Справа № 454/2383/22
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Сокаль 31.10.2022 року

Слідчий суддя Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_1 за участю :
секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши увідкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокаля клопотання старшого слідчого відділення поліції №2 Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області майор поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000195 від 31.08.2022 року, відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 та ч.1 ст.125 КК України,-

в с т а н о в и в:

клопотання мотивоване наступним : досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , 29 серпня 2022 року о 00 год. 36 хв., спільно із своїми знайомими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , прибули на приватну господарську територію, що належить ОСОБА_10 та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , де на передодні ввечері разом із вказаними вище особами відпочивали та вживали алкогольні напої.

В подальшому, ОСОБА_5 , разом із ОСОБА_8 перебуваючи на вказаній території вступають у словесний конфлікт із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , який о 01 год. 5 хв., переростає у бійку між ними, під час якої ОСОБА_8 , завдає удар ногою по тілу ОСОБА_10 та рукою в обличчя ОСОБА_11

Підтримуючи протиправні дії ОСОБА_8 , до побиття ОСОБА_10 та ОСОБА_11 приєднується ОСОБА_5 , який діючи у співучасті із ОСОБА_8 , разом із останнім завдають удари руками та ногами по тілу ОСОБА_11 .

В подальшому, вже після конфлікту, ОСОБА_5 , діючи у мовчазні змові та групі із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , та настання їх наслідків, користуючись своєю кількісною та фізичною перевагою, після того, як ОСОБА_7 , приєднався до конфлікту та завдав одного удару ОСОБА_11 в обличчя, від чого останній впав на бетонне покриття та втратив свідомість, умисно, діючи спільно із ОСОБА_8 , завдав множинні удари ногами по голові ОСОБА_11 , не зважаючи на те, що останній лежав в горизонтальному положенні на спині без свідомості та не чинив йому будь-якого супротиву, завдавши, тим самим потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді: забою головного мозку, середнього ступення важкості, субарахноїдального крововиливу, перелому склепіння черепу з переходом на основу, пневмоцефалії, субдуральної гематоми правої скроневої долі в стадії еволюції, розходження правого скронево-клиновидного шва; перелому виличної дуги справа, перелому лівої кісточки носа, саден обличчя.

Тілесні ушкодження, які виявленні на тілі потерпілого ОСОБА_11 у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді: забою головного мозку, середнього ступення важкості, субарахноїдального крововиливу, перелому склепіння черепу з переходом на основу, пневмоцефалії, субдуральної гематоми правої скроневої долі в стадії еволюції, розходження правого скронево-клиновидного шва, за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Крім цього, ОСОБА_5 , 29 серпня 2022 року о 00 год. 36 хв., спільно із своїми знайомими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , прибули на приватну територію ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де перед цим на передодні ввечері разом із вказаними особами відпочивали та вживали алкогольні напої.

В подальшому, ОСОБА_5 , разом із ОСОБА_8 перебуваючи на вказаній території вступають у словесний конфлікт із власником даної території ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , який о 01 год. 5 хв., переростає у бійку між ними, під час якої ОСОБА_8 , завдає удар ногою по тілу ОСОБА_10 та рукою в обличчя ОСОБА_11 .

В подальшому, вже після конфлікту, ОСОБА_5 , діючи у мовчазні змові в групі із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , та настання їх наслідків, користуючись своєю кількісною та фізичною перевагою, після того, як ОСОБА_7 , приєднався до конфлікту та завдав одного удару ОСОБА_10 в обличчя, від чого останній впав на бетонне покриття, умисно, спільно із ОСОБА_8 , завдав множинні удари ногами по голові та тілу ОСОБА_10 , не зважаючи на те, що останній лежав в горизонтальному положенні на спині та не чинив йому будь-якого супротиву, завдавши, тим самим потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми; струс головного мозку; забою мяких тканин голови та тіла; навколо орбітальних гематом з двох сторін; садна голови та тіла; забою правого плечового суглобу; синців на обличчі та синця на правій верхній кінцівці.

