Справа № 194/58/23
Номер провадження 1-кс/194/7/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2023 року Слідчий суддя Тернівського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП№1 ПРВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 28.09.2017 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, з конфіскацією майна. Звільнений по відбуттю строку покарання 13.07.2020 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та додані до клопотання матеріали, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ ВП№1 ПРВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 звернулась до суду з клопотанням, узгодженим з прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Своє клопотання мотивує тим, що ОСОБА_7 , достовірно знаючи що на території України з 05:30 години 24.02.2022 року введений воєнний стан Згідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», 17.09.2022 року приблизно об 05-00 годині, знаходився біля буд. АДРЕСА_3 . У ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, а саме велосипеда марки «Titan 26 Elite Black/Red», що належить потерпілому ОСОБА_8 17.09.2022 року приблизно об 05 годині 10 хвилин ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір направлений на таємне викрадення чужого майна і звернення його на свою користь, діючи умисно, розуміючи незаконність і протиправність своїх дій, але не бажаючи відмовлятися від своїх злочинних намірів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаться ніким не поміченими, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, через відчинені двері зайшов до другого під`їзду, розташованого в буд. АДРЕСА_3 , викрав чуже майно, яке знаходилось на сходинковому майданчику між першим та другим поверхами та яке належить потерпілому ОСОБА_8 , а саме: велосипед марки «Titan 26 Elite Black/Red», вартістю 4500 гривень. Після чого зник з місця скоєння кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

08.12.2022 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Від отримання повідомлення про підозру ОСОБА_7 відмовився, тому слідчий повідомив про підозру у вчинені кримінального правопорушення яке передбачено ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_7 в присутності понятих та під відеофіксацію. При повідомленні про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 поводив себе зухвало, та всіляко намагався зашкодити слідчому при повідомленні йому про підозру, своєї провини ОСОБА_7 не визнає.

Також ОСОБА_7 було повідомлено про залучення безоплатного захисника та виклик його на 09.12.2022 року о 16 год. 00 хв. до ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, на зазначений час ОСОБА_7 не з`явився та причини не явки не пояснив, про що слідчим СВ ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області було складено рапорт.

Слідчим СВ ВП ГУНП в Дніпропетровській області 09.12.2022 року було надано доручення працівникам СКП ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області на встановлення місця знаходження ОСОБА_7 та вручення йому повістки про виклик з`явитись до слідчого 13.12.2022 року о 09 год. 30 хв. на що було отримано рапорт, що за місцем мешкання ОСОБА_7 не було, та встановити його місце знаходження не надалось можливим.

У зв`язку з чим, в ході досудового розслідування виникає необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. У зв`язку з чим, слідчий СВ ВП №1 ПРВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 просить застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання щодо обрання у відношенні підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні. Просив обрати запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком 60 днів.

Підозрюваний ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що він знайшов велосипед в комишах та привіз його додому. Після чого поїхав в м. Павлоград та здав його в ломбард. Тому він не вчиняв кримінального правопорушення, та не тікав. Також зазначає, що відносно нього був встановлений адміністративний нагляд після звільнення, який він не порушував. Він мешкає на даний час з цивільною дружиною, має постійне місце проживання, та має певні захворювання. Щодо задоволення клопотання прокурора заперечує.

Захисник в судовому засіданні зазначив, що докази зібрані органом досудового розслідування є недопустимими, а підозра відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України необґрунтована. Дійсно, 08.12.2022 року ОСОБА_7 відмовився від отримання підозри. Крім того, зазначає, що повістка про виклик повинна бути вручена за три дні, та корінець повістки не відірваний, а тому порушення процесуальних обов`язків зі сторони підозрюваного не було. Ризики не доведені, а тому просить відмовити в задоволенні клопотання. Підозрюваний з`явився до суду, досудове слідство фактично закінчено, тиску на свідків з боку ОСОБА_7 не було.

Вислухавши підозрюваного, прокурора, захисника, дослідивши доводи клопотання та надані письмові докази, допитавши свідка, приходжу до наступного висновку.

Матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.04.2022 року за №0000319 за ч. 4 ст. 185 КК України.

08.12.2022 року ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_7 в порядку ст.208 КПК України не затримувався.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.09.2022 року; протоколом огляду місця події від 02.10.2022 року; протоколом огляду предмету від 13.10.2022 року; постановами про визнання речовим доказом від 13.10.2022 року та від 18.10.2022 року; договором застави; протоколом огляду предмета від 18.10.2022 року; протоколами допиту свідків ОСОБА_9 від 19.10.2022 року, ОСОБА_10 від 03.10.2022 року; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_10 від 12.12.2022 року; протоколом огляду предмета від 12.12.2022 року; а також протоколами допиту свідків ОСОБА_11 від 08.12.2022 року та ОСОБА_12 від 08.12.2022 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , пояснила, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_2 разом з цивільним чоловіком ОСОБА_7 вже 1 рік 7 місяців. Також зазначає, що ОСОБА_7 з`являвся на виклик до слідчого, в тому числі його викликали через неї. Повістку для нього їй вручали один раз. У відділенні поліції коли вона була з захисником, їй повідомили, що ОСОБА_7 потрібно з`явитись по дзвінку. На свідків та потерпілого підозрюваний не тиснув. Також вона підтверджує, що ОСОБА_7 працевлаштовується на роботу та має тяжкі захворювання. Зазначає, що вона працює та її доходу достатньо для них двох.

Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення і правильності кваліфікації його дій, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалося, оскільки є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Разом з тим, за результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів викладених стороною обвинувачення та стороною захисту, слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором доведено наявність обставин, передбачених п.1 ч.1 ст. 194 КПК України, однак не доведено того, що більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання ризикам, вказаним у клопотанні.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_7 кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про достатність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, слідчий суддя приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Слідчий суддя вважає, що слідчим доведено підтвердження ризику щодо можливості ОСОБА_7 переховуватись від органів досудового розслідування та суду у зв`язку з тяжкістю покарання інкримінованого кримінального правопорушення, та з урахуванням того, що підозрюваний є раніше судимою особою, яка відбувала реальне покарання за умисний злочин, не має утриманців, фактично перебуває під підозрою у вчиненні ще умисного кримінального правопорушення, слідчий суддя доходить висновку про існування ризику вчинення нових кримінальних правопорушень. Втім зважаючи на його недостатню вагомість для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою, не є переконливим.

При цьому, слідчий суддя враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення «Бекчиєв проти Молдови»).

Суд зобов`язаний враховувати обставини, перелік яких передбачений статтею 178 КПК України, для оцінки ризиків, які можуть слугувати поряд з підставами, визначеними статтею 177 КПК України, загальною підставою для тримання під вартою. Лише правова кваліфікація вчиненого, надана стороною обвинувачення, є недостатнім для цього і навіть наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення (правова позиція в рішенні ЄСПЛ у справі «Адам`як проти Польщі»).

Ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України органом досудового розслідування не доведений, а саме, що перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 матиме змогу та буде намагатись перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Так, як вбачається з долучених до матеріалів клопотання 08.12.2022 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру та повідомлено про те, що йому необхідно з`явитись на виклик слідчого 09.12.2022 року. Однак, як наголошує сторона захисту та як передбачено ч. 9 ст. 135 КПК України, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом.

Крім того, як було встановлено у судовому засіданні, захисник повістку на 13.12.2022 року не отримував, матеріали клопотання не містять доказів щодо належного повідомлення захисника про виклик його на слідчу дію, а тому вказане свідчить про порушення порядку виклику як підозрюваного так і захисника до слідчого, а тому неявка до слідчого на 13.12.2022 року не може свідчити про перешкоджання ОСОБА_14 проведенню слідчих дій та ухилення останнього від явки до органу досудового розслідування.

В той же час, слідчий суддя вважає, що не доведений ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України, оскільки не обґрунтовано, яким чином підозрюваний може впливати на свідків та потерпілого, так як свідки та потерпілий у кримінальному провадженні допитані.

Крім того, як слідує з практики ЄСПЛ допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного (обвинуваченого) таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 у справі «Воляник проти України»). Крім цього, у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України» зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Аналізуючи наведене вище, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, з народження мешкає в м. Тернівка, мешкає з цивільною дружиною, отже має міцні соціальні зв`язки. При цьому, слідчий суддя враховує, щоостанній на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше судимий та з 2020 року нових кримінальних правопорушень не вчиняв, не працює, але намагається працевлаштуватись офіційно, має захворювання, та інші дані, що характеризують особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що слідчим не доведено, що інший запобіжний захід не здатний забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», Рішенні від 29.09.2011 року у справі «Третьяков проти України», Рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 181 КПК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного, обвинуваченого шляхом його ізоляції у житлі через заборону залишати його цілодобово або у певний період доби; домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі; строк тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців; у разі необхідності продовження цього строку можливе за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 Кодексу.

З урахування встановлених обставин, слідчий суддя приходить до висновку про те, що прокурор не довів дійсні підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу, а саме - тримання під вартою, й вважає, що запобіжний захід домашній арешт у нічний час доби за винятком часу повітряних тривог, забезпечить належну процесуальну поведінку вказаного підозрюваного з урахуванням обставин правопорушення та його особи.

Варто зауважити, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України і встановлених в судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

Керуючись ст. 176-179, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 ПРВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 відмовити.

Застосувати в межах кримінального провадження №0000319 від 13.04.2022 року до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків:

1.Не залишати місце постійного проживання квартиру АДРЕСА_4 в період часу з 20:00 години до 06:00 години, за винятком часу повітряних тривог.

2.Прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою, залежно від стадії кримінального провадження.

3.Не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

4.Утриматися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні щодо обставин пред`явленого кримінального правопорушення.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту визначити до 11 березня 2023 року включно.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу поліції за місцем проживання підозрюваного. Орган поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому.

Виконання ухвали та контроль за поведінкою підозрюваного ОСОБА_7 , який перебуває під нічним домашнім арештом, покласти на начальника ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Ухвала слідчого судді діє до 11 березня 2023 року та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1