Справа № 243/1678/22
Провадження № 1-кп/243/438/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000017 від 03.01.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самара РФ, громадянина України, не працюючого, маючого неповну середню освіту, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого: 1) 04.12.2001 року Бориспільським міським судом Київської області за ч. 1 ст. 296 КК України до 4 місяців арешту; 2) 28.11.2002 року Бориспільським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років 4 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; звільнений 12.06.2009 року по відбуттю строку покарання; 3) 24.12.2013 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121, ст. 70 КК України до 13 років позбавлення волі; звільнився 19.04.2016 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слов`янським міськрайонним судом Донецької області розглядається кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000017 від 03.01.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів, оскільки є ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі та будучи обізнаним про тяжкість покарання, яке встановлене за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме від 5 до 8 років позбавлення волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду задля уникнення відповідальності та покарання. При цьому наслідки і ризик втечі для обвинуваченого можуть бути меншим злом, ніж кримінальне переслідування і процедура виконання покарання. Також існує ризик того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 раніше судимий за фактом вчинення умисних кримінальних правопорушень, останній раз за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України, за що реально відбував покарання в місцях позбавлення волі та що свідчить про те, що обвинувачений схильний до вчинення злочинів, пов`язаних з насильством. Також існує ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків, оскільки ОСОБА_4 шляхом психологічного або фізичного впливу може здійснити тиск на свідків, в тому числі - на потерпілого, з метою схилення до дачі неправдивих показань та викривлення істини по справі, спонукаючи до зміни наданих небажаних для нього свідчень, таким чином перешкоджати кримінальному провадженню. Прокурор також звертає увагу суду на особу обвинуваченого, а саме останній суспільно корисною діяльністю не займається, не має постійного джерела доходу (заробітку) та не працевлаштований, відсутні місці соціальні зв`язки, не має постійного місця реєстрації на території, а отже, на думку прокурора, будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник, адвокат ОСОБА_5 , просили прийняти рішення за клопотанням прокурора про продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на розсуд суду.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку. Це означає, що на суд, який здійснює судове провадження, покладаються функції контролю за обґрунтованістю обрання обвинуваченому запобіжного заходу та доцільністю його збереження. Пунктом 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

За правилами ч. 5 ст. 199 КПК України, суд, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, зобов`язаний перевірити те, що заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшилися.

Суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, та тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною, разом з іншими, для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).

Враховуючи наведене вище, з огляду на вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою та могли свідчити, що стан здоров`я останнього виключає можливість його перебування в установі виконання покарань, з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, суд вважає реальними ризики, визначені у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності або може вчинити будь-яке інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, в тому числі пов`язаних з фізичним насильством, що виявляє схильність обвинуваченого до порушення Закону.

Що стосується заявленого прокурором ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість впливу обвинуваченого на потерпілого або свідків кримінального правопорушення, в цій частині суд відхиляє доводи прокурора, оскільки з огляду на дію в Україні на теперішній час воєнного стану, активні бойові дії неподалік від м. Слов`янська Краматорського району та запроваджену Урядом країни обов`язкову евакуацію мешканців Донецької області, існує дуже мала ймовірність того, що обвинувачений матиме можливість тісно контактувати безпосередньо з потерпілим та свідками за таких обставин. Крім того, потерпілий був допитаний в судовому засіданні, та під час судового розгляду з боку обвинуваченого жодних намірів чинити будь-який тиск на потерпілого судом не спостерігалося, а отже суд вважає вказаний ризик таким, що не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Суд також, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, розглянув й альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, які передбачені ст. 176 КПК України, однак вважає, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту суду не надано.

Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним вище ризикам, а отже, суд вважає, що є законні підстави для продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави, оскільки злочин був вчинений із застосуванням насильства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 31, 177-178, 181, 183, 194, 197, 201, 202, 314, 315, 371-372, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, задовольнити.

Продовжити застосування відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27 січня 2023 року включно.

Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захиснику, - до відома, та начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», - для виконання.

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала про продовження запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 29.11.2022 року о 16-30 год.

Суддя ОСОБА_1