Справа № 452/2513/22
Провадження № 1-кп/452/314/2022
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників: адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000322 від 9 липня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самбір Львівської області, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (кримінальний проступок) при наступних обставинах.

06 липня 2022 року приблизно о 22:30 год., перебуваючи поблизу автобусної зупинки в с. Воля Блажівська Самбірського району Львівської області, в ході раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_4 , на ґрунті ревнощів, маючи умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 наніс декілька ударів правою рукою по обличчю неповнолітнього ОСОБА_4 , від яких останній впав на землю. Після чого ОСОБА_7 наніс ще один удар ногою в обличчя потерпілого, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді перелому альвеолярного краю, перелому альвеолярного відростку верхньої щелепи на рівні зубів 11, 12, травматичної повної екстракції зуба 11, травматичного зламу коронкової частини зуба 21, крововиливу у ясна та підвивиху зуба 22, які згідно висновку експерта №72/22 від 14 липня 2022 року відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані зачастиною 2 статті 125 КК України, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 показав, що він зустрічався з дівчиною ОСОБА_10 . 06 липня 2022 року приблизно о 22:30 год. він поблизу автобусної зупинки в с. Воля Блажівська Самбірського району Львівської області зустрівся зі знайомими йому підлітками (хлопцями та дівчатами), які були на підпитку, поводилися, як йому здалося, агресивно. Серед них були ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . З ОСОБА_12 він був у добрих відносинах, конфліктів не було. В той день алкогольних напоїв він не вживав. ОСОБА_13 перший почав конфлікт, ударив його у спину. ОСОБА_13 почав «вішатися» на ОСОБА_14 , це його обурило та він вдарив його двічі рукою по обличчю. Той упав на землю. Потім ще наніс йому удар ногою в обличчя. Усі щось кричали. Як потім дізнався, що спричинив потерпілому тілесні ушкодження. Мати потерпілого вимагала 6000 $, але таких грошей у нього не було, а на меншу суму вона не погоджувалася. Він просив пробачення у потерпілого і в той день і зараз вибачається, жалкує з приводу вчиненого. На уточнююче запитання головуючої обвинувачений пояснив, що конфлікт із ОСОБА_15 виник саме на ґрунті ревнощів, як то викладено у обвинувальному акті, він це підтверджує та повністю визнає свою провину у вчиненні даного кримінального проступку за обставин, викладених у обвинувальному акті, вказавши, що вони були встановлені правильно і всі ці обставини він визнає повністю. Просив його суворо не карати. Цивільний позов, визнає частково: матеріальну шкоду в розмірі 21750,50 грн., оскільки вона підтверджена доказами, щодо суми моральної шкоди, яку заявлено потерпілим, то вона нічим не підтверджена, є досить завеликою, він визнає моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Крім визнання провини, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених судом обставин підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які не суперечать один одному.

Так, неповнолітній потерпілий ОСОБА_4 , допитаний в присутності законного представника ОСОБА_5 , суду показав, що 06 липня 2022 року пізно вечорі він з друзями (4 хлопця та 5 дівчат) повертався з лісу після святкування дня Івана Купала. В той день вони вживали алкогольні напої. До них на велосипеді під`їхав ОСОБА_16 , якого він раніше знав, відносини були нормальними, ніяких конфліктів між ними не було. Коли вже прощалися, він обійняв дівчину ОСОБА_17 , бо так у них заведено, а ОСОБА_16 нічого не кажучи, вдарив його правою рукою по обличчю. Від ударів він впав на землю, сидячі на землі почав просити вибачення, казав: «Вибач, не треба», але ОСОБА_16 наніс ще удар ногою в обличчя. Внаслідок чого у нього були вибиті два зуба, все обличчя було в крові. Друзі намагалися обвинуваченого зупинити. До лікарні його відвезли в той же день, в лікарні він був два дні. Довго лікувався у стоматолога майже 2 місяці. Він відчував біль, дискомфорт, процедури були болячими. Тривалий час не спілкувався із-за втрати зубів з друзями. Обвинуваченого не пробачив, бо хоча той і просив пробачення, але як він вважає був не щирим.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_18 суду показала, що є матірю неповнолітнього ОСОБА_4 , якому на час скоєння кримінального правопорушення було 14 років. 06 липня 2022 року пізно увечері їй зателефонувала мати та попросила приїхати до села. Коли вона приїхала, то на подвір`ї були її батьки, ОСОБА_13 та ОСОБА_19 . Їй розповіли, що ОСОБА_16 побив її сина, на ґрунті ревнощів до дівчини ОСОБА_14 . Вони поїхали до дому обвинуваченого, хотіли з батьками вирішити все мирно. Вона зателефонувала до швидкої та сказала, що дитина отруїлася. Сина забрали до лікарні до ОСОБА_20 . Потім їй на телефон скинули відео побиття ОСОБА_13 , і вона вирішила, що того пробачати не можна, написала заяву до поліції. Матеріальну шкоду, на лікування обвинувачений не відшкодував. Лікар порахував, що на лікування зубів треба 200000 грн., батьки обвинуваченого спочатку погодилися, але нічого не відшкодували. Психологічний стан сину після побиття погіршився, він був пригнічений, погано спав, скаржився на біль, плакав, уникав спілкування з друзями, не ходить гуляти. Весь час повторює, що «хоче назад свої зуби». Просила призначити суворе покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді арешту, оскільки обвинувачений не розкаявся у скоєному, шкоду не відшкодував. Також просила задовольнити у повному обсязі цивільний позов, стягнути з обвинуваченого: 71000, 40 грн. матеріальну шкоду, 100000,00 грн. моральну шкоду, витрати на професійну правову допомогу 14000,00 грн.

Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілого, законного представника суд приймає їх до уваги, оскільки вони не містять істотних суперечностей та знаходяться в об`єктивному зв`язку з матеріалами кримінального провадження, доводять обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні щодо часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні наступних доказів, а саме:

?у витязі з кримінального провадження ЄРДР № 0000322 від 9 липня 2022 року про вчинене кримінальне правопорушення зазначено, що 08 липня 2022 року в чергову частину Самбірського РВП ГУНП у Львівській області поступила письмова заява від ОСОБА_5 про те, що вона просить прийняти міри до ОСОБА_21 , який 06 липня 2022 року близько 23:00 год. в ході словесного конфлікту, перебуваючи поблизу автобусної зупинки в с. Воля Блажівська Самбірського району Львівської області побив її малолітнього сина ОСОБА_22 , в результаті чого її син отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому альвеолярного відростка верхньої щелепи справа на рівні 11-го зуба (а.с.78);

?фактичними даними, що містяться в заяві ОСОБА_5 від 08.07.2022, яка просить прийняти міри до ОСОБА_21 , який 06 липня 2022 року близько 23:00 год. в ході словесного конфлікту, перебуваючи поблизу автобусної зупинки в с. Воля Блажівська Самбірського району Львівської області побив її малолітнього сина ОСОБА_22 , в результаті чого її син отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому альвеолярного відростка верхньої щелепи справа на рівні 11-го зуба (а.с.79);

?заявою ОСОБА_5 від 03.08.2022, в якій вона просить долучити до матеріалів кримінального провадження відеозапис на СД - диску, на якому зафіксовано факт побиття її сина (а.с.82);

?фактичними даними, які містяться в постанові старшого дізнавача сектору дізнання Самбірського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_23 від 03 серпня 2022 року про визнання речовим доказом та долучення до матеріалів кримінального провадження DVD-R диску, на якому наявне відео, де зафіксований момент нанесення удару неповнолітньому потерпілому ОСОБА_4 (а.с.84);

?фактичними даними, що містяться в протоколі огляду предметів від 03 серпня 2022 року згідно якого старшим дізнавачем сектору дізнання Самбірського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_23 проведений огляд DVD-R диску з наявним відеозаписом (а.с.85).

Судом в судовому засіданні проведено демонстрацію зазначеного відеозапису, в ході якого відображено, що потерпілий ОСОБА_4 сидить на землі. Він плаче, закриває голову руками та нахиляє голову до колін. При цьому каже: «Ігор, вибач будь-ласка». Далі на відео видно удар ногою в обличчя ОСОБА_4 , від якого він падає на землю з положення сидячі, схопившись при цьому за голову.

При дослідженні цього доказу неповнолітній потерпілий ОСОБА_4 підтвердив, що на ньому зображений саме момент нанесення йому обвинуваченим удару в обличчя.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував, що на даному відеозаписі дійсно зафіксований момент нанесення ним удару ногою в обличчя неповнолітньому потерпілому ОСОБА_4

?Висновком судово-медичної експертизи від 14.07.2022 року №72/22, зробленим лікарем судово-медичним експертом Самбірського районного відділення КЗ ЛОР «ЛОБСМЕ» ОСОБА_24 , згідно якого при обстеженні неповнолітнього ОСОБА_4 лікарями відділення нейрохірургії КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» ВП «Лікарня Святого Миколая» в липні 2022 р. було встаноалено діагноз: «Перелом альвеолярного краю. Перелом альвеолярного відростку верхньої щелепи на рівні зубів 11, 21. Травматична повна екстракція зуба 11. Травматичний злам коронкової частини зуба 21, підвивих зуба 22». Під час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлено відсутність 11 зуба, злам коронкової частини 21 зуба, крововилив у ясна. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмета, могли виникнути при обставинах, вказаних у «Постанові» 06 липня 2022 року. Перелом альвеолярного краю. Перелом альвеолярного відростку верхньої щелепи на рівні зубів 11, 21. Травматична повна екстракція 11 зуба з крововиливом у ясна. Травматичний злам коронкової частини 21, відносяться до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я (а.с.80-81).

Суд приймає до уваги як достовірний доказ висновок даної експертизи, оскільки вона проведена компетентним спеціалістом, узгоджується з іншими об`єктивними доказами по справі. При цьому, сторони кримінального провадження з клопотаннями щодо проведення будь-яких експертиз до суду в порядку ст. 332 КПК України не зверталися.

Оцінюючи всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, законного представника потерпілого, дослідивши запропоновані докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд прийшов до переконання, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (кримінальному проступку) при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про міру та розмір покарання, яке належить призначити обвинуваченому, суд, відповідно до частини 1 ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд, враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься, відповідно до вимог ст. 12 КК України, до кримінального проступку; обставини вчинення кримінального правопорушення; дані про особу обвинуваченого, який є молодою особою, психічно і фізично здоровий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра (а.с. 86, 87), має стійкі соціальні зв`язки, проживає разом з матір`ю та вітчимом (а.с.89), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.90), не працює, раніше до кримінальної відповідальності не притягався (а.с.88).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

У відповідності зі ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд вважає його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Суд не погоджується з думкою представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , що такі пом`якшуючі обставини відсутні оскільки обвинувачений не в повній мірі визнав свою провину не відшкодував шкоду, з огляду на таке.

Відповідно до розуміння правової природи та значення поняття щирого каяття, як обставини, що впливає на призначення покарання, передбаченої ст. 66 КК України, правових позицій, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире каяття є сукупністю невід`ємних одне від одного складових, що характеризують об`єктивне ставлення винуватої особи до вчиненого злочину і полягають у повному визнанні своєї провини у вчиненні злочину, висловлюванні жалю з цього приводу та бажання виправити ситуацію, що склалася, а так саме й готовність нести відповідальність.

Тобто, всі ці фактори правової поведінки обвинуваченого є невід`ємними складовими щирого каяття.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні повністю визнав свою вину, частково визнав цивільний позов, на протязі всього судового розгляду висловлював жаль з приводу скоєного правопорушення, за яке він готовий нести відповідальність, він просив пробачення у потерпілого, що не заперечував сам потерпілий, в тому числі і під час судового розгляду. На наявності цих обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 наголошувала і прокурор ОСОБА_3 .

За таких обставин, суд вбачає, що обвинувачений ОСОБА_7 щиро розкаявся у скоєнному.

Обставин у відповідності до ст. 67 КК України, які обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

При цьому доводи представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 про те, що наявна така обтяжуюча обставина, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України, як вчинення кримінального правопорушення щодо особи, яка перебуває у безпорадному стані суд вважає неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового розслідування при формулюванні пред`явленого обвинувачення, яке суд визнав доведеним, не інкримінував ОСОБА_7 вчинення злочину щодо особи, яка перебуває в безпорадному стані.

