Номер провадження: 11-кп/813/1133/23
Справа № 496/3816/21, 1-кп/496/205/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Біляївського райсуду Одеської обл. від 22.03.2023 якою в межах к/п №0000570 від 21.10.2020 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Крива Балка, Саратського р-ну, Одеської обл., громадянина України, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п.п. 5,12 ч. 2 ст. 115 КК України продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20.05.2023

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою Біляївського райсуду Одеської обл. від 22.03.2023було задоволено клопотання прокурора та був продовжений строк тримання під вартою до 20.05.2023 із утриманням в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п.п. 5,12 ч. 2 ст. 115 КК України у к/п №0000570 від 21.10.2020 без визначення застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інстанції врахував тяжкість інкримінованого злочину, відомості про особу обвинуваченого та констатував наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою з таких підстав:

- ОСОБА_7 раніше не судимий, окрім того, він, перебуваючи у статусі свідка у вказаному провадженні добровільно приймав участь у всіх процесуальних діях, самостійно з`являвся до слідчого, є особою, який підлягає мобілізації, відповідно позбавлений можливості залишити територію України;

- стосовно ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків, експертів та спеціалістів, захисник зазначає, що потерпілий мобілізований, експерти на спеціалісти судом не ідентифіковані та не зазначено, в чому саме може виражатися вплив на них. Більш того, кримінальне провадження знаходиться на розгляді вже тривалий час, а постійне відкладення судових засідань не може бути обґрунтуванням ризику впливу. Більш того, вказаний ризик нічим не підтверджений і є припущенням;

- ОСОБА_7 одружений, має на утриманні трьох дітей, неофіційно працював, мати обвинуваченого є інвалідом 1 групи та потребує постійного догляду. Окрім того, обвинувачений має бажання вступити до лав ЗСУ;

- відповідно до практики ЄСПЛ одна лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для тримання особи під вартою.

За таких обставин, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Біляївського райсуду Одеської обл. від 22.03.2023 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

На адресу апеляційного суду надійшла заява захисника ОСОБА_6 , в якій він просить розглядати апеляційну скаргу за його відсутності.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання до суду не з`явився, у зв`язку з чим колегія суддів, керуючись ст. 422-1 КПК України вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши надані судом 1-оїінстанціії матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Біляївському райсуді Одеської обл. перебуває к/п №0000570 від 21.10.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п.п. 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Таким чином, колегія суддів наголошує, що апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Водночас, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винуватим, зокрема, у вигляді позбавлення на строк від 10 до 15 років, ту колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд приймає до уваги доводи захисника відносно того, що експерти на спеціалісти судом не ідентифіковані та не зазначено, в чому саме може виражатися вплив обвинуваченого на них.

В той же час, апеляційний суд приймає до уваги встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Водночас, як вбачається зі змісту матеріалів, які надані апеляційному суду свідки, потерпілий ще не допитані.

Що стосується доводів захисника відносно того, що обвинувачений має матір, раніше не судимий апеляційний суд зауважує, що вказані обставити не спростовають існування ризиків у вказаному провадженні.

Апеляційний суд, перевіряючи доводи захисника відносно того, що обвинувачений одружений та має 3 дітей, колегія суддів зауважує на тому, що зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що ОСОБА_7 не одружений. Більш того, захисником не долучено до апеляційної скарги будь-яких документів на підтвердження зазначених доводів.

Водночас, доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст. 331 КПК, а обвинувачений або його захисник не позбавлені можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання ОСОБА_7 під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Що стосується посилання захисника відносно того, що ОСОБА_7 має бажання вступити до ЗСУ, апеляційний суд зауважує, що він не позбавлений можливості звернутися із відповідним клопотанням до прокурора у порядку, передбаченому ст. 615 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого злочину, судом 1-ої інстанції прийняте обґрунтоване рішення, а стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.

Водночас, апеляційний суд враховує доводи захисника відносно того, що обвинувачений ОСОБА_7 тривали час утримується під вартою та судові засідання відкладаються, у зв`язку з чим, на виконання ст. 28 КПК України та практики ЄСПЛ вважає за необхідне звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття заходів щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 24, 303, 370, 404, 405, 407, 409, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського райсуду Одеської обл. від 22.03.2023 якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п.п. 5,12 ч. 2 ст. 115 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20.05.2023 залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п.п. 5,12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3