Справа № 442/7602/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1116/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою прокурора Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 жовтня 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , -

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та покладено на останнього обов`язки, передбачені п.2 ч.2 ст. 76 КК України та п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим 11 березня 2020 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч.2 ст. 263 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн., на шлях виправлення не став, а вчинив новий умисний злочин.

Так, 04 червня 2020 року в період часу з 09 год. 30 хв. по 11 год. 50 хв. ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи, що посягає на чужу власність, шляхом пошкодження серцевини замка до вхідних дверей, проник в приміщення квартири АДРЕСА_2 де проживає ОСОБА_10 , скориставшись її відсутністю таємно викрав грошові кошти у сумі 1650 грн., 50 доларів США, вартість яких, згідно офіційного курсу НБУ до гривні України, становить 1 337 грн., каблучку із срібла 925 проби, вагою 3,98 г, вартістю 1 162 грн. та квитанцію про переказ грошових коштів на ім`я ОСОБА_10 .

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 4 149 грн.

Крім цього, 04 червня 2020 року в період часу з 14 год. по 16 год. ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи, що посягає на чужу власність, шляхом пошкодження серцевини замка до вхідних дверей, проник в приміщення квартири АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_11 , скориставшись її відсутністю таємно викрав планшет торговельної марки «Lenovo», моделі TAB 2А Series, вартістю 2400 грн., мобільний телефон торговельної марки «Ergo», моделі F181 Step, вартістю 200 грн., ланцюжок на шию виготовлений із золота 585 проби, вагою близько 3 г, вартістю 3600 грн. та грошовими коштами, а саме: 1200 доларів США, вартість яких, згідно офіційного курсу НБУ до гривні України становить 32 100 грн., 600 Євро, вартість яких, згідно офіційного курсу НБУ до гривні України становить 17 976 гр., 100 польських злотих, вартість яких, згідно офіційного курсу НБУ до гривні України становить 679 грн.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 56 955 грн.

В апеляційній скарзі прокурор Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає, що постановляючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд належним чином не врахував тяжкості вчиненого ним злочину та даних про його особу, що не сприяє меті покарання та є недостатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання новим кримінальним правопорушенням. Крім цього, послався на ті ж самі обставини, що врахував при обранні виду та розміру покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст. 185 КК України.

Звертає увагу на те, що суд врахував думку потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 про відсутністю матеріальних претензій до обвинуваченого, які щодо міри покарання поклалися на думку суду. В той же час, відшкодування шкоди потерпілому, згідно із положеннями законодавства є обов`язком особи, яка вчинила злочин.

Наголошує, що думка потерпілого хоча і може враховуватись судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною, у тому числі при прийнятті рішення щодо застосування положень ст. 75 КК України.

Також зазначає, що ОСОБА_7 раніше судимий 11 березня 2020 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч.2 ст. 263 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., обставиною, що обтяжує його покарання є рецидив злочинів, ОСОБА_7 вчинив два епізоди тяжких злочинів - крадіжок майна, поєднаних з проникненням у приміщення квартир, таким чином вважає, що обвинувачений на шлях виправлення не став.

На переконання сторони обвинувачення, у даному випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не сприятиме досягненню мети покарання.

Просить скасувати вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_7 в частині звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та виступ його захисника - адвоката ОСОБА_9 про її заперечення і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Вина ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України.

Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Згідно ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, ступеню суспільної небезпеки та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, виходячи з поняття судового розсуду, обираючи між законними альтернативами, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та повне відшкодування заподіяної шкоди, а також обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів і призначив покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України та підставно звільнив обвинуваченого від відбування такого з випробуванням з встановленням іспитового строку і покладенням відповідних обов`язків, згідно ст.ст. 75, 76 КК України, що є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів прокурора про наявність у ОСОБА_7 непогашеної судимості, то колегія суддів вважає дану обставину такою, що не перешкоджає застосуванню відносно обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Наведене, узгоджується із практикою Верховного Суду, зокрема позиція касаційної інстанції з цього приводу висловлена у постановах від 19 лютого 2019 року у справі №337/3654/16-к та від 28 травня 2020 року у справі №753/13972/17.

З огляду на відсутність прямої заборони закону та з врахуванням позиції Верховного Суду, дискреційних повноважень суду, а також обставин справи, в тому числі позитивної характеристики особи, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо застосування положень ст. 75 КК України не спростовують викладених у вироку висновків суду про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .