Справа № 202/9249/22
Провадження № 1-кс/202/571/2023
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

18 січня 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Вільногірськ Дніпропетровської області, є громадянином України, українцем, має вищу освіту, має на утриманні особу похилого віку, обіймає посаду заступника начальника виробничого структурного підрозділу «Дніпропетровський центр механізації колійних робіт та ремонту колійної техніки» філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» ПАТ «Українська залізниця», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з погодженим із прокурором клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Дане клопотання, згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, було передано слідчому судді 17 січня 2023 року.

Згідно з матеріалами клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що у період часу з жовтня 2017 року по квітень 2019 року, ОСОБА_1(матеріали відносно якої виділені в окреме провадження), перебуваючи на посаді начальника колійних машин ВСП«ДНЦМКР», ОСОБА_2 (відносно якої обвинувальний акт з додатками направлено до суду), яка перебувала на посаді інженера з організації та нормування праці ВСП «ДНЦМКР», шляхом внесення неправдивих відомостей до табелів обліку використання робочого часу та ОСОБА_4 , який перебував на посаді начальника ВСП «ДНЦМКР», діючи за попередньою змовою групою осіб, із корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, затверджував табелі обліку використання робочого часу, які містили неправдиві відомості, складених за період з жовтня 2017 року по квітень 2019 року, заволоділи грошовими коштами філії «ЦРЕКМ» ПАТ «Укрзалізниця» на загальну суму 94 829,43 грн., чим спричинили вказаному підприємству майнову шкоду на зазначену суму.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_4 відповідно до наказу № 11/ОС від 29.01.2016 призначений на посаду начальника ВСП «ДНЦМКР», який відповідно до наданих йому функцій, прав та обов`язків, у розумінні статті 18 Кримінального Кодексу України, та примітки 1 до ст.364 КК України є службовою особою, яка постійно обіймає посаду на вказаному структурному підрозділу, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Крім цього, у період часу з лютого 2018 року по грудень 2018 року, ОСОБА_3 (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження), перебуваючи на посаді машиніста виправно-підбивально рихтувальної машини - 02 №007 ВСП«ДНЦМКР», діючи за попередньою змовою групою осіб, із корисливих мотивів, шляхом обману, заволоділа грошовими коштами філії «ЦРЕКМ» ПАТ «Укрзалізниця». У той же час, ОСОБА_2 (відносно якої обвинувальний акт з додатками направлено до суду), яка перебувала на посаді інженера з організації та нормування праці ВСП «ДНЦМКР» діючи повторно за попередньою змовою групою осіб, відповідно до відведеної ролі, із корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, шляхом внесення неправдивих відомостей до табелів обліку використання робочого часу, складених за період з лютого по грудень 2018 року та ОСОБА_4 перебуваючи на посаді начальника ВСП«ДНЦМКР», повторно за попередньою змовою групою осіб відповідно до відведеної ролі, із корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, достовірно усвідомлюючи той факт, що ОСОБА_3(матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) не перебувала на роботі з лютого 2018 року по грудень 2018 року, затвердив табелі обліку використання робочого часу з лютого по грудень 2018 року, заволоділи грошовими коштами філії «ЦРЕКМ» ПАТ «Укрзалізниця». У результаті спільних злочини дій машиніст виправно-підбивально рихтувальної машини - 02 № 007 ВСП «ДНЦМКР» ОСОБА_3 (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) з інженер з організації та нормування праці ВСП «ДНЦМКР» ОСОБА_2 та начальником ВСП «ДНЦМКР» ОСОБА_4 заволоділи грошовими коштами філії «ЦРЕКМ» ПАТ «Укрзалізниця» на загальну суму 194 867, 84 грн., чим спричинили вказаному підприємству майнову шкоду на зазначену суму.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

За сукупністю вчиненого, умисні дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 3 ст. 191 КК України.

Під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженню було встановлено достатній обсяг обставин, що дають підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, а саме документально шляхом проведення слідчих дій зафіксовано злочинні дії ОСОБА_4 .

17.01.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Підозра ОСОБА_4 обґрунтовується підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами у їх сукупності, зокрема: висновком судово-економічної експертизи № 3948/3949-20; висновком судово-економічної експертизи № 3950/3951-20; посадовою інструкцією начальника ВСП «ДНЦМКР»; положенням про ВСП «ДНЦМКР»; іншими доказами, які в сукупності обґрунтовують підозру ОСОБА_4 .

Слідчий в обґрунтування клопотання та необхідності застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, зазначив про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку слідчого запобіжні заходи не пов`язані із триманням під вартою не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобіганню ризикам, у зв`язку із чим просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 на 60 діб, а також визначити розмір застави у розмірі 800 000 грн.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити, наголошуючи на наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Просив застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з визначенням розміру застави у розмірі 800 000 грн. Вказані обставини на думку прокурора виправдовують тримання підозрюваного під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, посилаючись на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Звернув увагу на процесуальну поведінку підозрюваного.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав доводи свого захисника та просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного, захисника підозрюваного, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000572 від 28 жовтня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням здійснюється Дніпропетровською обласною прокуратурою.

17 січня 2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, а саме у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Отже, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на строк від трьох до восьми років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до положень ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_4 кримінально протиправних дій, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного.

З приводу доводів захисника щодо необґрунтованості підозри, слідчий суддя зазначає про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

При цьому слідчий суддя звертає увагу, що обґрунтована підозра - це стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку.

Тож на даному етапі провадження слідчий суддя не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не оцінює докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а визначає лише чи є причетність підозрюваного до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

За таких умов, слідчий суддя, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дані правопорушення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя також враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Між тим слід зазначити, що виключно тяжкість вчиненого особою кримінального правопорушення, на чому наполягає прокурор у клопотанні та в судовому засіданні, не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який, у відповідності до ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом.

Вирішуючи питання про доведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить з наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 дійсно може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, а саме інформувати інших учасників спільного злочину, яких оголошено в розшук, таким чином не надати слідству можливість встановити їх місцезнаходження, з метою уникнення відповідальності особами з якими вчинив вказані злочини (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України).

В той же час, слідчий суддя не приймає до уваги існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, на наявності якого наголошує в клопотанні слідчий та в судовому засіданні прокурор, оскільки ОСОБА_4 в порядку ст.208 КПК України затриманий не був та не чинив спроб переховування від органу досудового розслідування та суду, в судове засідання на розгляд клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу з`явився самостійно.

Також слідчий суддя не погоджується з існуванням ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на наявності яких наголошує в клопотанні слідчий та в судовому засіданні прокурор, оскільки ризик впливати на свідків, які досудовим розслідуванням не встановлені, та ризик вчинити інше кримінальне правопорушення аналогічне тому, у якому підозрюється, є лише припущеннями та жодним належним доказом не доведені. Підозрюваний на теперішній час обіймає іншу посаду, співпрацює зі слідством, надає необхідні докази та пояснення у кримінальному провадженні.

Виходячи із зазначеного, оцінюючи в сукупності обставини вчиненого кримінального правопорушення та матеріали кримінального провадження, вважаю, що прокурором належним чином не було доведено неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу.

Так, у відповідності до положень ст. 178 КПК України, слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного, а саме те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, однак при цьому слід також враховувати процесуальну поведінку підозрюваного, наявність у останнього стійких соціальних зв`язків, зокрема те, що підозрюваний має постійне місце реєстрації, за яким проживає, має на утриманні особу похилого віку, обіймає керівну посаду, раніше не судимий.

З урахуванням викладеного та оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, з метою забезпечення належного проведення досудового розслідування, явки даної особи для надання показань тощо, слідчий суддя доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про застосовування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважає за необхідне застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді у вигляді домашнього арешту у нічний період доби за фактичним місцем проживання підозрюваного, за адресою: АДРЕСА_1 та не вбачає підстав для задоволення клопотання підозрюваного та його захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного певні обов`язки.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 3, 42, 176, 177, 181, 183, 186, 193, 194, 196, 303, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби, окрім випадків необхідності отримання підозрюваним невідкладної медичної допомоги та в разі виникнення надзвичайних ситуацій, які б унеможливили безпечне для життя та здоров`я перебування підозрюваного у житлі, поклавши на ОСОБА_4 , наступні обов`язки:

-за першим викликом з`являтися до слідчого, прокурора чи суду;

-не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду з 23.00 годин до 06.00 годин наступного дня;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

-утримуватися від спілкування з іншими учасниками спільного злочину, визначеними слідчим суддею, судом;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали слідчого судді до 17 березня 2023 року включно.

Ухвалу передати для виконання до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1