Цієї обставини також не було зазначено в обвинувальному акті як такої, що обтяжує покарання відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Отже, у суду не має підстав для визнання зазначеної обставини такою, що обтяжує покарання обвинуваченого.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові ВС від 20 грудня 2018 року у справі № 679/783/17.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, обрати йому покарання, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України у виді двохсот годин громадських робіт.

У справі законним представником потерпілого ОСОБА_5 , яку визнано ухвалою суду від 19 вересня 2022 року цивільним позивачем по справі (а.с. 67-68) заявлено позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди. Цивільний позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення неповнолітньому потерпілому ОСОБА_4 завдано тривалого фізичного болю та душевних страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фактично безповоротньою зміною зовнішності, порушенням звичайного способу життя, негативним впливом на фізичний та психологічний стан його здоров`я. Його чекає подальше довготривале лікування. Він переніс приниження зі сторони обвинуваченого на очах його друзів. Йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. На лікування та медичне обстеження сина вона витратила грошові кошти, що підтверджується відповідними квитанціями. Таким чином, просить стягнути з цивільного відповідача моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн., матеріальну в сумі 97700,40 грн.; витрати на професійну правову допомогу у сумі 8000 грн. (а.с.28-33).

Захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_25 24.10.2022 року до суду наданий відзив на вказаний позов, в якому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди визнані частково в розмірі 21750,50 грн., оскільки саме ця сума підтверджена належними доказами. У стягненні моральної шкоди просив відмовити (а.с.73-77).

02.12.2022 представником потерпілого адвокатом ОСОБА_26 суду надана відповідь на відзив, в якій вона зменшила розмір матеріальної шкоди та просила стягнути з обвинуваченого 71000,40 грн., на задоволенні інших позовних вимог наполягала (а.с.108-110).

В судовому засіданні цивільна позивачка та її представник позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі.

Крім того, представник потерпілого адвокат ОСОБА_27 21.12.2022 року надала до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження, понесених цивільним позивачем витрат на правову допомогу. Просила стягнути з обвинуваченого понесені цивільним позивачем витрати на правову допомогу в загальній сумі 14000,00 грн. (а.с.121).

В судовому засіданні цивільна позивачка та її представник позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. На обґрунтування позову в частині стягнення матеріальних збитків, вказали, що внаслідок отриманого тілесного ушкодження, виникла необхідність проведення обстеження, консультацій, лікування у стоматолога, реставрації зубів дитини. Всього позивачкою понесено витрати на лікування сина на загальну суму 28950,00 грн., зокрема було зроблено КТ обстеження в установі Благодійного фонду «Центр медичних іновацій» на суму 1400,00 грн. Витрати на дорогу до лікарів становлять 2000,40 грн. Окрім того, лікарем-стоматологом розроблений план лікування ОСОБА_4 на майбутнє, щоб максимально відновити стан зроровя та виставлений рахунок щодо проведення такого лікування на суму 40050,00 грн. Отже загальна сума майнової шкоди становить 71000,40 грн. Щодо необхідності лікування зуба 22, то лікарем його лікування було визнано необхідним, оскільки було знищено коронкову частину цього зуба, а у зв`язку з особливостями конструкції мостоподобних протезів для її виготовлення необхідно два опорних зуба.

Щодо розміру моральної шкоди, то посилалися на ті обставини, що в результаті незаконних дій обвинуваченого потерпілому завдано моральну шкоду, оскільки внаслідок отриманої травми він переносив фізичний біль та страждання, він тривалий час лікувався, змінився звичний ритм його життя, у зв`язку з чим він переживає душевні та фізичні страждання.