Тілесні ушкодження, які виявленні на тілі потерпілого ОСОБА_10 у вигляді синців на обличчі та синця на правій верхній кінцівці, за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження.

У вчиненні даних кримінальних правопорушень, підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Сокаль Львівської області, громадянин України, не одружений, проживає в АДРЕСА_2 .

26 жовтня 2022 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 125 КК України.

Вина ОСОБА_5 у інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними в процесі розслідування доказами у їх сукупності, зокрема:

- протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 від 13.09.2022, згідно якого останній вказує на обставини, за яких ОСОБА_8 в групі із ОСОБА_7 та ОСОБА_5 спричиняли йому тілесні ушкодження;

- протокол допиту потерпілого ОСОБА_11 від 14.09.2022, згідно якого останній вказує на обставини, за яких ОСОБА_8 в групі із ОСОБА_7 та ОСОБА_5 спричиняли йому тілесні ушкодження;

- протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 01.09.2022, згідно якого остання вказує на обставини, за яких ОСОБА_8 в групі із ОСОБА_7 та ОСОБА_5 спричиняли тілесні ушкодження ОСОБА_10 та ОСОБА_11

- протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 01.09.2022, згідно якого остання вказує на обставини, за яких ОСОБА_8 в групі із ОСОБА_7 та ОСОБА_5 спричиняли тілесні ушкодження ОСОБА_10 та ОСОБА_11

- протоколом огляду відеозапису від 13.09.2022, згідно якого зафіксовано спричинення потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.

- висновком судово-медичної експертизи №;57 від 12.10.2022 року, згідно якого спричиненні тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень;

- висновком судово-медичної експертизи №;56 від 12.09.2022 року, згідно якого спричиненні тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 відносяться до легких тілесних ушкоджень;

Згідно ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

Як зазначено у пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21.04.2011, п.32 рішення у справі «Фокс, Кампбел і Хартлі проти Сполученого Королівства» слідчий суддя (суд) повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Керуючись вимогами ст. 178 КПК України крім зазначених вище ризиків, прошу суд врахувати наступні обставини, які можуть сприяти настанню вищевказаних ризиків, а саме, те що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється відносяться до категорії тяжкого злочину, за вчинення яких законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, розлучений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, осіб похилого віку, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

У відповідності до п.79 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року застосування тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості".

Оцінюючи особу підозрюваного та вчинений ним тяжке кримінальне правопорушення, орган досудового розслідування приходить до переконання в наявності передбачених ст.177 КПК України підстав для застосування запобіжного заходу, з огляду наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Даний ризик підтверджується тим, що у разі визнання винним ОСОБА_5 , останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років позбавлення волі, і це може стимулювати підозрюваного до втечі, а також останній не має міцних соціальних зв`язків за місцем проживання;

- незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні шляхом їх переконання та залякування і схилити їх до зміни даних ними показань, або не дачі показань у кримінальному провадженні.

- вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

П.1 ч.4 ст.183 КПК України, передбачає, що слідчий суддя, при поставленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та ст. 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Із урахуванням вищевказаного, а також того, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється останній відносяться до категорії тяжких злочинів, вчинено умисно, що має надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки, відтак порушує основоположні цінності суспільства, а тому жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст.176 КПК України, окрім як тримання під вартою, не забезпечить належну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 щодо виконання ним процесуальних обов`язків та не унеможливить спроби останнього перешкоджати кримінальному провадженню, а відтак запобігти вище зазначеним ризикам.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 заперечили в судовому засіданні щодо обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили обрати йому нічний домашній арешт , оскільки підозрюваний є інвалідом 2 групи, хворіє психічним захворюванням ( психічний розлад), пенсіонер, проживає в м.Сокаль з батьками, має на утриманні батьків пенсіонерів та малолітню дитину. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем перебування. Львівська установа виконання покарань №19 не володіє станом здоров`я ув`язнених та не є розпорядником щодо стану здоров`я засуджених, тобто забезпечити надання хворому ОСОБА_5 медичної допомоги не може. ОСОБА_5 щодня два рази в день приймає ліки від захворювання та раз в тиждень відповідні уколи, тобто постійно приймає профілактичне лікування.

