Справа № 206/3500/22
Провадження № 1-кс/206/354/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2022 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заступника начальника СВ ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , користувача майном ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , представника користувача майном ОСОБА_7 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання заступника начальника СВ ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000522 відомості щодо якого внесено до ЄРДР 08.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИВ:
10.11.2022 канцелярією суду було отримано клопотання заступника начальника СВ ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000522 відомості щодо якого внесено до ЄРДР 08.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України (далі - клопотання).

Вислухавши доводи та пояснення учасників процесу та дослідивши клопотання разом із матеріалами, в тому числі на предмет відповідності ст. 171 КПК України, слідчий суддя зазначає таке.
Так, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що відповідає п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Частиною 1 ст. 171 КПК України передбачено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

При цьому, діючими нормами КПК України, в тому числі Глави 17 (Арешт майна), в даному випадку не передбачено звернення заступника начальника слідчого відділу з клопотанням про арешт майна.

Крім того, у клопотанні не зазначено, для встановлення яких саме обставин скоєння кримінального правопорушення мають значення зазначені речові докази, не обґрунтовано, які існують підстави вважати, що майно вилучене в ході проведення огляду є доказом злочину та якого саме. Також, вказані підстава і мета та наведені доводи щодо необхідності накладення арешту саме з метою збереження речових доказів, є ні чим іншим, як цитуванням положень КПК України та з урахуванням встановлених обставин є сумнівними за своєю суттю.Відповідне обґрунтування необхідності арешту майна клопотання взагалі не містить.
Слідчий суддя звертає увагу на той факт, що відповідно до долучених до клопотання доказів, жодній особі у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру, а органом досудового розслідування належним чином не взято до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для його власників.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Частиною 11 ст. 170 КПК України чітко визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Однак, в клопотанні не обґрунтовано з посиланням на відповідні докази необхідність такого застосування щодо вилученого майна та доводи ґрунтуються лише на припущеннях.
Крім того, в клопотанні та постанові про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні зазначені відомості, які суперечать долученим документам, а саме вказано: що «07.11.2021 до ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_8 ….», проте згідно витягу з ЄРДР та копії заяви ОСОБА_8 вказано 07.11.2022.

До того ж, клопотання має одразу два аркуші з прохальною частиною, один з яких підписаний лише однієї особою, що взагалі не передбачено жодною нормою чинного законодавства.

Відповідно до абзацу 2 п. 4 ч. 2 ст. 171 КПК України до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Щодо долучених до клопотання копій матеріалів, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу, що під час перевірки копій документів, що подаються стороною кримінального провадження разом з клопотанням слід брати до уваги: правила засвідчення копій документів, визначені Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації; уніфіковану систему організаційно-розпорядчої документації; Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003, затверджені наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року № 55; Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року №1000/5; інструкції з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та інші нормативно-правові акти.
Порядок засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55).
За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.
Підпис відповідальної особи засвідчують на документі відбитком печатки організації. Відбиток печатки ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ. За вищевказаним способом засвідчуватись повинна кожна сторінка документа.
Також у випадку, якщо документ складається з кількох сторінок, то копії знімаються зі всіх сторінок, які потім можна засвідчити і у такий спосіб: прошити разом, напис «Копія» ставиться на першій із прошитих сторінок, кінчики ниток має бути заклеєно клаптиком паперу так, щоб нитки виглядали з-під цього паперу. Обов`язково зверху цього паперу робиться напис: «Пронумеровано і прошнуровано (кількість аркушів цифрою і прописом) аркушів», вказується посада особи, яка завіряє копію, її підпис, прізвище, ініціали й дата. Все це скріплюється печаткою таким чином, щоб частина відбитку була проставлена на приклеєному клаптику паперу, а частина - на самому аркуші копії документа.
Відповідно до пункту 8 розділу 10 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 07 листопада 2018 року №1000/5, копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку. Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії. Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки «Для копій». У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчуються відбитком печатки установи.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів долучених до клопотання, жодна копія документу не засвідчена належним чином, відповідно до визначених вище вимог та деякі копії є не повними та дуже низької якості, що не дає можливість їх дослідження.
Частиною 3 ст. 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Виходячи з вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що клопотання має бути повернуто прокурору для усунення недоліків та встановлює строк у строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 131-132, 170-174, 309, 369, 371, 372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника СВ ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000522 відомості щодо якого внесено до ЄРДР 08.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України повернути прокурору для усунення недоліків.
Для усунення недоліків встановити строк в сімдесят дві години.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1