Справа № 1-40/2004
пр.№ 1-в/464/9/23
У Х В А Л А

05 січня 2023 року Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в місті Львова, клопотання засудженого ОСОБА_3 про звільнення його від відбування додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Сихівського районного суду м.Львова від 22.03.2004,

за участю:

захисник засудженого ОСОБА_4 ,

прокурор ОСОБА_5 ,-

встановив:

Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 22.03.2004 ОСОБА_3 засуджено за ч.4 ст. 187, ч.2 ст.121, ч.2 ст.15-ч.1 ст.115, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 10 років позбалення волі з кофіскацією. Строк відбування покарання рахувати з 29.11.2003.

29.11.2013 ОСОБА_3 відбув покарання згідно зазначеного вище вироку.

У зв`язку із виконанням вироку в частині конфіскації майна Галицьким районним віддлом ДВС у Львівській області було винесено постанову та накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна.

Виконавче провадження було передано за територіальністю до Сихівського районного ВДВ у м.Львові. Відповідно до відповіді Сихівського ВДВС у м.Львові на виконання виконавчого листа №1-40 від 13.04.2004 Сихівського районного суду м.Львова про конфіскацію в дохід держави всього майна належного на праві власності ОСОБА_3 21.10.2014 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу ВП №4471798.

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з заявою про звільнення його від відбування додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Сихівського районного суду м.Львова від 22.03.2004 та скасування арешту.

Заслухавши пояснення захисника, думку прокурора, які клопотання підтримали, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання підставне та підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог, передбачених ч.1 п.4 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Ч.2 цієї статті, передбачено, що строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Положення вищевказаної статті КК України, передбачають нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлюють імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання, зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосувати право обмеження, які входять до його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджений до певного виду покарання особа, не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Положення ст.80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Враховуючи вищевказане, те, що засуджений, перебував під вартою з 29.11.2003 та на підставі вироку Сихівського районного суду м.Львова, від 22.03.2004, звільнений з місць позбавлення волі 29.11.2013, а тому об`єктивно не міг ухилятись від відбування покарання у виді конфіскації усього належного йому майна, яке є його власністю, за вироком Сихівського районного суду м.Львова від 22.03.2004, у зв`язку із чим перебіг строків давності не переривався і формально минув, з метою недопущення порушення конституційних прав ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, клопотання підлягає до задоволення, шляхом звільнення від відбування додаткового покарання у виді конфіскації усього належного йому майна яке є його власністю, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку.

Крім того, суд враховує наявні в матеріалах справи відповіді Сихівського ВДВС у м.Львові ЗМУМЮ, про те, що з часу набрання вироком законної сили та по даний час, будь-яке майно, належне засудженому конфісковано в дохід держави не було та те, що матеріали виконавчого провадження знищені.

Відповідно до статті 152 Кримінально-виконавчого кодексу України підстави звільнення від відбування покарання - закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Таким чином, на даний час закінчився строк давності виконання вироку Сихівського районного суду від 22.03.2004 відносно ОСОБА_3 .

Зважаючи на те, що строк виконання даного вироку закінчився та накладений арешт державним виконавцем порушує право ОСОБА_3 на вільне володіння та користування своїм майном, суд приходить до висновку, що є достатньо підстав для скасування арешту накладеного державним виконавцем 30.06.2004.

Керуючись ст.80 КК України, ст.152 Кримінально-виконавчого кодексу України суд, -

постановив:

Клопотання засудженого ОСОБА_3 про звільнення його від відбування додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Сихівського районного суду м.Львова від 22.03.2004 - задовольнити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Сихівського районного суду м.Львова від 22.03.2004.

Скасувати арешт накладений постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.06.2004.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1