Дата документу 09.02.2023 Справа № 1
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 1
Провадження №21-з/807/2/23 Доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції EASYCON.

представника-адвоката ОСОБА_5 - в режимі відеоконференції EASYCON

На адресу Запорізького апеляційного суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 в порядку ст.411 КПК України 1960 року, в якій адвокат просить скасувати арешт майна у державному реєстрі речових прав в підрозділі «Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна», а саме арешт нерухомого майна-житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який накладений постановою прокурора Б/Н 29 березня 1982 року. Дані архівного запису: реєстратор: Приморська державна нотаріальна контора, дата внесення запису 24 травня 2005 року архівний запис. Підстава обтяження: постанова б/н, Прокуратура Приморського району. Об`єкт обтяження: будинок, состав: ціле, стан: добудований, статус: жиле, адреса: АДРЕСА_1 . Власник ОСОБА_6 . Додаткові дані: архівний номер: 2988606ZAP250, Архівна дата: 29 вересня 202 року, дата виникнення 12 квітня 1982 року, № реєстру: 102650-105, внутр. Номер 840169382AF339302732, коментарій: 26.

В обґрунтування скарги адвокат ОСОБА_6 зазначає, що у 2011 році під час процедури укладання нотаріального договору на купівлю-продаж житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було з`ясовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявний арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 2001884).

У 1982 році щодо ОСОБА_6 та ще кількох осіб була порушена кримінальна справа за фактом скоєння розкрадання майна у великому розмірі та службового підроблення. Після проведення досудового слідства кримінальна справа була скерована до Запорізького обласного суду, який ухвалив вирок, згідно з яким ОСОБА_6 була визнана винною у скоєнні злочинів, передбачених ст.19, ч.3 ст.84 КК УРСР (1960 року), та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією частини належного їй майна та з позбавленням права займати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 5 років.

В ході проведення досудового розслідування 29 березня 1982 року прокуратурою Приморського району було накладено арешт на житлову будівлю, розташовану у АДРЕСА_1 , що належала на праві приватної власності ОСОБА_6 . Покарання заявницею відбуте, а конфіскація частини майна з невідомих причин на той час не була виконана.

Наприкінці 2011 року ОСОБА_6 звернулась до прокуратури Приморського району із заявою про скасування вказаного арешту, у зв`язку з тим, що будинок на який було накладено арешт, давно був зруйнований, та був побудований новий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який був введений в експлуатацію 17 листопада 2000 року та зареєстрований в реєстрі нерухомого майна 21 листопада 2011 року, та який не мав ніякого відношення до арешту прокурора у 1982 році. Але, архівний запис про арешт, який зазначений в Єдиному реєстрі заборон державним реєстратором був накладений також на збудоване майно, оскільки воно знаходилося за однією адресою з арештованим будинком.

Незважаючи на те, що підставою накладення прокуратурою Приморського району була постанова прокурора від 29 березня 1982 року, прокуратурою Приморського району 23 грудня 2011 року листом №95-335-11 було відмовлено у скасуванні арешту.

Заслухавши доповідь судді; адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на те, що вирішення питань, які зазначені в скарзі, не відноситься до компетенції апеляційного суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в скарзі, колегія суддів вважає, що остання, задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до п.9 «Перехідних положень» КПК України 2012 року передбачено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

В своїй скарзі адвокат ОСОБА_5 посилається на ст.ст.126, 409, 411 КПК України 1960 року.

Так, відповідно до положень ст.126 КПК України 1960 року, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт.

Частиною шостою цієї статті передбачено, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Згідно зі статтею 409 КПК України 1960 року, питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішується судом, який постановив вирок.

У порядку, передбаченому ст.411 КПК України 1960 року вирішуються питання зв`язані з виконанням вироку.

З наданих апеляційному суду матеріалів убачається, що арешт на житлове приміщення, що належить на праві власності ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , було накладено прокуратурою Приморського району від 29 березня 1982 року у кримінальній справі щодо ОСОБА_6 за ст.19, ч.3 ст.84 КК УРСР (1960 року).

16 червня 1982 року вироком Запорізького обласного суду ОСОБА_6 була засуджена за ч ст.19, ч.3 ст.84 КК УРСР (1960 року) з призначенням їй покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, з конфіскацією частини майна, що їй належить.

Отже, щодо ОСОБА_6 ухвалено обвинувальний вирок, яким питання про скасування вищевказаного арешту майна судом не вирішувалось.

В доданих до скарги матеріалах відсутня об`єктивна інформація про виконання вказаного вироку в частині конфіскації частини майна, що належить ОСОБА_6 .

Копія постанови прокурора про накладення вищевказаного арешту скаржником теж не надана.

Скарга подана адвокатом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 майже через 40 (сорок) років після ухвалення вироку щодо останньої. Переконливого обґрунтування цій обставині в самій скарзі та при її розгляді не наведено.

З наявної в апеляційному суді інформації убачається, що вищевказана кримінальна справа за закінченням строку зберігання знищена, як така, що не має наукової, історико-культурної цінності та втратила своє практичне значення.

Згідно з наданою прокурором інформацією з Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області, перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження за параметрами пошуку: боржник « ОСОБА_6 » встановлено, що виконавчі провадження відносно боржника - « ОСОБА_6 » на виконанні у Приморському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Відділі державної виконавчої служби Приморського районного управління юстиції, Приморському відділі державної виконавчої служби у Бердянському Запорізької області Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Відділі державної виконавчої служби Бердянського районного управління юстиції, Відділі державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції, Відділі державної виконавчої служби Бердянського міського управління юстиції, Бердянському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області або в Бердянському відділі державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) не перебували.

В свою чергу, в порядку кримінального процесуального законодавства розглядаються питання щодо законності та обґрунтованості накладеного арешту, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.

Разом з цим, в поданій до суду скарзі адвокат ОСОБА_5 не посилається на необхідність перевірки підстав та обґрунтованості накладеного в межах кримінальної справи арешту. В цій скарзі фактично йдеться про те, що житловий будинок, який належав ОСОБА_6 , та на який було накладено арешт прокуратурою Приморського району, згодом був зруйнований та на його місці збудовано інший будинок, який був введений в експлуатацію 17 листопада 2000 року та зареєстрований в реєстрі нерухомого майна 21 листопада 2011 року, та який не має ніякого відношення до накладеного арешту. Але архівний запис про арешт, який був накладений в Єдиному державному реєстрі заборон державним реєстратором був накладений також на збудоване майно, оскільки воно знаходилося за однією адресою з арештованим будинком, що, за змістом скарги, порушує право власниці - ОСОБА_6 на розпорядження новозбудованим житловим приміщенням вже після відбуття нею покарання.

Отже, в скарзі адвокат ОСОБА_5 просить скасувати арешт майна у державному реєстрі речових прав на новозбудоване житлове приміщення, яке, як зазначено в самій скарзі, не має відношення до арешту, накладеного у вищевказаній кримінальній справі.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що вирішення порушених в скарзі питань не відносяться до компетенції апеляційного суду, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства.

Таким чином, на думку колегії суддів, підстави для задоволення скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 відсутні.

Керуючись ст.ст.377, 379 КПК України 1960 року, п.9 розділу ХІ «Перехідних положень» чинного КПК України 2012 року,

у х в а л и л а:

скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3