Справа № 372/2450/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/904/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 20 вересня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Обухів, Київської області, працюючого не офіційно, з професійною технічною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання, з застосуванням ст.69 КК України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, 12 травня 2022 року близько 22:00 години, ОСОБА_7 перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Школа», що розташована по вулиці Каштановій у місті Обухів Київської області, діючи умисно, таємно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, власноручно заліз на електроопору, яка розташована на вищевказаній зупинці громадського транспорту та від`єднав від неї одну камеру відеоспостереження марки: «NIKVISION model: DS-2CD1021-I, SV: V5.4.5_170123, чим спричинив потерпілому в особі ТОВ «Обухів-Транс» майнову шкоду у розмірі 1576 гривень 75 копійок. Після чого ОСОБА_7 поклав викрадене майно до свого поліетиленового пакету, який мав при собі та з місця вчинення злочину з викраденим зник, а викраденим, в умовах воєнного стану, розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ТОВ «Обухів-Транс» майнову шкоду на суму 1576 гривень 75 копійок.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор в апеляційній скарзі просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення особі обвинуваченого через м`якість.

Прокурор вказує, що у оскаржуваному вироку суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, та приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановив наявність одних і тих же обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди, з урахуванням особи обвинуваченого, а також, враховуючи розмір викраденого.

Тобто, судом при ухваленні даного вироку не враховано, що при застосуванні різних інститутів, а саме призначаючи покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленою санкцією статті та звільняючи від відбування покарання з випробуванням, рішення про застосування кожного з них має бути належним чином мотивованим, тобто суд застосував закон, який не підлягає застосуванню, а, отже, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Крім того, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд має належним чином мотивувати у вироку своє рішення про звільнення особи від відбування покарання.

Проте, в порушення вищевказаних вимог, суд першої інстанції, в мотивувальній частині оскаржуваного вироку не навів обґрунтованих мотивів застосувати до ОСОБА_7 ст.75 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За змістом ч.1 ст.69 КК України занаявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до мотивувальної частини вироку суд при призначенні обвинуваченому основного покарання у виді позбавлення волі за ч.4 ст. 185 КК України врахував обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , якими судом визнані: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди, а також розмір шкоди завданої потерпілому.

Сукупність цих обставин, дали суду першої інстанції беззаперечно обґрунтовані підстави для застосування положень ст. 69 КК України шляхом призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.4 ст. 185 КК України. А отже, доводи апеляційної скарги прокурора в частині необґрунтованого застосування ст. 69 КК України не ґрунтуються ні на матеріалах справи, ні на вимогах закону.

Не обґрунтованими є і доводи апеляційної скарги про незаконність вироку в частині застосування судом першої інстанції вимог ст. 75 КК України.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається із вироку суд першої інстанції при вирішенні питання про покарання, а також застосування щодо обвинуваченого положень ст.75 КК України, врахував дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, відсутність до нього претензій з боку потерпілого, а також його процесуальну поведінку під час досудового розслідування та судового розгляду. Враховуючи вказані обставини, на думку колегії суддів, вірними є висновки суду про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Тому доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів вважає малопереконливими та не вбачає підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 401, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 20 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді