Справа №577/2550/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1257/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши, без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2022 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до двох місяців.

На обгрунтування вказав про існування ризиків, визначених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, як то можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідка у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у яшму обвинувачується. Про наявність наведених ризиків свідчить тяжкість і кількість інкримінованих підсудному злочинів, наявність непогашених судимостей, у тому числі пов`язаних з незаконним обігом наркотичної речовини, відсутність постійного місця проживання, наркотична залежність з приводу чого тривалий час перебуває на обліку у лікаря-нарколога, суворість покарання, яке загрожує у випадку визнання винним. Крім того, зазначив, що на даний час у провадженні Конотопського міськрайонного суду перебуває судове провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ст.ст. 313 ч. 1, 311 ч.2, 307 ч. 2 КК України, яке неодноразово відкладалось внаслідок неявки останнього без поважних причин. Також зауважив, що свідок злочину ОСОБА_8 є знайомим обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому у разі перебування підсудного на свободі, може впливати на свідка шляхом вмовлянь, погроз чи психологічного тиску, таким чином перешкоджаючи розгляду кримінального провадження.

05 жовтня 2022 року ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області клопотання прокурора задоволено та було продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 24 години 02 грудня 2022 року, з раніше визначеними умовами та розміром застави, а саме 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 208000 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу,як незаконну і необгрунтовану, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Свої вимоги захисник ОСОБА_7 обґрунтовував наступним.

Зазначає, що твердження про те, що обвинувачений ОСОБА_6 ніде не працював, не мас постійного місця проживання, періодично змінював житло, яке винаймає, не підтверджують планів обвинуваченого переховуватись від суду. Тож, ризик переховуватись від органів досудового розслідування не обгрунтований, належними доводами клопотання про продовження запобіжного заходу, та не підтверджений жодними доказами: заявами ОСОБА_6 чи показаннями свідків про намір переховуватись, доказами намірів зміни місця проживання - оренда квартири чи кімнати, доказами придбання підозрюваним квитків, чи будь-чим іншим.

Вказує, що прокурор зазначав, що наразі в суді перебуває інше кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , проте, звертає увагу суду на те, що ОСОБА_6 не переховувався від суду, відвідував судові засідання, захищався від обвинувачення, та мав намір довести, що не вчиняв злочинів у яких обвинувачується, не дивлячись на те, що не перебував під вартою. Що є підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності наміру переховуватись від суду.

Апелянт наголошує, що досудове розслідування кримінального провадження завершено, обвинувальний акт складено, затверджено і скеровано до суду. Тобто, всі необхідні слідчі дії проведено, свідків опитано, речові докази вилучено. Втім саме лише обвинувачення не є підтвердженням наявності ризику перешкоджати кримінальному провадженню. Тобто, прокурор не обгрунтовує, яким способом можливо іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, враховуючи, що досудове розслідування завершено, всі докази зібрано.

Також зазначає, що покази свідка зафіксовані в ході досудового розслідування. Доказів наявності погроз чи спроб впливати на свідка обвинуваченим стороною обвинувачення не було надано. Вважаючи, що ОСОБА_8 здійснив завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та введення в оману суду або іншого уповноваженого органу. ОСОБА_6 був змушений звернутись до поліції з заявою про вчинення злочину. Тобто, ризик перешкоджати кримінальному провадженню чи спотворити докази, чи вплинути на свідка відсутній, більше того, у обвинуваченого відсутня така можливість загалом. Про неправдивість інформації наданої свідком, вже було повідомлено правоохоронні органи.

Вказує, що відсутня явна обгрунтована небезпека вчинення обвинуваченим інших правопорушень. У клопотанні відсутні обгрунтування готування чи планування обвинуваченого до вчинення інших кримінальних правопорушень.

На думку сторони захисту, навіть за умови доведення вищезазначених ризиків, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту міг повністю їм запобігти. Оскільки не залишаючи житло цілодобово або у певний час доби. ОСОБА_6 не міг б фізично вчини ти будь-які дії. спрямовані на реалізацію ризиків.

Крім того, звертаютьо увагу суду на те, що в основу обвинувачення у вчиненні незаконного збуту наркотичних засобів покладено виключно твердження ОСОБА_8 . Жодних доказів передачі ОСОБА_6 ОСОБА_8 амфетаміну в матеріалах справи немає.

В дане судове засідання учасники судового провадження не з`явились, про призначення кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 повідомлені належним чином, на підтвердження чого від обвинуваченого надійшла розписка про отримання повідомлення, а про повідомлення захисника в матеріалах справи наявна телефонограмма. Клопотань про відкладення розгляду справи на іншу дату не надсилали. Від прокурора надійшла заява, де вона просила розгляд провадження здійснювати без її участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК Укрїни, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, в провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України.

05 жовтня 2022 року ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області було продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 24 години 02 грудня 2022 року, з раніше визначенимим умовами та розміром застави.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та продовжуючи строк тримання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що судове провадження з об`єктивних причин не може бути завершено до спливу строку запобіжного заходу, а ризики, наведені прокурором, які були підставою для обрання саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема можливість переховування ОСОБА_6 від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, на що вказують тяжкість і кількість інкримінованих підсудному злочинів, наявність непогашених судимостей, у тому числі пов`язаних з незаконним обігом наркотичної речовини, наркотична залежність з приводу чого тривалий час перебуває на обліку у лікаря-нарколога, суворістю покарання, яке загрожує у випадку визнання винним, продовжують існувати і до теперішнього часу не зменшилися.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами апелянта відносно того, що в оскаржуваній ухвалі не наведено обґрунтування наявних ризиків, які визначені в ч.1 ст.177 КПК України, оскільки такі доводи спростовуються змістом клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з якого вбачається, що ризики, передбачені п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України були належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку усім обставинам провадження та прийшов до вірного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, яким доведена неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу та доцільність продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419, 422-1КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4