Крім того, просили стягнути з обвинуваченого витрати на професійну правову допомогу у сумі 14000,00 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , який визнаний ухвалою суду від 19 вересня 2022 року цивільним відповідачем по справі (а.с. 67-68) та його захисники, цивільний позов визнали частково у розмірі 21750,50 грн. матеріальна шкода; 5000,00 моральна шкода; 8000,00 грн. витрати на правову допомогу. Посилалися на ті обставини, що належними та допустимими доказами підтверджені витрати на лікування у сумі 20750,00 грн. Не погоджувалися з необхідністю лікування зуба 22, який згідно висновку експерта був лише під вивихнутим. Витрати на пальне вважали доведеними тільки в сумі 1000,50 грн., в ті дні коли потерпілий проходив лікування та обстеження : 19.07.2022, 05.09.2022 року. Благодійний внесок в сумі 1400,00 грн. не є матеріальною шкодою. Оскільки зуби потерпілому в даний час вилікували, майбутнє лікування не входить до обов`язків відповідача, отже позовні вимоги в частині стягнення 40050,00 грн. задоволенню не підлягають. Крім того, вважали, що витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн., які заявлені додатково 21.12.2022 року задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не збільшувалися позовні вимоги шляхом подання уточненої (збільшеної) позовної заяви. Щодо моральної шкоди визнали частково в сумі 5000,00 грн., оскільки вважали, що заявлена цивільним позивачем сума є завеликою та непосильною для обвинуваченого, нічим не підтверджена.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та цивільного позову, суд вважає, що позовні вимоги законного представника потерпілого підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як слідує з положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно обґрунтувань цивільного позову, враховуючи долучені Виписний епікріз з медичної карти № 37345, довідок лікаря ( а.с. 34-38), Медичної карти стоматологічного хворого, сума матеріальної шкоди складається із: понесених витрат на обстеження та лікування потерпілого, що підтверджені долученими зведенийм актом виконаних робіт на суму 26700,00 грн. (а.с.39-40), квитанціями на цю суму (а.с.41-45), оглядами стоматолога та квитанціями на загальну суму 850,00 грн. (а.с.48-49); понесених витрат на паливо для поїздки до лікарів на загальну суму 2000,40 грн., що підтверджені долученими квитанціями на цю суму (а.с.56). Із досліджених судом доказів в підтвердження понесення витрат на лікування потерпілого, суд приходить до висновку, що цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає до задоволення частково в розмірі 29 550,40 грн.

Щодо стягнення коштів за КТ обстеження в установі Благодійного фонду «Центр медичних іновацій» на суму 1400,00 грн. суд зазначає таке.

Як зазначив ВС в Постанові від 1 листопада 2018 року у справі № 403/329/17 сума благодійних внесків на користь лікарні не підлягає стягненню з обвинуваченого, оскільки ці кошти не належать ні до процесуальних витрат, ні до шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення.

Як убачається з матеріалів справи згідно квитанції стороною потерпілого внесені 1 400,00 грн благодійного внеску на потреби установи Благодійного фонду «Центр медичних іновацій».

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» благодійна діяльність добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара.

Отже внесена потерпілим сума цих коштів не відноситься до процесуальних витрат та не є завданою шкодою потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, а тому не підлягає стягненню.

Щодо стягнення 40050,00 грн. як витрат на майбутнє лікування, суд вважає такі вимоги не доведеними та такими, що не підлягають до задоволення, бо в зведеному акті виконаних робіт зазначено про те, що потерпілому ОСОБА_4 встановлені керамічні коронки на чотири зуба (11,12, 21, 22).

Доводи сторони захисту про недоцільність лікування зуба 22, суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються довідкою лікаря-стоматолога ОСОБА_28 від 15.11.2022 року, в якій зазначено, що його лікування було необхідним оскільки було знищено коронкову частину зуба, а у зв`язку з особливостями конструкції мостоподобних протезів для її виготовлення необхідно два опорних зуба (а.с.41). Вказаний висновок сторона захисту не оспорювала, не зверталася з клопотаннями про надання тимчасового доступу до медичної документації потерпілого і призначення експертиз з цього приводу.

При цьому суд наголошує, що згідно ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 23 ЦК, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у її душевних стражданнях через протиправну поведінку щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, установлених ч. 2 цієї статті.

При цьому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

При визначенні суми моральної шкоди суд керується постановою ВП ВС від 15.12.2020 року у справі №752/17832/14-ц, у якій було висловлено правову позицію, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Суд вважає, що заявлений цивільний позов про стягнення із ОСОБА_7 моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн. підлягає до часткового задоволення.

