Справа № 740/6634/21
Провадження № 1-кп/740/122/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2022 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої- судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Ніжині Чернігівської області кримінальне провадження №0000541 від 11.10.2021 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Лосинівка Ніжинського району Чернігівської області, громадянина України, з повною вищою освітою, який не працює, одруженого, раніше не судимого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2021 року близько 07 години 45 хвилин ОСОБА_5 , знаходячись поблизу пасовища на вул.Пушкіна в смт.Лосинівка Ніжинського району Чернігівської області, де на той момент перебувала ОСОБА_6 , в ході раптово виниклого конфлікту з мотивів особистих неприязних стосунків з метою заподіяння тілесних ушкоджень та, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій, наніс ОСОБА_6 дерев`яною палицею одного удару в область голови, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді забійної рани волосистої частини голови, що є легким тілесним ушкодженням, яке потягло за собою короткочасний розлад здоров`я.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що 10 жовтня 2021 року близько 08-00 години вона вигнала на пасовище корів та стояла біля двору разом із сусідами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Повз них проходив ОСОБА_5 , якому вона зробила зауваження з приводу побиття ним сусідки, на що він підійшов до неї та завдав удару дерев`яною палкою по голові, від чого палка зламалась, а у неї з голови потекла кров. ОСОБА_5 погрожував, що постріляє всіх. ОСОБА_7 викликав поліцію та швидку допомогу. Її доставили до лікарні, зашили рану на голові і протягом семи днів їй робили перев*язки, коли їй зняли шви.

Був випадок і раніше, коли ОСОБА_5 застосовував до неї фізичне насильство.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що з ОСОБА_5 у нього тривають неприязні стосунки, оскільки він конфліктна людина і раніше був випадок, коли він вдарив його дружину. 10 жовтня 2021 року ОСОБА_5 проходив біля двору ОСОБА_6 , яка звернулася до нього, у відповідь на що останній підійшов та вдарив потерпілу дерев`яною палкою по голові. Після цього він та ОСОБА_8 підійшли, щоб захистити ОСОБА_6 , а ОСОБА_5 пішов додому. Що саме потерпіла сказала ОСОБА_5 , він не чув, але після її звернення обвинувачений вдарив потерпілу. Він не бив обвинуваченого. Між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 близько 10 років тривають неприязні стосунки.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є його сусідами. 10 жовтня 2021 року зранку ОСОБА_6 , знаходячись біля свого двору, зробила ОСОБА_5 зауваження з приводу того, що він тероризує сусідів, на що останній вдарив потерпілу палкою по голові і з голови потекла кров, після чого обвинувачений пішов додому з погрозою, що всіх нас постріляє. ОСОБА_6 намагалася захиститися від ОСОБА_5 та відмахувалася палкою. Також потерпілу обороняв ОСОБА_7 . Вони не застосовували фізичне насильство по відношенню до обвинуваченого, а намагались захистити від його насильницьких дій ОСОБА_6 . Конфлікти між ОСОБА_5 та іншими сусідами були і раніше, у нього особисто з ним теж неприязні відносини, оскільки раніше він також завдавав йому тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений вину свою не визнав та показав, що 10 жовтня 2021 вранці він ні на кого не нападав і не мав такого наміру, але коли він проходив повз двір ОСОБА_6 , то остання разом із сусідами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 накинулись на нього з нецензурними словами. ОСОБА_6 перша його вдарила палкою, а він вдарив її у відповідь палкою, яка поламалась і уламками поранило ОСОБА_6 . ОСОБА_9 він наніс з метою самозахисту та пішов додому.

З 2005 року він проживає з сім`єю у будинку своїх батьків і у нього весь час тривають конфлікти з сусідами, які його навмисно «підставляють» та зводять на нього наклепи через його життєві принципи щодо беззаперечного дотримання законів України, прав та свобод громадян та непохитний захист ним своєї честі та гідності.

