Справа № 344/232/23
Провадження № 1-кс/344/164/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2023 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження № 0001740 від 12 жовтня 2022 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий слідчого відділу Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області лейтенант поліції ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним клопотанням про продовження строку запобіжного заходу, обґрунтовуючи клопотання тим, що 13 жовтня 2022 року ОСОБА_5 затримано в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 152 Кримінального кодексу України.

Так, 11 жовтня 2022 року близько 23 години 40 хвилин ОСОБА_5 спільно зі своїм братом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували у приміщенні житлової квартири АДРЕСА_1 , яку винаймав останній.

Перебуваючи у приміщенні вказаної квартири, між ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт з приводу вживання алкогольних напоїв у приміщенні квартири, під час якого ОСОБА_8 пішов у спальну кімнату квартири, а ОСОБА_5 та ОСОБА_7 залишись у приміщенні кухні.

Надалі 12 жовтня 2022 року близько 00 годин 10 хвилин у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які перебували у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що у потерпілого наявні грошові кошти та мобільний телефон, виник протиправний умисел на відкрите викрадення чужого майна та грошових коштів, які належали ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, в період дії на території України воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та який 12 серпня 2022 року у відповідності до Указу Президента України № 573/2022 продовжено до 21 листопада 2022 року на території України, зайшли до кімнати, в якій знаходився потерпілий.

Надалі ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, керуючись корисливими мотивами, з метою незаконного збагачення, знаходячись біля ОСОБА_8 , який в той час лежав на ліжку, вихопив з його рук мобільний телефон марки «SamsungA12», вартість якого становила 5000 грн, після чого передав вказаний мобільний телефон ОСОБА_7 , який, у свою чергу, поставив його в свою кишеню штанів.

Після цього ОСОБА_5 , діючи умисно з метою заволодіння іншим майном потерпілого, присів зверху на нього та розпочав наносити цілеспрямовані удари в ділянку голови. У той час до неправомірних дій ОСОБА_5 приєднався ОСОБА_7 , який, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, схопив потерпілого за руки, став їх утримувати, а ОСОБА_5 у той час продовжував руками наносити цілеспрямовані удари в ділянку голови потерпілого, після чого ОСОБА_7 також почав наносити цілеспрямовані удари руками по тілу потерпілого.

Під час нанесення цілеспрямованих ударів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, за попередньою змовою групою осіб, керуючись корисливими мотивами з метою незаконного збагачення, відкрито заволоділи грошовими коштами потерпілого ОСОБА_8 в сумі 4000 грн та 40 Євро, що згідно із курсом НБУ станом на 12 жовтня 2022 року становить 1421, 86 грн.

Надалі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з викраденими грошовими коштами та мобільним телефоном марки «Samsung A12» покинули місце вчинення злочину, якими розпорядились на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 10421, 86 грн.

Крім цього, встановлено, що 12 жовтня 2022 року близько 00 годин 30 хвилин в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , де після відкритого заволодіння ОСОБА_5 та ОСОБА_7 майном потерпілого ОСОБА_8 , який там проживав, у них виник злочинний умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним та оральним проникненням в тіло ОСОБА_8 з використанням іншого предмету та геніталій з метою зґвалтування останнього.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , діючи умисно, групою осіб, насильно зняли із ОСОБА_8 штани та нижню білизну, після чого ОСОБА_5 , маючи фізичну перевагу над потерпілим, взяв у руку фалоімітатор, що знаходився у приміщенні квартири, та спільно із ОСОБА_7 , подавляючи опір ОСОБА_8 , поводячи себе грубо та зухвало, застосовуючи фізичне насильство, скориставшись безпорадним станом потерпілого, вставив вказаний фалоімітатор в анальний отвір ОСОБА_8 .

Продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_5 , діючи умисно, групою осіб із ОСОБА_7 , застосовуючи фізичне насильство та погрожуючи ножем ОСОБА_8 , силою змусили останнього стати на коліна, та без добровільної згоди потерпілого вчинили дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням у тіло ОСОБА_8 із використанням геніталій, тобто його зґвалтували.