При визначенні суми на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності і справедливості, враховує моральні страждання потерпілого, що мали місце через заподіяні йому унаслідок кримінального правопорушення тілесних ушкоджень, враховуючи обґрунтування, які викладені у цивільному позові та їх доповнення під час судового розгляду, термін лікування та реабілітації, а також перенесений потерпілим фізичний біль та негативні наслідки, що настали у зв`язку із цим у виді лікування потерпілого, порушення звичних життєвих зв`язків, що створювало нервозність, змушувало докладати додаткові зусилля до нормалізації свого життя.

З огляду на викладене, враховуючи, що суд прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у спричиненні тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_4 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК Укарїни, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, наслідки, які наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс неповнолітній потерпілий, зокрема те, що він є особою молодого віку, до вищевказаних подій вів активний для свого віку спосіб життя, а після вчинення щодо нього кримінального правопорушення знаходився певний час на лікуванні, зазнавав тривалого часу фізичного болю у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та душевних страждань.

Грунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги законного представника потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, і з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь цивільного позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 50 000,00 грн, як така, що відповідає засадам розумності, зваженості, достатності, співмірності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин при яких було спричинено моральну шкоду, з оцінкою ступеня та обсягу моральних та фізичних страждань потерпілого, що відповідає характеру і обсягу душевних страждань потерпілого, характеру немайнової втрати, її тривалості і неможливості відновлення, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, а також з огляду на дані про особу обвинуваченого, у тому числі його майновий стан. Крім того, суд вважає, що притягнення винної особи до кримінальної відповідальності є уже частковим компенсуванням моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати, з-поміж іншого, складаються з витрат на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України розмір процесуальних витрат належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг, складений процесуальний документ, вчинення процесуальної дії чи ознайомлення з процесуальними документами тощо.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що між законним представником неповнолітнього потерпілого - його матірю ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_26 укладено 07 вересня 2022 року договір № 202 про надання правової допомоги, яким було погоджено між сторонами орієнтовну попердню вартість правових послуг у розмірі 8000,00 грн. (а.с.60-61). В подальшому, 24.10.2022 року між цими сторонами укладений договір №5, яким погоджено кінцевий розрахунок витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн.(а.с.122-123).

До зазначених договорів долучені Додатки, в яких визначена вартість однієї години роботи адвоката (1000,00 грн. та 1500,00 грн. відповідно) та Акти виконаних робіт від 16.09.2022 року на суму 8000,00 грн. та від 24.10.2022 року на суму 6000,00 грн., рахунки та квитанції про сплату ОСОБА_5 зазначених сум (а.с.57- 59,124-126).

Ураховуючи вищенаведене, суд вважає, що наявні підстави для задоволення вимог законного представника потерпілого про відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі 14000,00 грн., оскільки надані докази підтверджують факт понесення нею таких витрат.

При цьому суд не погоджується з позицією сторони захисту що витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн., які заявлені додатково 21.12.2022 року задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не збільшувалися позовні вимоги шляхом подання уточненої (збільшеної) позовної заяви, оскільки збільшення розміру витрат на правову допомогу не є зміною розміру вимог за цивільним позовом про відшкодування шкоди, завданої злочином, оскільки такі витрати є одним з видів процесуальних витрат, вирішення питання щодо яких врегульовано положеннями глави 8 КПК (Постанова ВС від 5 серпня 2020 року у справі № 753/10028/18).

Оскільки у ході вирішення в межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається (Постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 187/291/17), позивачку звільнено від сплати судового збору згідно зі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати за цивільним позовом відностяться за рахунок держави.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався, необхідності у його застосуванні у судовому провадженні не вбачається.

Процесуальні витрати за проведення експертиз відсутні.

На підставі ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів, після набрання вироком законної сили, необхідно вирішити таким чином: DVD-R диску на якому наявне відео, де зафіксований момент нанесення удару неповнолітньому потерпілому ОСОБА_4 (а.с.84) залишити в матеріалах кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_21 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду в розмірі 29550,40 грн.(двадцять дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень сорок копійок) грн. та 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 14000,00 грн. (чотирнадцяти тисяч гривень).

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Речовий доказ - DVD-R диск - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя -