Дата документу 23.11.2022
Справа № 334/5277/22
Провадження № 1-кс/334/1732/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

підозрюваного - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене із прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР під №0002010 від 16 листопада 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Многовершине, Миколаївського району, Хабаровського краю, рф, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23 листопада 2022 року слідчий СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням погоджене із прокурором Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР під №0002010 від 16 листопада 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, 29 жовтня 2022 року, приблизно о 10.00 годині, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився у житловому будинку, розташованому на території домоволодіння АДРЕСА_2 , де у нього виник словесний конфлікт зі своїм батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який спонукали особисті неприязні відносини, у ході якого у ОСОБА_5 виник раптовий умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, посягаючи на найвищу соціальну цінність - життя людини, та свідомо бажаючи настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , 29 жовтня 2022 року, приблизно о 10.00 годині, перебуваючи у приміщенні передпокою житлового будинку, розташованому на території домоволодіння АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого та бажаючи їх настання, узяв наявний на кухні предмет, схожий на кухонний ніж, та наніс ним не менше шести ударів в область передньої та задньої поверхні грудної клітини ОСОБА_7 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді множинних проникаючих сліпих колото-різаних поранень грудної клітини з ушкодженням лівої легені, внаслідок чого, відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 6071 від 22 листопада 2022 року, настала смерть останнього на місці події.

Після цього, ОСОБА_5 , перебуваючи за вищевказаною адресою, впевнившись, що його злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_5 реалізовано у повному обсязі, з метою приховання вчиненого ним злочину та уникнення кримінальної відповідальності, помістив труп останнього до викопаної ним на присадибній ділянці вказаного домоволодіння ями, та засипав щільним шаром ґрунту, прикривши дерев`яними дошками та приховавши, таким чином, сліди вчиненого ним злочину.

Органами досудового слідства дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК України, а саме: як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

21 листопада 2022 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано у порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК Україною (час фактичного затримання особи 16.05 година).

22 листопада 2022 року ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України, що кваліфікується як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

протоколом огляду місця події від 15 листопада 2022 року, проведеного на території домоволодіння АДРЕСА_2 , яким зафіксована обстановка вчиненого злочину та у ході якого вилучені відповідні об`єкти;

протоколом обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого суді Ленінського районного суду міста Запоріжжя 01 травня 2022 року на території домоволодіння АДРЕСА_2 , у ході якого ОСОБА_5 вказав на місце схову трупу його батька ОСОБА_7 , знаряддя вчинення злочину та пояснив обставини його вчинення;

лікарським свідоцтвом про смерть від 22 листопада 2022 року № НОМЕР_1 , яким підтверджено факт настання насильницької смерті ОСОБА_7 ;

протоколом допиту у якості підозрюваного ОСОБА_5 , у ході якого останній пояснив обставини вчинення ним злочину відносно його батька ОСОБА_7 ;

протоколом допиту у якості свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який, окрім іншого, пояснив, що у ОСОБА_7 виникали словесні конфлікти із його сином ОСОБА_5 на постійній основі;

протоколом допиту у якості свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який повністю підтвердив покази ОСОБА_8 ;

заявою ОСОБА_5 про зізнання в умисному вбивстві батька ОСОБА_7 .

Згідно положень ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та санкцією статті передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.

Крім того, згідно вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_10 може:

переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Наявність вищевказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме - ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, за який, згідно ст.12 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі. Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та невідворотності покарання за його вчинення, існують ризики, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може вчинити спроби переховуватись, у тому числі від органів досудового розслідування, а в подальшому від суду, з метою уникнення кримінального покарання, що являється ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також встановлений ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, намагатися тиснути погрозами на них, як у психологічному, та і фізичному плані, оскільки останні йому відомі особисто.

Окрім цього, на теперішній час досудове слідство триває, тому ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може перешкоджати встановленню обставин кримінального правопорушення, що вплине на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які, згідно ст.91 КПК України, підлягають доказуванню, а саме: встановлення мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення.

Наразі виникає необхідність у проведенні подальших слідчих (розшукових) дій по даному кримінальному провадженню, тому вплив підозрюваного ОСОБА_5 може зашкодити проведенню всебічного, повного та об`єктивного досудового розслідування.

При вирішенні питання про доцільність обрання щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини.

Стороні обвинувачення неодноразово вказувалося на неприпустимість врахування тяжкості пред`явленого обвинувачення, як єдиної обставини, що підтверджує наявність вищезазначених ризиків, однак Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, інші більш м`які запобіжні заходи неможливо застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 з наступних причин:

особисте зобов`язання - неможливо застосувати у зв`язку з тим, що воно фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України;

особиста порука - на адресу Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за ОСОБА_5 , оскільки ніхто не наважується поручитися за нього, що негативно характеризує його особистість. Також вказаний запобіжний захід буде недостатнім, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину.

застава - слідчому чи прокурору не надходили заяви або клопотання від підозрюваного ОСОБА_5 , рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України при звернені слідчого, прокурора до слідчого судді з клопотанням про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу. Також вказаний запобіжний захід буде недостатнім, оскільки ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, що виключає можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави.

домашній арешт неможливо застосувати у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_5 характеризується як особа, яка зловживає спиртними напоями, наразі ніде не працює, не виключається можливість спроб переховуватися у тому числі від органів слідства, що будь-яким чином унеможливлюватиме його безпосередню участь у слідчих (розшукових) діях та перешкоджатиме повному та всебічному проведенню досудового розслідування. Ураховуючи вищевказане, виключається можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Таким чином, у разі застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, неможливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки вони передбачають перебування на волі, що дає можливість негативно впливати на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та, у першу чергу, ухилитися від органів досудового розслідування, або суду.

Слідчий підтримав клопотання просив задовольнити.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання. Просила обрати запобіжний захід у відношенні ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою. Вважає, що підозрюваний може впливати на свідків у справі, намагатися ухилитися від слідства та суду, тому застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є більш доцільним, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував, щодо задоволення клопотання, вказавши, що свою вину не визнає.

Захисник ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 .

Заслухавши думку прокурора, слідчого, пояснення підозрюваного, захисника дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, не можна не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14 березня 1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, обраний відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку слідчого судді, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Слідчий суддя вважає що є наявність існування ризиків передбачених ч.1 ст.177 КК України переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, потерпілого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України з урахуванням встановлених ризиків, відсутні підстави вважати, що менш суворий запобіжний захід, окрім тримання під вартою зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Крім цього, слідчим суддею враховуються обставини, визначені у ч.1 ст.178 КПК України, а саме: повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів цього, його вік, стан здоров`я, тяжкість покарання.

Вказане свідчить, що запобігання встановленим ризикам можливо лише шляхом застосування до підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою строком на 60 днів, в межах строку досудового слідства.

З урахуванням положень ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя вважає можливим не призначити розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-179, 180, 182, 194, 196, 370, 372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене із прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0002010 від 16 листопада 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном шістдесят днів у слідчому ізоляторі УДПтСУ м. Запоріжжя.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Виконання ухвали слідчого судді доручити співробітникам Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

Строк тримання ОСОБА_5 під вартою рахувати з 21 листопада 2022 року з 16.05 години.

Термін дії ухвали закінчується 21 січня 2023 року о 16 годині 05 хвилини.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1