Він не звертався до відділу поліції з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні також досліджені письмові докази по справі, надані прокурором:

протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10.10.2021, згідно якого прийнято заяву ОСОБА_6 про те, що 10.10.2022 ОСОБА_10 спричинив їй тілесні ушкодження;

протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 19 листопада 2021 року за участі потерпілої ОСОБА_6 , під час якого остання продемонструвала механізм нанесення ОСОБА_5 їй тілесних ушкоджень дерев`яною палицею;

висновком експерта комунального закладу «Чернігівського обласного бюро судово-медичної експертизи» №143, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепномозкової травми у вигляді струсу головного мозку, забійна рана волосистої частини голови, забій лівого передпліччя. По механізму спричинення вказані тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок ударів тупим предметом (предметами), або об такий. ОСОБА_6 отримала не менше однієї травматичної дії 10.10.2021. По ступеню тяжкості вдносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Вказані тілесні ушкодження могли утворитися в тому числі за обставин, що вказані у фабулі постанови про призначення судово-медичної експертизи, а саме: «наніс їй один удар дерев`яною палицею по голові та один удар палицею по лівій руці, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження».

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зі змісту ст.370 КПК України убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об*єктивно з*ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідків, проаналізувавши відповідно до ст.94 КПК України досліджені у судовому засіданні докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов висновку, що по цьому кримінальному провадженню доказані обставини, які підлягають доказуванню відповідно до ст.91 КПК України, зокрема: подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Встановлені судом обставини події кримінального правопорушення та перебіг конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, характер і локалізація заподіяного обвинуваченим тілесного ушкодження потерпілій свідчать про те, що в діях обвинуваченого був умисел, спрямований саме на спричинення шкоди здоров`ю потерпілої.

За нормативним визначенням, тілесне ушкодження з обєктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоровя іншої людини, наслідками у вигляді спричинення тілесних ушкоджень та причинним звязком між зазначеним діянням та наслідками, а з субєктивної сторони умисною формою вини, яка згідно ст.24 КК України поділяється на прямий і непрямий умисел, коли винний усвідомлює, що може заподіяти шкоду здоровю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоровя особи» суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для зясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних діянь.

Згідно постанови Пленуму ВССУ №3 від 3.06.2016 «Про узагальнення практики розгляду кримінальних проваджень щодо злочинів проти життя і здоровя особи» визначаючи форму вини, суд виходить з обставин, встановлених під час кримінального провадження, зокрема: характеру дій обвинуваченого, обстановки, яка передувала вчиненню злочину, локалізації тілесних ушкоджень, поведінки обвинуваченого стосовно потерпілого до та після вчинення злочину.

При цьому доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського Суду з прав людини від 14.02.2008 «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає із справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Стаття 337 КПК України вказує, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно ст.46 Конвенції та ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства).

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, що чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у Рішенні по справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії № 10590/83 від 6 грудня 1988 р. та § 39 Рішення Страсбурзького суду "Капо проти Бельгії" № 4291/98 від 13 січня 2005 року.

Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом, повинен бути визнаний винним, а навпроти, гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Така позиція також знаходить своє відображення і впостанові Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку».

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Дослідивши всі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_5 доказана повністю і його дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.125 КК України як умисне нанесення легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Невизнання обвинуваченим своєї вини суд розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, що, на думку суду, не є слушним, оскільки вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, знайшла своє підтвердження дослідженими в суді доказами.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений діяв у стані необхідної оборони, не узгоджується з обставинами справи, доказами по справі, не обґрунтовано жодним доказом та спростовується іншими доказами, зокрема, показаннями свідків, потерпілої та письмовими доказами.

При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст.65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення згідно ст.12 КК України, особу винного, який, раніше не судимий, негативно характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у межах санкції ч.2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт.

Суд вважає, що саме таке покарання є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень відповідно до передбачених статтею 65 КК України загальних засад призначення покарання.

Керуючись ст.373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча суддя ОСОБА_1