КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 05 листопада 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 05.11.2022 задоволено клопотання слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно, вилучене 04.11.2022 під час затримання ОСОБА_10 а саме: мобільний телефон марки Ксіомі Редмі 8 Про темно-синього кольору в чохлі чорного кольору без пошкоджень, який поміщено до спецпакету за №2461876, куртку чорного кольору та шапку чорного кольору, які поміщено до спецпакету за №SUD4016253.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що слідчий суддя всупереч вимогам ч. 1 ст. 172 КПК України не повідомив підозрюваного, щодо тимчасово вилученого відносно якого вирішувалось питання про арешт та здійснив судовий розгляд без участі власника майна та його захисника.

Ухала слідчого судді не містить відомостей про мету арешту майна, а саме арешту мобільного телефону марки Ксіомі Редмі 8 Про, куртки та шапки, та яке доказове значення мають зазначені речі у даному кримінальному провадженні.

Посилаючись на поважність причин пропуску строку апеляційного

_____________________________________________________________________________________

Справа №372/3292/22 Слідчий суддя - ОСОБА_11

Апеляційне провадження № 11-сс/824/192/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

оскарження, захисник зазначав, що копію оскаржуваної ухвали отримано засобами поштового зв`язку лише 13.12.2022.

Власник майна ОСОБА_7 у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 про арешт майна розглянуто без повідомлення та у відсутності власника майна або його захисника, дані про дату вручення учасникам судового провадження копії оскаржуваної ухвали, у справі відсутні.

Як зазначено апелянтом та підтверджується даними долученого до апеляційної скарги конверту поштового відправлення, копію оскаржуваної ухвали вручено захиснику ОСОБА_6 на його запит 13.12.2022, тоді як подано апеляційну скаргу до поштового відділення 18.12.2022, тобто в строк, передбачений абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001277 від 04.11.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 04.11.2022 до Обухівського РУП ГУНП в Київській області надійшла заява від ОСОБА_12 про те, що 04.11.2022 приблизно о 14 год. 30. хв., група невстановлених осіб, перебуваючи в громадському місці на відкритій ділянці місцевості по вул. Лісовій в с. Романків Обухівського району Київської області, з мотивів явної неповаги до суспільства, вчинили грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, під час якого пошкодили скло екскаватора-навантажувача, р.н. НОМЕР_1 марки «JCB 3CX», шляхом його розбиття та висловлювалися при цьому нецензурною лайкою та погрозами в бік його водія.

Згідно даних протоколу затримання від 04.11.2022, цього дня о 15 год. 00 хв., в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_7 , в ході затримання якого, на у присутності понятих, було здійснено особистий обшук, під час якого у останнього вилучено мобільний телефон марки Ксіомі Редмі 8 Про темно-синього кольору в чохлі чорного кольору без пошкоджень, який поміщено до спецпакету за №2461876, куртку чорного кольору, шапку чорного кольору, які поміщено до спецпакету за №SUD4016253.

Постановою старшого слідчого СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 від 04.11.2022 вищевказані речі визнані речовими доказами та приєднанні до кримінального провадження №0001277.

05.11.2022 старший слідчий СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Обухівського районного суду Київської області із клопотанням, погодженим прокурором Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 , в якому просив накласти арешт на вилучене 04.11.2022 під час затримання ОСОБА_7 майно, а саме: мобільний телефон марки Ксіомі Редмі 8 Про темно-синього кольору в чохлі чорного кольору без пошкоджень, який поміщено до спецпакету за №2461876, куртку чорного кольору, шапку чорного кольору, які поміщено до спецпакету за №SUD4016253.

Ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської областівід 05.11.2022 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на вилучене 04.11.2022 під час затримання ОСОБА_7 майно, а саме: мобільний телефон марки Ксіомі Редмі 8 Про темно-синього кольору в чохлі чорного кольору без пошкоджень, який поміщено до спецпакету за №2461876, куртку чорного кольору, шапку чорного кольору, які поміщено до спецпакету за №SUD4016253.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на мобільний телефон, шапку та куртку, вилучені 04.11.2022 під час затримання ОСОБА_7 , з тих підстав, що вилучене майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вилучене у ОСОБА_7 майно з метою його збереження як речових доказів, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що воно може бути відчужене, пошкоджене, приховане, зіпсоване, зникнути.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах членів родини ОСОБА_7 та інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що ухвала слідчого судді не містить відомостей про мету арешту, та даних про те, яке доказове значення мають вилучені речі, спростовуються даними оскаржуваної ухвали, яка містить відповідні мотиви та обгрунтування прийнятого рішення, із посиланням на необхідність накладення арешту на вилучене майно, яке відповідає ознакам ст. 98 КПК України, з метою збереження його як речових доказів, з чим погоджується і колегія суддів.

Встановлені слідчим фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучені мобільні телефони, шапка та куртка ОСОБА_7 можуть зберегти на собі сліди злочину або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Колегією судів не встановлено недотримання слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України або невідповідності оскаржуваної ухвали вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що слідчим суддею не повідомлено власника майна про розгляд клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна, не можуть бути безумною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 05 листопада 2022 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3