ,що наступного ранку вони мають забрати з приміщення складу по провулку Зустрічному 4 вантаж,який ОСОБА_10 мав відвезти у с.Балабино на переробку ,після чого їхати за вантажем у Херсонську область. До приміщення складу по провулку Зустрічному 4 в м.Запоріжжі ОСОБА_10 прибув на автомобілі МАН р.н. НОМЕР_1 ,а ОСОБА_4 - на автомобілі «Ланос» зеленого кольору , останній ключем відімкнув навісний замок та відчинив ворота у приміщення складу,куди ОСОБА_10 заїхав на автомобілі МАН, за допомогою устаткування завантажили у МАН відходи соняшника вагою від 5 д 7 тон,після чого ОСОБА_10 виїхав зі складу на відстань приблизно 200 м.,де його зупинили ОСОБА_8 та раніше незнайомий чоловік,на місце події прибула поліція. Документів на цей вантаж він не мав,на перевезення відходів вони не потрібні. Вважає себе невинуватим у вчиненні злочину,оскільки не мав умислу вчиняти крадіжку майна потерпілого,діяв на прохання батька як водій автомобіля,був переконаний,що вивозить зі складу відходи,належні ОСОБА_4 .

Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності,допустимості,достовірності,а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку,суд дійшов висновку про недоведеність в діянні обвинувачених складу злочину,виходячи з такого.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження,серед яких є верховенство права,презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до вимог ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як випливає із ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., кожна людина, звинувачена в скоєнні кримінального злочину, вважається невинуватою до тих пір, поки його провина не доведена відповідно до закону. Кожна людина при визначенні його громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і неупередженим судом.

Обов`язком суду є забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені конституційні гарантії поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції".

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод.(далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

З наведеного витікає,що рішення суду буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у Рішенні по справі "Капо проти Бельгії" від 13 січня 2005 року.

Згідно з положеннями ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою,суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом»,який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду,виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Подібне роз`яснення зазначеного принципу надає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини,зокрема,у п.54 рішення від 06.12.2007 р.у справі «Козинець проти України»,та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду ,висловлене у постанові від 04.07.2018 р.у справі № 688/788/15-к провадження № 51-597км17.

Судовий вирок, який проголошується ім`ям держави, має бути законним, обгрунтованим і справедливим.

У правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається звинувачувальний ухил, по суті якого кожен, хто з`явився перед судом, має бути визнаний винуватим.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійснені правосуддя» визнання особи винуватою у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

За змістом рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду має бути законним і обгрунтованим тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Згідно ст.373 КПК України,обвинувальний вирок не може грунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Статтею 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані,отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, суддя і суд встановлюють наявність або відсутність фактів та обставин,що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання,речові докази,документи,висновки експертів.

Висновку про недоведеність в діянні обвинувачених складу злочину,передбаченого ч.3 ст.185 КК України суд дійшов,виходячи з такого.

Згідно ч.1 ст. 2 КК України, єдиною підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Частиною 3 ст.185 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисні дії, вчинені таємно ,з метою безоплатного заволодіння чужим майном поза волею власника,поєднані з проникненням у житло чи інше приміщення або сховище,або із заподіянням значної шкоди потерпілому.

Суб`єктивна сторона цього злочину передбачає наявність прямого умислу, корисливі мотиви і мету-незаконне збагачення за рахунок чужого майна самої особи або інших осіб,в долі яких зацікавлений винний.

Зміст прямого умислу злочину, передбаченого ст. 185 КК України, у формі дій, вчинених з метою заволодіння чужим майном,утворюють інтелектуальний та вольовий моменти.

Інтелектуальний та вольовий моменти даного кримінального правопорушення передбачають, що суб`єкт злочину має усвідомлювати, що його дії спрямовані на незаконне,поза волею власника,безвідплатне вилучення чужого майна,на яке особа не має ніякого права,суб`єкт злочину має передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій, тобто той факт, що потерпілому буде спричинена матеріальна шкода у певному розмірі,не відшкодована у жодний спосіб,та бажає настання таких суспільно небезпечних наслідків.

З об`єктивної сторони крадіжка відноситься до злочинів з матеріальним складом, тому крім діяння (таємного викрадення) обов`язковими її ознакам є позитивна матеріальна шкода, спричинена власнику викраденого майна, яка визначається його вартістю, а також причинний зв`язок між цією шкодою і таємним викраденням.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.

Крім того, для встановлення розміру шкоди, завданої злочином, передбаченим ст. 185 КК України, обов`язком є встановлення вартості не будь-якого майна,аналогічного предмету злочину, а лише тієї конкретної речі, яка була предметом злочину.

У кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 91 КПК України підлягають доказуванню:

1)подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2)винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього кодексу (обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні) покладається на слідчого, прокурора.

Суд визнає, що стороною обвинувачення не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявності в діянні обвинувачених складу злочину,як того вимагає закон.

В судовому засіданні не встановлено факту вчинення обвинуваченими дій,метою яких є незаконне,поза волею потерпілої ,безвідплатне вилучення майна ФОП ОСОБА_7 , жодним чином не доведено наявності прямого умислу,як обов`язкової складової складу злочину, спрямованого на настання відповідних наслідків, наявності кваліфікуючих ознак,передбачених ст.185 ч.3 КК України,які їм інкриміновані-попередньої змови групою осіб,поєднаного з проникненням у сховище шляхом підбору ключа,так само як і корисливого мотиву-збагатитися особисто або вчинити такі в інтересах інших осіб і кого саме.

На підтвердження винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їм злочину,сторона обвинувачення посилалася на безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази,а саме:показання потерпілого ОСОБА_8 , протоколи слідчих та процесуальних дій,інші письмові документи.

З матеріалів справи встановлено,що 15.03.2017 р. до Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення по телефону про те,що про провулку Зустрічний 4 вчинена крадіжка зі складу,яке зареєстровано ЄО № 5067 та до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про розпочате досудове розслідування кримінального провадження № 0001006 від 15.03.2017 р.за ознаками кримінального правопорушення,передбаченого ч.3 ст.185 КК України(а.с.1 т.2,а.с.6 т.1)

15.03.2017 р.у ОСОБА_7 прийнято усну заяву про злочин,в якій він зазначив,що 15.03.2017 р.в період часу з 05.00 до 06.00 год.невідомий вчинив крадіжку відходів соняшника ,які належать ОСОБА_7 ,сума завданої шкоди встановлюється(а.с.2-4 т.2)

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_7 зареєстрований як фізична особа-підприємець(далі ФОП) 26.06.2001 р.,основний вид економічної діяльності:неспеціалізована оптова торгівля(а.с.6 т.2)

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 показав,що він як фізична особа-підприємець веде господарську діяльність по переробці відходів соняшника,на момент згадуваних вище подій орендував складське приміщення по АДРЕСА_3 ,куди завозив на зберігання придбану у постачальників сировину,а саме закуповував відходи соняшника 1,2,3 категорії,на які не передбачено оформлення будь-яких документів,категорію відходів та ціну на них на момент придбання ОСОБА_8 визначав на власний розсуд,орієнтуючись на відсоток соняшника. Приміщення складу зачинялось на звичайний навісний замок,не охоронялось,постійно на складі ніхто з працівників не перебував. Обвинувачений ОСОБА_4 являвся одним із постачальників сировини,з осені 2015 р.завозив її на склад за вказаною адресою та на виробництво,для чого його супроводжували вантажники та керуючий Журомський,ключів від складу потерпілий обвинуваченому ОСОБА_12 не давав. Востаннє відходи соняшника ОСОБА_13 привозив на склад приблизно на початку зими у 2016 р. В складі зберігалась виключно сировина,яка належала потерпілому ОСОБА_8 ,проводився лише її щорічний облік. З ОСОБА_14 їх пов`язували ділові стосунки,влітку 2016 р.обговорювалось питання про працевлаштування ОСОБА_15 до ОСОБА_8 на посаду керуючого,пропрацював ОСОБА_13 на цій посаді протягом до одного місяця,іншими товарами,ніж відходи соняшника,він не займався. Відходи завозили на склад різними машинами,склад відчиняли вантажники або керуючий Журомський,ключів від складу ОСОБА_8 у ОСОБА_15 не бачив.В грудні 2016 р.після завершення сезону закупівель потерпілий провів інвентаризацію наявної сировини відходів соняшника,в лютому 2017 р.почав зі складу вивозити її на виробництво та виявив невелику нестачу у кількості приблизно 1,5 тонн ,відніс її на природне зменшення, протягом ще приблизно двох тижнів працівники помічали зміну обстановки у складі,потерпілий припустив можливість крадіжки та задля виявлення винуватця разом з керуючим ОСОБА_16 вирішив зробити засідку на крадія,дату якої з 14 на 15 березня 2017 р.обрав випадково. В цю ніч приблизно о 05 .00 ранку до приміщення складу по провулку Зустрічний 4 під`їхав автомобіль МАН,яким керував ОСОБА_10 ,та автомобіль «Ланос» зеленого кольору,яким керував ОСОБА_13 ,останній підійшов до воріт складу,відімкну замок ключем та відкрив ворота,вантажний автомобіль заїхав у склад ,після чого ОСОБА_13 зачинив ворота.У приміщенні складу вказані особи знаходились приблизно 20 хвилин,було ввімкнено світло та чутно,що працює завантажувач,піднявся пил,було зрозуміло,що завантажується автомобіль. Ці події ОСОБА_8 та ОСОБА_16 спостерігали із засідки,а коли ОСОБА_13 відчинив ворота складу і з нього виїхав ОСОБА_17 , ОСОБА_8 своїм автомобілем перегородив дорогу та викликав поліцію. Після прибуття поліціянтів ОСОБА_8 на місці події пояснив,що з його складу відбулася крадіжка, ОСОБА_10 пояснював,що знаходиться на місці подій на прохання батька ОСОБА_18 . Було оглянуто приміщення складу за вказаною адресою як місце події,при огляді автомобіля МАН були виявлені відходи соняшника вагою приблизно 8 тон,які потерпілий отримав на відповідальне зберігання. Також пояснив, що він не зобов`язаний вести звітність, міг не оформлювати поставки сировини, ніяких документів не видавав. На сировину, яка знаходилася в автомобілі MAN на момент затримання, в нього також документів немає. В довідці про визначення вартості сортових зернових відходів соняшника він припустив, що викрадені зерновідходи відносяться до 1 сорту та мали 32-35 % складу товарного соняшника, виходячи з цього, визначив вартість за 1 тонну 2624 грн. В інвентаризаційних описах та актах контрольної перевірки інвентаризації цінностей на складське приміщення АДРЕСА_3 , які він надавав органу досудового розслідування, умовно зазначив, що на складі знаходилися або надходили відходи насіння соняшника 3-4 категорії, документально це не визначалося та в документах не фіксувалось.

Згідно протоколу від 15.03.2017 р. з фототаблицею,слідчим в період часу з 06.10 год.до 07.00 год.в присутності понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 ,за участю спеціаліста ОСОБА_21 ,був проведений огляд місця події ,об`єктом огляду є ділянка місцевості за адресою:провулок Зустрічний 6 в м.Запоріжжі,на якій знаходиться автомобіль МАН у кузові жовтого кольору д.н. НОМЕР_2 ,вантажний відділ автомобіля довжиною приблизно 7 м. та накритий тентом з тканини синього кольору. Поряд з автомобілем на момент огляду перебували ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,які пояснили,що у вантажному відділі автомобіля знаходиться приблизно 6 тон відходів з переробки насіння соняшника ,під час зважування автомобіля МАН встановлено його загальну вагу 13 880 кг.Також за вказаною адресою було виявлено автомобіль « Daewoo Lanos» у кузові зеленого кольору д.н. НОМЕР_3 ,який за поясненнями ОСОБА_4 належить йому та на цьому автомобілі він прибув до приміщення складу. В ході огляду з місця події було вилучено вказані автомобілі та мікрочастинки з одягу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (а.с.24-33 т.2).

Постановою слідчого від 29.05.2017 р. ,вантажний фургон МАН 14.272 з кабіною жовтого кольору д.н. НОМЕР_2 визнаний речовим доказом(а.с.78 т.2),ухвалою слідчого судді від 21.03.2017 р.на нього накладено арешт(а.с.70-76 т.2) та переданого на відповідальне зберігання власнику(а.с.77,79 т.2)

Згідно протоколу від 15.03.2017 р. з фототаблицею,слідчим в період часу з 07.05 год.до 07.30 год.в присутності понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 ,за участю спеціаліста ОСОБА_21 ,був проведений огляд місця події ,об`єктом огляду є приміщення складу за адресою:провулок Зустрічний 4 в м.Запоріжжі,вхід у яке здійснюється через двостулкові металеві ворота,оснащені двома навісними замками. В процесі огляду ОСОБА_4 дістав з кишені ключі та відчинив обидва навісні замки. В приміщенні складу виявлено відходи насіння соняшника висотою до 5 метрів,дві лопати. З місця події вилучені 2 замки з ключами,2 лопати,сліди папілярних узорів з замків,зразки відходів соняшника (а.с.34-38 т.2).

Постановою слідчого від 15.03.2017 р. ,вилучені в ході огляду місця події дві лопати,два навісні замки з ключами та зразок відходів соняшника визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження(а.с.39-41 т.2)

Як вбачається з протоколу огляду (з додатком) від 05.04.2017 р.,слідчим у присутності понятих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 ,з участю потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ,на території Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області за адресою:м.Запоріжжя,вул.8 березня 31,був оглянутий автомобіль МАН у кузові жовтого кольору д.н. НОМЕР_2 ,вага якого з вантажем становить 13 880 кг.,після розвантаження відходів соняшника у приміщення складу за адресою :м.Запоріжжя,провулок Зустрічний 4а ,вага автомобіля становить 7000 кг. Визначена слідчим вага відходів насіння соняшника становить 6880 кг.,які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 (а.с.47-52 т.2)

Постановою слідчого від 15.03.2017 р.,насіння відходів соняшника вагою 6880 кг.визнані речовими доказами та передані на відповідальне зберігання потерпілому(а.с.53-54 т.2)

У цій постанові слідчого звертає на себе увагу той факт,що дата зважування відходів зазначена пізніша за часом,ніж дата прийняття постанови.

