Справа № 367/2292/19
Номер провадження 1-кп/373/97/22
УХВАЛА

22 листопада 2022 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт,

встановив:

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

У відповідності до ухвали Київського апеляційного суду від 04 березня 2022 року кримінальне провадження № 0000112 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України направлено для розгляду до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області.

До обвинуваченого ОСОБА_3 на підставі ухвали слідчого судді застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжено ухвалою суду, в тому числі й від 29 вересня 2022 року. Строк дії запобіжного заходу закінчується 27 листопада 2022 року.

21 листопада 2022 року прокурор ОСОБА_2 подав до суду з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою на 60 діб. Посилається на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, можливість переховування від суду обгрунтовує тим, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за що передбачено покарання на строк від 4 до 6 років; вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_3 неодноразово судимий, на шлях виправлення не став та через короткий проміжок часу після звільнення від відбування покарання за умисний злочин знову вчинив тяжкий умисний злочин; незаконний вплив на потерпілого, з яким є жителем одного міста, злочин вчинений із застосуванням насильства до останнього.

22 листопада 2022 року захисник ОСОБА_5 подав через канцелярію суду клопотання про заміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт. Посилається на те, що обвинувачений перебуває під вартою вже більше трьох років, кримінальне провадження не розглядається через неможливість встановити місце перебування потерпілого, ОСОБА_3 має постійне місце проживання разом із мамою та братом, наміру тиснути на потерпілого не має, тим паче самого потерпілого не можуть знайти більше трьох років.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_2 клопотання підтримав та просив його задовольнити, зважаючи на наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування, вчинення тиску на потерпілого і свідків та можливість вчинення інших кримінальних правопорушень, зважаючи на особу обвинуваченого та місце його проживання.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 вважають, що клопотання прокурора не підлягає до задоволення. Просили задовольнити їх клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог 1 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання зокрема, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбачених даної статтею.

Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обвинувальний акт подано до суду, підстав для його повернення прокурору встановлено не було. Таким чином, суд вважає, що прокурором доведені обставини, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 194 цього Кодексу.

Санкція частини 2 ст. 186 КК України передбачає позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, і обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений тяжкий злочин, на думку суду, може вчиняти в подальшому дії з метою переховування, а співставлення можливих негативних для нього наслідків переховування у вигляді можливого ув`язнення із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово судимим, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, останній раз відбув покарання 02.07.2018, після звільнення з місць позбавлення волі через шість місяців було оголошено підозру у вчиненні нового умисного тяжкого злочину, вчиненого із погрозою застосування насильства. Це свідчить про систематичність виникнення у нього злочинного умислу та можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Щодо ризику впливу на потерпілого та свідків, слід зазначити, що в даному кримінальному провадженні судовий розгляд лише розпочинається, зважаючи на підстави передачі даного кримінального провадження на розгляд до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду, та з врахуванням необхідності безпосередності дослідження доказів під час судового провадження, в тому числі й допиту потерпілого та свідків. Тому ризик впливу на потерпілого та свідків наявний.

Разом з тим, у рішенні ЄС з прав людини від 17.03.1997 «Мюллер проти Франції» зазначено, що «Щодо небезпеки вчинення нових злочинів, то посилання на минуле особи не може бути достатнім для обгрунтування відмови у звільненні…».

Практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язкі, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

ОСОБА_3 утримується під вартою вже майже 4 роки. Він має постійне місце проживання, із характеристики за місцем проживання вбачається, що скарг на нього не надходило; судові засідання в даному кримінальному провадженні тривають з 19.03.2019, однак не відбуваються в зв`язку із неможливістю встановити місце знаходження потерпілого.

Крім того, вказані ризики, з урахуванням часу перебування обвинуваченого під вартою, причин такої тривалості розгляду кримінального провадження в умовах воєнного стану, на думку суду, не є достатнім, щоб продовжити утримувати обвинуваченого під вартою, зважаючи і на можливість останнього діяти в інтересах захисту незалежності України чи її відбудови.

Таким чином, врахувавши всі обставини в сукупності, з врахуванням загальної тенденції до зменшення наявних при обранні запобіжного заходу ризиків, причин тривалості розгляду кримінального провадження, норм ст. 181 КПК України, суд дійшов висновку, що до обвинуваченого може бути застосований інший вид запобіжного заходу, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого, виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам. Обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту не порушує права та свободи обвинуваченого. Режим ізоляції підозрюваного в межах житлового приміщення на думку суду може бути з часовими обмеженнями для можливості пошуку та влаштування на роботу.

Керуючись ст.ст.7, 9, 177, 181, 182, 183, ч. 6 ст. 193, ст.ст.194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 19 години 00 хв по 07 годину 00 хв та окрім часу, необхідного для явки до суду та участі в судовому розгляді кримінального провадження, та за виключенням часу перебування у відповідних укриттях за умови необхідності такого через офіційне оголошення повітряних чи інших видів тривог до оголошення їх відбою.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до суду в межах даного кримінального провадження або за неможливості такого брати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції у встановлений КПК України спосіб;

-повідомляти суд всіма можливими способами (телефон, електронна адреса, мобільний телефон) про зміну свого місця проживання та/або перебування, якщо така зміна пов`язана з воєнними діями на території його місця проживання;

-виконувати вимоги військово-цивільної адміністрації за місцем проживання/перебування;

-утриматися від спілкування поза межами судового розгляду зі свідками, обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим в даному кримінальному провадженні.

Строк дії даної ухвали: по 20 січня 2023 року.
Передати дану ухвалу для виконання до Відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 з-під варти з ДУ «Київський слідчий ізолятор» негайно після надходження даної ухвали суду.

Роз`яснити ОСОБА_3 про його обов`язок негайно після звільнення з-під варти з`явитися до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1