Єдиний унікальний номер №175/1034/23
провадження №1-кс/175/261/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області у складі:

головуючого слідчого

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши клопотання заступника начальника слідчого відділення ВП №8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 погоджене з прокурором прокурора Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000047 від 06.07.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2023 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання заступника начальника слідчого відділення ВП №8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 погоджене з прокурором прокурора Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна.

У провадженні слідчого відділення відділення поліції № 8 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 06.07.2022 за №0000047, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203-2 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає про те, що до Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшов лист Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 29.06.2022 № 2339/55/103/03-2022, в якому зазначено, що група осіб у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та П.Г.С. вступила у попередню змову направлену на організацію та проведення азартних ігор без ліцензії на провадження відповідного виду діяльності з організації та проведення азартних ігор, що видається відповідно до закону, та організацію і функціонування закладів з метою надання доступу до азартних ігор чи лотерей, які проводяться в мережі Інтернет, на території Дніпровського району Дніпропетровської області.

Даний факт зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 06.07.2022 за № 0000047, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203-2 КК України.

16.03.2023 на підставі ухвали слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.03.2023, проведено обшук автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

В ході обшуку виявлено та вилучено речі і документи, які містять сліди і відомості, та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме: автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 28.01.2023; ключі від автомобіля. Власником вилученого автомобіля є дружина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, дозвіл на вилучення вказаного автомобіля прямо не зазначено у відповідній ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до пункту 4 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

16.03.2023 слідчим винесено відповідну постанову про визнання їх речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000047.

З огляду на викладене у вилучених в ході проведеного 16.03.2023 обшуку речах і документах зберіглись сліди та відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відомості щодо вчинення злочинних дій, дані інших раніше невстановлених осіб причетних до злочинних дій, а також для забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Враховуючи те, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів може привести до настання наслідків, передбачених ст. 170 КПК України.

Прокурор надав заяву про розгляд справи без його участі, клопотання підтримав та просив задовольнити.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та дослідивши додані до нього документи, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000047 від 06.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203-2 КК України та іншими документами, що містяться в матеріалах справи, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

16 березня 2023 року заступником начальника слідчого відділення ВП №8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, капітаном поліції ОСОБА_3 винесено постанову про визнання речових доказів, яке було вилучене 16.03.2023 під час проведення обшуку автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Відповідно до вимог ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, частиною 1 якої визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги до змісту клопотання про накладення арешту на майно та строків його подання до суду визначені ст. 171 КПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Підставою для арешту майна повинні бути достатні підстави вважати, що вищевказане майно є, або може бути знаряддям злочину та зберегти на собі його сліди або містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України. Слідчий в своєму клопотанні просить накласти заборону на відчуження, розпорядження і користування майном до скасування арешту у встановленому законом порядку, що у разі зволікання з його вилученням можуть виникнути ризики знищення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні, що в подальшому може негативно вплинути на хід досудового розслідування.

Слідчим у клопотанні лише формально зазначено, що автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього, а саме: автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва реєстрації транспортного засобу належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є речовим доказом і є підстави вважати, що він був знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, та зберіг на собі його сліди або як матеріальні об`єкти можуть бути доказами фактів чи обставин, що встановлюються у межах кримінального провадження, не наведено, як не додано до клопотання і будь-яких належних доказів таких обставин, та при цьому будь-якого обґрунтування відповідності вимогам ст. 98 КПК України, відсутнє обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучене майно та не обґрунтовано твердження слідчого про те, що вилучені зазначене майно отримано внаслідок злочинної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Крім того, ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Разом з тим, згідно зі ст. 7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Аналізуючи вищенаведені обставини, слідчий суддя приходить до висновку про те, що з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів не вбачається достатніх підстав що обґрунтовували б достатньою мірою необхідність накладення арешту на відповідне майно.

Отже, викладені обставини в клопотання слідчого не обґрунтовують наявність сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Та, оскільки, підстав для накладення арешту на автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 28.01.2023 та ключі від автомобіля, власником якого є ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слідчий суддя не вбачає, враховуючи викладене вище, слідчий суддя вважає необхідним в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Роз`яснити, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання про арешт цього майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В клопотанні заступника начальника слідчого відділення ВП №8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 погоджене з прокурором прокурора Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000047 від 06.07.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203-2 КК України відмовити.

Повернути автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 28.01.2023 та ключі від автомобіля власнику майна ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Роз`яснити, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання про арешт цього майна.

Апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня одержання копії цієї ухвали шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський районний суд до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1