Згідно протоколу огляду від 05.04.2017 р.(із стенограмю)складського приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ,у ньому виявлено насип сировини з часток насіння,з якого відібрані частки речовини вагою 2353 г.та 2382 г.у два пакети,опечатані бірками(а.с.111-113,116 т.2)

Протоколом огляду від 29.05.2017 р.(із стенограмою) встановлено,що автомобіль МАН у кузові жовтого кольору д.н. НОМЕР_2 ,який на момент огляду знаходиться у складському приміщенні сел.Креміно,не має пошкоджень(а.с.114,117-118 т.2)

Висновком експерта № 1-894 від 27.07.2017 р.встановлено,що сліди папілярних узорів пальців рук,вилучені 15.03.2017 р.в ході огляду місця події за адресою:м.Запоріжжя,провулок Зустрічний 4а за фактом крадіжки зі складу,залишені ОСОБА_4 (а.с.80-93 т.2)

Постановою слідчого від 14.08.2017 р.,сліди папілярних узорів,які належать ОСОБА_4 ,визнані речовими доказами та долучені до кримінального провадження (а.с.94 т.2)

Аналізуючи зміст показань потерпілого,протоколів огляду місця події та автомобіля МАН,суд встановив,що вони по суті узгоджуються з показаннями обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_9 про фактичні обставини та не містять обвинувальних фактів,які б доводили пред`явлене останнім обвинувачення.

Так,потерпілий ОСОБА_7 повідомив суду про наявність у його користуванні як ФОП у період 2016-2017 р. приміщення складу по АДРЕСА_3 , в протоколах слідчих та процесуальних дій,висновку експерта адреса цього приміщення також зазначається як АДРЕСА_3 ,водночас,на підтвердження права оренди складського приміщення по АДРЕСА_3 або АДРЕСА_3 саме ФОП ОСОБА_7 жодного доказу суду не надано. Орган досудового розслідування не встановив власника цього приміщення або користувача,статусу цього приміщення,правових підстав для зберігання у ньому будь-якого майна,належного саме ФОП ОСОБА_7 ,як пояснив останній в судовому засіданні,він не пам`ятає,у кого орендує це приміщення.

Як слідує з тексту протоколу огляду місця події,згода на огляд місця події власником або іншою особою відповідно до вимог ст.233 КПК України не надавалась, ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи не постановлялась.

З протоколу огляду місця події вбачається,що він проводився без участі будь-якої особи,яка на законних підставах володіє або користується приміщенням за адресою : АДРЕСА_3 ,не підписаний спеціалістом,який брав участь у проведенні огляду,та ОСОБА_4 ,який згідно зі змістом протоколу,надавав під час огляду певні пояснення та вчиняв певні дії.

Статтями 7, 22 КПК України передбачено, що однією із засад кримінального судочинства є змагальність сторін та свобода у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

В статі 87 КПК України зазначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 3) порушення права особи на захист.

Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997р. № 7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина», наголошено на тому, що згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи досудового слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.

Відповідно до роз`яснень п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Аналізуючи наведене,суд визнає протокол огляду місця події недопустимим доказом з підстав,передбачених п.1 ч.2 ст.87 КПК України.

Викладені в обвинувальному акті обставини про те,що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проникли у згадуване вище приміщення складу шляхом підбору ключа,на час розгляду справи нічим об`єктивно не підтверджені.

Огляд місця події,як слідує з відповідного протоколу (а.с. 34-38 т.2)проводився безпосередньо після вказаної в обвинувальному акті події ,в результаті проведення цієї слідчої дії не було отримано інформації або доказів ,що станом на момент огляду два навісні замки на двостулкові ворота приміщення складу пошкодженні або мають інші сліди,характерні для їх відмикання шляхом підбору ключа.

Зафіксований цим протоколом стан навісних замків на момент початку огляду місця події (закритий)узгоджується з показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 про те,що 15.03.2017 р. він потрапив у згадуване вище приміщення,відчинивши навісні замки ключем,що раніше був наданий йому потерпілим ОСОБА_24 в силу трудових відносин. Потерпілий у своїх показаннях суду підтвердив факт нетривалих трудових відносин між ним та обвинуваченим ОСОБА_4 ,їх показання про ці обставини відрізняються лише визначенням періоду,протягом якого такі відносини тривали без документального їх оформлення.

Слідчий у протоколі огляду місця події зазначив,що ключі від навісних замків приміщення складу перебували у ОСОБА_4 , який на момент початку огляду ними відчинив навісні замки та у такий спосіб надав доступ слідчий групі до приміщення складу,в подальшому два навісні замки та ключі до них,передані ОСОБА_4 ,були вилучені і визнані речовими доказами по кримінальному провадженню.

Жодні встановлені під час огляду місця події обставини не вказують на те,що обвинувачений ОСОБА_4 отримав доступ у це приміщення шляхом підбору ключа.

Звертає на себе увагу той факт,що у розпорядженні органу досудового розслідування з 15.03.2017 р. перебувають замки та металеві ключі,шляхом підбору яких,за версією слідства, ОСОБА_4 відкрив навісні замки до складського приміщення, однак з незрозумілих причин така можливість в ході слідства не була перевірена,як і сам навісний замок не перевірявся на предмет його пошкодження внаслідок відмикання шляхом підбору ключа під час огляду місця події або шляхом проведення експертних досліджень,вилучені у ОСОБА_4 ключі від навісних замків не порівнювались з тими,що перебували у користуванні потерпілого ОСОБА_7 або інших уповноважених ним осіб.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те,що він мав у користуванні раніше надані потерпілим ключі від замків приміщення складу і вільний доступ до нього,та показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те,що 15.03.2017 р. ОСОБА_4 відчинив навісні замки воріт приміщення складу ключем,який був у його користуванні,нічим об`єктивно не спростовані,а версія обвинувачення про спосіб проникнення у вказане приміщення нічим не підтверджена.

З показань потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні встановлено,що матеріально відповідальна особа на цьому об`єкті ним не визначалась,облік товарних цінностей постійно не вівся,документи первинного бухгалтерського обліку відсутні. В судовому засіданні стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження зберігання у приміщенні складу за згадуваною вище адресою майна,що належить ФОП ОСОБА_7 ,його кількості та вартості,часу придбання.

При огляді місця події кількість відходу соняшника,що перебувала у приміщенні складу,слідчим була визначена у метрах та зазначено,що на момент огляду в приміщенні складу виявлено відходи насіння соняшника висотою до 5 метрів (а.с.34-38 т.2).

Крім того, жоден з досліджених в судовому засіданні доказів не підтверджує як належність відходів соняшника вагою 6 880 кг. ФОП ОСОБА_7 ,так і розмір завданої потерпілому матеріальної шкоди.

Прокурор пропонував суду на підтвердження належності та вартості майна,яке визначено предметом злочину,прийняти до уваги показання потерпілого ОСОБА_7 , картку аналізу зерна від 11.05.2017 р.; аналіз зерна; довідку ТОВ «Земля плюс 2006»; розрахунок вихідних даних; роздруківку цін та додатки щодо повноважень оцінювача.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що відходи соняшника,які він закуповував для подальшої переробки, не обліковувались,оскільки він не зобов`язаний вести звітність, міг не оформлювати придбання сировини, ніяких документів не видавав. Щодо сировини, яка знаходилася в автомобілі MAN на час його огляду слідчою групою, в нього також документи відсутні. В довідці про визначення вартості сортових зернових відходів соняшника,яку надав слідчому,він припустив, що викрадені зерновідходи відносяться до 1 сорту та мали 32-35 % складу товарного соняшника, виходячи з цього, визначив вартість відходів за 1 тонну у розмірі 2624 грн. В інвентаризаційних описах та актах контрольної перевірки інвентаризації цінностей на складське приміщення АДРЕСА_3 , які він надавав органу досудового розслідування, умовно зазначив, що на складі знаходилися або надходили відходи насіння соняшника 3-4 категорії. Документально це не фіксувалось, ціна привезеної сировини визначалася потерпілим самостійно, в усній формі, виходячи з кількості корисного соняшника,встановленої за результатами візуального огляду.

Разом з цим, на підтвердження права власності ОСОБА_7 на відходи соняшника в кількості 6,880 тон суду надано: довідку ФОП ОСОБА_7 про визначення вартості сортових зернових відходів соняшника(а.с.5 т.2); договори на виконання топографо-геодезичних робіт, інвентаризаційні описи та акти контрольної перевірки інвентаризації цінностей на складське приміщення АДРЕСА_3 ; складські відомості по складу за вказаною адресою; описи (підстави) виконання робіт, топографічні плани(а.с.7-23 т.2).

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. З Кримінального процесуального кодексу України (надалі - КПК України), обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

За ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Зміст фактичних обставин кримінального правопорушення, відповідно до вимог ст. 91 КПК України, визначається тими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, і є необхідними і достатніми для його вирішення по суті. Обов`язок такого доказування покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ч. 1 ст. 92 КПК України).

Всупереч зазначеним вимогам Закону, обставини кримінального правопорушення ,інкримінованого обвинуваченим,викладені не конкретно та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Під час судового розгляду справи суду не надано належних доказів, які б підтверджували закупівлю та належність вилучених відходів соняшника в кількості 6,880 тон саме ФОП ОСОБА_7 ,надходження вказаної сировини на складське приміщення по АДРЕСА_3 , та ,відповідно ,спростовували показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він попрохав ОСОБА_5 забрати зі складського приміщення відходи соняшника, належні йому, а не ФОП ОСОБА_7 , які ОСОБА_4 раніше привіз та розвантажив у складі з метою продажу ОСОБА_7 , однак з потерпілим вони не домовилися щодо вартості цієї сировини,тому обвинувачений мав право розпорядитися нею на власний розсуд,про що попередив потерпілого напередодні згадуваних вище подій.

Такі показання обвинуваченого ОСОБА_4 варті на увагу з огляду на те,що потерпілий влаштував засідку біля приміщення складу саме в той день,коли обвинувачений планував вивезти сировину,хоча за показаннями самого потерпілого,нестачу майна на складі виявляли протягом кількох тижнів,тому логічним є висновок,що потерпілий дійсно був попереджений ОСОБА_4 про намір вивезти сировину у конкретну дату,чим і скористався .

Також, не доведеними є такі обставини кримінального правопорушення, викладені у формулюванні обвинувачення, як перебування ОСОБА_4 неподалік від складського приміщення та спостерігання за прилеглою територією, поки ОСОБА_5 завантажував у автомобіль MAN сировину.

Ця версія слідства повністю спростована як показаннями обвинувачених щодо дій кожного з них за вказаних вище обставин,так і показаннями потерпілого ОСОБА_7 ,який був безпосереднім очевидцем подій і зазначив,що ОСОБА_4 відчинив ворота у складське приміщення,після заїзду автомобіля МАН зачинив їх та знаходився всередині,далі автомобіль МАН виїхав зі складу під керуванням ОСОБА_9 ,а його батько зачинив ворота складу та рушив слідом на автомобілі »Ланос» до місця,де їх зупинили,а відтак,версія слідства в цій частині виключно надумана.

Щодо визначення вартості вилученої сировини, за обвинувальним актом - відходів соняшника.

На підтвердження сортності, складу товарного соняшника та вартості зерновідходів, викрадених ,за показаннями потерпілого, ФОП ОСОБА_7 не надано жодного документу.

З метою підтвердження вартості майна, зазначеного у формулюванні обвинувачення, судом на вимогу сторони обвинувачення досліджено наступні документи: картка аналізу зерна від 11.05.2017 р.; аналіз зерна; довідку ТОВ «Земля плюс 2006»; розрахунок вихідних даних; роздруківку цін та додатки щодо повноважень оцінювача.

Перелічені документи не відповідають вимогам щодо належності та допустимості доказів,встановлених ст.85,86 КПК України,для визначення розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Так,за запитом слідчого від 05.04.2017 р.(а.с.56 т.2),спрямованого до ТОВ «Вільнянський елеватор»,зазначеній установі запропоновано провести аналіз на кількість вмісту соняшника та насипну вагу наданої на дослідження речовини.

Однак,в цьому запити не вказано,яка саме речовина та ким надається для проведення дослідження,в якій кількості,процесуальне джерело її походження,спосіб упакування та опечатування тощо,зазначення про додатки до запиту у ньому відсутні.

Згідно відмітки на цьому запиті,зробленої невстановленою особою,ТОВ «Вільнянський елеватор» прийнято 11.05.2017 р.зразок 01/11/05-17,однак за матеріалами кримінального провадження неможливо встановити,де,коли,в який спосіб зразок з таким маркуванням отримано слідчим і яким процесуальним документом це зафіксовано.

Картка аналізу зерна від 11.05.2017 р.(а.с.55 т.2) в графі «Підпис особи,яка проводила аналіз», містить рукописний підпис невідомої особи,встановити яку з цієї картки неможливо,як і перевірити її повноваження,спосіб проведення аналізу,будь-які інші пов`язані з цим обставини,зокрема,що саме було предметом дослідження,а прокурор під час судового розгляду справи не зазначив,який саме тягар обвинувальних фактів містить ця картка.

На аркуші справи 58 т.2 міститься довідка ТОВ «Земля плюс 2006» від 15.05.2017 р.,надана на запит слідчого від 12.05.2017 р.(а.с.57 т.2),згідно якої загальна вартість відходів соняшника у кількості 6,880 тон становить без урахування ПДВ 20 068 гр.96 коп.

Ця довідка завірена підписом директора ТОВ «Земля плюс 2006» ОСОБА_25 та завірена печаткою установи.

Така вартість визначена в результаті аналізу даних спеціалізованих джерел,консультацій із спеціалістами,проведеного розрахунку,без конкретизації цих даних.

На аркуші справи 59 т.2 міститься розрахунок ,складений без підпису та печаток,невідомою особою,зі змісту якого вбачається,що під час визначення вартості 1 тони відходів соняшника враховано згадану вище картку аналізу зерна, яка належним чином не оформлена, а також інформацію з мережі Інтернет (таблиця закупівлі АПГК «Дніпровська») станом на 11.05.2017 р.,тоді як подія протиправного діяння ,визначена в обвинувальному акті,сталася 15.03.2017 р.

Органу досудового розслідування ФОП ОСОБА_7 надав довідку від 15.03.2017 р.№ 1,у якій зазначив,що на день надання довідки вартість товарного зернового соняшника складає 8200 гр.за 1 тону,зерновідходи соняшника(1 сорт),які було викрадено,мали 32-35% склад товарного соняшника,виходячи з чого вартість 1 тони зерновідходів соняшника (1 сорту) з процентним вмістом 32-35% товарного зернового соняшника становить 2 624 гр.,що не співпадає з вартістю, визначеною ТОВ «Земля плюс 2006» 2917, 00 гр.

Також жодними об`єктивними даними не підтверджуються використані у цих довідках відомості про те,що предметом протиправного посягання,за версією слідства, були зерновідходи соняшника 1 сорту,за показаннями потерпілого ОСОБА_7 ,він як ФОП закуповував без документального оформлення відходи 1,2,3 категорії.

Крім того,згідно сертифікату № 748/15 суб`єкта оціночної діяльності від 18.09.2015 р.,виданого ТОВ «Земля плюс 2006»,та сертифікату № 2352 від 13.04.2011 р.,виданого ОСОБА_25 ,визначено напрями оцінки майна,щодо яких дозволена практична оціночна діяльність,серед перелічених напрямів відсутній дозвіл на оцінку вартості відходів зернових культур(а.с.63-66 т.2)

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Отже, сторона обвинувачення зобов`язана була провести відповідне експертне дослідження з метою визначення розміру матеріальних збитків. Натомість, експертиза під час досудового розслідування не проводилася і разом з цим слідчим відмовлено у задоволенні вищезгаданого клопотання сторони захисту.

Враховуючи ці обставини,суд дійшов висновку,що об`єктивними достовірними доказами,які у сукупності були б достатніми для визначення вартості відходів соняшника вагою 6880 кг.,суду не надано, а враховуючи встановлені обставини про фактичну ціну закупівлі відходів соняшника потерпілим в межах від 250 гр.до 500 гр.за 1 тону,обвинуваченням не доведено,що станом на 15.03.2017 р.його вартість становить саме 20 068 гр.96 коп.,як про зазначено в обвинувальному акті.

Наведене виключає можливість притягнення особи за вчинення майнового злочину без доведеності юридичної та економічної ознаки предмету кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведене,суд дійшов висновку,що стороною обвинувачення не надано суду жодних доказів, які б свідчили, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свідомо спрямували свої дії,інкриміновані їм за змістом обвинувачення,на співучасть у заволодінні майном потерпілого шляхом його таємного викрадення з проникненням у сховище з підбором ключа, безпосередньо діяли саме з цією метою,та що такі їх дії призвели до настання відповідних наслідків.

Згідно ст. 26 КК України, співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину.

Співучасть можлива на всіх стадіях умисного злочину готування, замаху, безпосереднього виконання об`єктивної сторони злочину (як приєднання до злочинної діяльності). Дії співучасників (як при співвиконавстві, так і у складній формі співучасті) можуть збігатися у часі, а можуть вчинюватися у певній послідовності.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 інкримінується вчинення злочину,передбаченого ч.3 ст.185 КК України,за кваліфікуючою ознакою: за попередньою змовою групою осіб.

Водночас,всупереч вимогам ст.91 КПК України органом досудового розслідування не встановлено та прокурором під час судового розгляду справи не підтверджено доказами викладених в обвинувальному акті обставин про те,що між цими особами дійсно відбулися певні домовленості,метою яких було заволодіння майном потерпілого,в чому полягав зміст цієї змови,зокрема,щодо обсягу дій,корисливий мотив і мета кожного співучасника.

Саме формулювання пред`явленого обвинувачення вказує на те,що всі ці обставини органом досудового розслідування не встановлені,а відтак,сам факт їх існування має характер лише припущення.

При цьому стороною обвинувачення під час судового розгляду справи доведено лише те, що ОСОБА_4 є власником транспортного засобу МАН р.р. НОМЕР_2 ,а ОСОБА_5 ,виконуючи функції водія,здійснив на ньому 15.03.2017 р.поїздку до приміщення складу по вказаній вище адреси,однак не спростовані аргументи сторони захисту про мету таких дій обвинувачених:для ОСОБА_4 -вивезти відходи соняшника,що є його власністю,наявність вільного доступу до приміщення складу та ключів від нього,для ОСОБА_5 - виконати прохання ОСОБА_4 та допомогти вивезти відходи соняшника,що є власністю останнього.

Також стороною захисту були висловлені аргументи про застосування до обвинувачених неналежної правової процедури та порушення строків досудового розслідування,аналізуючи які суд встановив наступне.

Відповідно до п.1 розділу 1 Реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001006,воно розпочато 15.03.2017 р.(а.с.6 т.1)

19.06.2017 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 (п.24 Реєстру), допитано його як підозрюваного 30.06.2017 року(п.27 Реєстру,а.с8 т.1)

Як передбачено п.4 ч.3 ст. 219 КПК України, з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Про завершення досудового розслідування цього кримінального провадження складено повідомлення 25.09. 2017 року(п.34,38,41,42 Реєстру,а.с.9-10 т.1),обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 складено і затверджено 29.09.2017 року.

Розшук ОСОБА_5 було оголошено постановою слідчого від 19.06.2017 р. одночасно із прийняттям рішення про зупинення досудового розслідування(п.16 розділу 2 Реєстру),30.06.2017 р. досудове розслідування відновлено(п.17 Реєстру),21.08.2017 р.досудове розслідування зупинено і 20.09.2017 р.відновлено(п.18,19 Реєстру,а.с.12,13 т.1).

При розгляді клопотання слідчого про обрання до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу слідчий суддя,з яким погодився суд апеляційної інстанції,встановили,що оголошення ОСОБА_5 у розшук відбулося без дотримання вимог КПК України(а.с.29-42 т.3),однак процесуальне рішення слідчого про зупинення досудового розслідування стороною захисту в порядку ст.303 ч.1 п.2 КПК України під час досудового розслідування не оскаржувалось,його оцінка на предмет законності під час судового розгляду кримінального провадження не входить до питань,які вирішує суд за результатами розгляду кримінального провадження відповідно до ст.374 КПК України.

Під час проведення дактилоскопічного дослідження експертом використано зразки папілярних візерунків пальців рук ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , відібраних слідчим від останніх,згідно змісту процесуальних документів, 15.03.2017 року.

Однак,з постановою про відібрання вказаних зразків для проведення експертизи від 15.03.2017 сторона захисту ознайомлена після завершення досудового розслідування, тобто не раніше 25.09.2017 р.,про що зазначено у відповідних протоколах.

Матеріалами справи не підтверджено,що 15.03.2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 надавали згоду на відібрання у них зразків папілярних візерунків пальців рук або були ознайомлені з процесуальними документами щодо їх примусового відібрання,які у справі відсутні.

Доктрина «плодів отруйного дерева» сформульована Європейським судом з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України».

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

В рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Отже, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Таким чином, подані прокурором під час судового розгляду справи письмові документи щодо визнання речовими доказами вилучених під огляду місця події слідів, зразків та предметів; призначення та проведення судової трасологічної експертизи є недопустимими доказами.

Приписами ст. 62 Конституції України та ст. 17, ч. 3 ст. 373 КПК України встановлено,що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Під час судового розгляду кримінального провадження не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та вичерпані можливості їх отримання судом.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 р.№ 5 (зі змінами) "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постанови вироку", якщо зібрані у справі докази не підтверджують звинувачення і усі можливості збирання доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

За таких обставин суд зобов`язаний виправдати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинувачених є склад кримінальне правопорушення ( п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України).

Вирішуючи долю речових доказів, суд відповідно до ст.100 КК України,автомобіль МАН 14.272 д.н. НОМЕР_1 залишає ОСОБА_4 як власнику,два замки та два металеві ключі, які передані на зберігання до камери схову Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області та не мають матеріальної цінності , підлягають знищенню.

Речовими доказами визнано також відходи соняшника вагою 6 880 кг.,які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_7 ,проте при постановлені такого виду вироку,враховуючи,що власник цього речового доказу при розгляді справи документально не встановлений,суд долю цього речового доказу на час постановлення вироку не вирішує.

Ухвалою слідчого судді від 21.03.2027 р.було накладено арешт на автомобіль МАН 14.272 д.н. НОМЕР_1 ,що на праві власності належить ОСОБА_4 ,який підлягає скасуванню за відсутністю передбачених законом підстав для такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати відсутні.

Запобіжний захід до обвинувачених не обирався.

На підставі ст.368,373,374,392,615 ч.15 КПК України,суд-

Ухвалив:

Виправдати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по обвинуваченню в скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України,в зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинувачених є склад кримінальне правопорушення.

Речові докази:

-автомобіль МАН 14.272 д.н. НОМЕР_1 ,переданий на зберігання ОСОБА_4 ,залишити йому як власнику,

-два замки та два металеві ключі, які передані на зберігання до камери схову Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області - знищити.

Арешт , накладений ухвалою слідчого судді від 21.03.2017 р.на автомобіль МАН 14.272 д.н. НОМЕР_1 ,що на праві власності належить ОСОБА_4 -скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Головуючий суддя ОСОБА_1