Надалі ОСОБА_5 , продовжуючи свої неправомірні дії, спрямовані на вчинення дій сексуального характеру, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, застосовуючи фізичне насильство, долаючи опір потерпілого, вийняв із анального отвору потерпілого фалоімітатор, після чого вчинив відносно ОСОБА_8 дії сексуального характеру, пов`язані із анальним проникненням в його тіло із використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілого, тобто зґвалтував його. У цей же час ОСОБА_7 , діючи умисно, групою осіб, продовжував вчиняти дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням у тіло ОСОБА_8 із використанням геніталій.

У результаті фізичного насильства та насильницьких дій сексуального характеру, вчиненого групою осіб, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 заподіяли ОСОБА_8 тілесні ушкодження.

Підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, з середньою освітою, непрацюючий, неодружений, на утриманні нікого не має, депутатом та інвалідом не являється, раніше не судимий

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: відомостями, які містяться в протоколах оглядів місць події, протоколах допиту потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 , протоколах пред`явлення особи для впізнання з потерпілим та свідком ОСОБА_9 , висновком судово-медичної експертизи та іншими доказами і експертизами в їх сукупності, які містяться в матеріалах вказаного кримінального провадження.

14 жовтня 2022 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 10 грудня 2022 року включно без визначення розміру застави.

06 грудня 2022 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 13 січня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Обставинами, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, є необхідність отримання висновків трьох молекулярно-генетичних експертиз, які не проведено у зв`язку з перебуванням експерта у відпустці. Тільки з урахуванням отриманих експертиз та додаткових доказів, здобутих У ході досудового розслідування, можливо оголосити кінцеві підозри ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , розпочати виконання вимог статті 290 Кримінального процесуального кодексу України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Постановою керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська строк досудового розслідування кримінального провадження №0001740 продовжено до 13 січня 2023 року, а ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області строк досудового розслідування кримінального провадження №0001740 продовжено до 13 березня 2023 року включно.

На теперішній час заявлені ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, не зменшились.

Злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а ч. 3 ст. 152 Кримінального кодексу України особливо тяжкий, за який передбачено позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

За таких обставин слідчий за погодженням з прокурором просить продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 в межах строку досудового розслідування, тобто до 13 березня 2023 року.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги клопотання, пояснив, що під час досудового розслідування отримано докази того, що підозрюваний може вчинити дії, які містять ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, також додав, що постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 січня 2023 року продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до п`яти місяців, тобто до 13 березня 2023 року, просив продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному до 13 березня 2023 року.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав, просив клопотання задовольнити.

У судовому засіданні підозрюваний просив змінити тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді застави.

Захисник у судовому засіданні заперечувала проти продовження строку тримання під вартою, просила застосувати м`якіший запобіжний захід у вигляді застави.

Вислухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно з вимогами пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до частини першої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Положення статті 197 Кримінального процесуального кодексу України передбачають, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання, а також те, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 199 Кримінального процесуального кодексу України встановлює порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, розглядаючи клопотання про продовження строків тримання під вартою, слідчий суддя повинен з`ясувати конкретні причини тривалого тримання особи під вартою чи не допущено безпідставне тривале розслідування, інші обставини, що свідчать про невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід.

У судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, які не зменшилися та які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, про існування вказаних ризиків свідчать наступні обставини:

пункт 1 - можливість переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочинів із застосуванням насильства, за які передбачене максимальне покарання у виді дванадцяти років позбавлення, який, усвідомлюючи понесення відповідальності, може переховуватись, покинути межі Івано-Франківської області з урахуванням того, що у місті Івано-Франківську постійного місця проживання не має;

пункт 3 - можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки підозрюваному відомі їхні дані та місце проживання в місті Івано-Франківську;

пункт 5 - можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний офіційно не працює, джерело його доходів невідоме, стійкі соціальні зв`язки відсутні, є уродженцем іншої (Волинської) області, що свідчить про можливість вчинення ним у майбутньому нових злочинів, у тому числі на території інших областей України.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , слідчий суддя виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії розслідування є достатньою для продовження застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція випливає й із практики Європейського суду з прав людини, в якій говориться про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

За даними матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється на цей момент досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч.3 ст.152 Кримінального кодексу України.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості потребують перевірки і оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується і з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та інші), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Стороною кримінального провадження з боку обвинувачення доведено наявність об`єктивних обставин, які, в свою чергу, перешкоджають завершенню досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою.

У судовому засіданні встановлено, що постановою керівника Окружної прокуратури м. Івано-Франківська строк досудового розслідування кримінального провадження №0001740 продовжено до 13 січня 2023 року, а ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду строк досудового розслідування кримінального провадження №0001740 продовжено до 13 березня 2023 року включно.

Враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування та те, що 13 січня 2023 року закінчується строк дії застосованого щодо підозрюваного запобіжного заходу, з огляду на те, що прокурором доведено наявність ризиків, які існують та не зменшилися, слідчий суддя, вирішуючи дане клопотання, також враховує вагомість наявних доказів про підозру у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, характеризуючі особу підозрюваного дані, його вік, стан здоров`я та майновий стан, наявність соціальних зв`язків, відсутність джерела доходів, у взаємозв`язку з іншими вищевказаними обставинами вважає, що вони не дають достатніх підстав для застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою і є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

При цьому обрання інших запобіжних заходів також є неможливим в силу наступних обставин.

Обрання запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, на думку слідчого судді, в даному випадку буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваного, обвинуваченого, ніж інші запобіжні заходи, зокрема, особисте зобов`язання, яке також, як вважає слідчий суддя, в даному конкретному випадку не спроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.

Крім того, до органу досудового розслідування та суду не надходило заяв від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 Кримінального процесуального кодексу України і зобов`язуються, за необхідності, доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Обрання запобіжного заходу суто у вигляді застави, а не як альтернативного запобіжного заходу є неможливим з огляду на те, що слідчому судді не представлено відомостей щодо наявності у підозрюваного постійного місця роботи або джерел його доходів, а тому такий запобіжний захід як застава буде завідомо непомірним для нього.

Застосування ж запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також не гарантуватиме виконання покладених на підозрюваного обов`язків, оскільки підозрюваний, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також слідчий суддя зазначає, що стороною захисту не доведено у судовому засіданні, що ризики, на які посилається прокурор, відсутні або зменшились та/або наявність інших підстав для зміни запобіжного заходу.

Отож доводи захисту в сукупності з іншими вищевказаними обставинами не дають достатніх підстав слідчому судді для застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою і є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування, прокурором доведено наявність ризиків, які не зменшилися та дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені частиною першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, то слідчий суддя доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід не виправдовує себе та не зможе забезпечити цілей кримінального провадження і не зможе запобігти встановленим судом ризикам.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя враховує і превентивний характер такого запобіжного заходу, тяжкість злочину, соціальні зв`язки підозрюваного та характеризуючи його особу дані, стан здоров`я, те що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, зважає на те, що під час досудового слідства встановлено, а в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, та відтак приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків і є співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

У той же час обставини, що зазначені захисником підозрюваного, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, оскільки дані обставини є такими, які характеризують підозрюваного, і не виключають наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, і самі по собі є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного з огляду на конкретні обставини справи.

Разом із тим при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом (частина третя статті 183 Кримінального процесуального кодексу України).

При цьому, згідно пункту 1 частини четвертої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, тому слідчий суддя приходить до висновку, що розмір застави слід не визначати.

Підсумовуючи все вищенаведене, слідчий суддя вважає, що поза розумним сумнівом більш м`які запобіжні заходи не зможуть у повній мірі запобігти наведеним ризикам, що продовжують існувати та не зменшилися, а відтак не будуть здатними і забезпечити дієвість даного кримінального провадження, тому вважає, що клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід задовольнити частково і продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 11 березня 2023 року, але виключно в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись статтями 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 202, 205, 309, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя-

У Х В А Л И Л А:

Клопотання задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 11 березня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювати у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Строк дії ухвали до 11 березня 2023 року включно.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення, про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений та підписаний 13 січня 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1