Прокурор ОСОБА_14 в судовому засідання клопотання підтримав, просить застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначенням застави.

Відповідно до довідки психіатричної МСЕК ( м.Львів вул. Кульпарківська ,9) серія 12ААВ №053200 від 28.10.2021 року вбачається,що ОСОБА_5 є інвалідом другої групи загальне захворювання. Висновок МСЕК №1942 від 27.10.2021 року.

Відповідно до довідки психіатричного кабінету Сокальської районної поліклініки від 27.10.2022 року вбачається, що що ОСОБА_5 страждає на психічний розлад і є інвалідом другої групи, постійно приймає профілактичне лікування.

Дослідивши надані до суду матеріали, приймаючи до уваги особу ОСОБА_5 , тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_5 та покарання, що загрожує у разі визнання особи винною, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду або вдатися до спроб будь-яким чином перешкодити кримінальному провадженню; вислухавши думку учасників процесу: - захисника ОСОБА_4 , який заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначаючи, що стороною обвинувачення ризики не доведені, підзахисний вину в інкримінованому йому злочині визнає, весь час знаходився за адресою у м. Сокалі, за якою постійно мешкає, яку не змінював, жодного доказу, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення взагалі відсутній; також посилаючись на те, що ОСОБА_5 є інвалідом 2 групи, отримує пенсію, має на утриманні батьків пенсіонерів та малолітню дитину, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, тяжкість скоєного злочину не може бути підставою для застосування виняткового запобіжного заходу, у зв`язку з чим просив застосувати до підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його фактичного проживання; - підозрюваного, який приєднався до думки захисника; враховуючи положення ст.315 ч.3 КПК України, оцінюючи у сукупності викладені доводи, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню за наступними підставами.

При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За змістом ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до положень ст.178 ч.1 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини. Разом з цим, рішенням Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», та згідно п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними, мають підтверджуватися фактичними даними, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. Також відповідно до ч.1 ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як серед всього іншого, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, що регламентовано пунктом «с» ст. 5 Конвенції. Наряду з наведеним, відповідно до вимог п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 63 рішення у справі «Доронін проти України від 19.02.2009р.) про обрання чи продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою навіть у справах про вбивство та при спробі обвинуваченого зникнути, національні суди мають розглядати можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення не уявляє собою « відповідної та достатньої» підстави. Слід також зауважити, що згідно рішення Конституційного суду України у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою. Крім цього, статтею 17 КПК України про презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин. Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання, при цьому слід зазначити, що у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Відповідно ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у злочині, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. Статтею 194 ч.5 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором. Таким чином, виходячи з наведених вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, приймаючи до уваги доводи сторони захисту про можливість належного виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків в межах більш м`якого запобіжного заходу на час проведення судового провадження, ніж тримання під вартою, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання особи винною у скоєнні інкримінованого їй діяння, однак, дослідивши надані до суду матеріали, які містять дані про особу підозрюваного, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце мешкання, є інвалідом 2 групи, отримує пенсію, підозрюваний потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем перебування, а Львівська установа виконання покарань № 19 забезпечити надання хворому ОСОБА_5 медичної психіатричної допомоги не може, що може призвести до негативних наслідків для здоров"я підозрюваного та вважатися застосуванням щодо нього тортур, приймаючи до уваги поведінку підозрюваного під час розгляду клопотання, зважаючи на те, що при розгляді клопотання прокурор не довів п.3 ст.194 КПК України, а саме неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючих ризиків, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд дійшов до висновку, що на даний момент ризики, на які посилається прокурор, передбачені ст.177 КПК України не актуальні, ризику переховування або перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином не вбачається, у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_5 іншу міру запобіжного заходу - у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 ч.5 КПК України, заборонивши підозрюваному залишати місце свого мешкання цілодобово, що на думку суду буде достатнім для тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та достатнім для запобігання ризиків і забезпечення належної поведінки підозрюваного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178, 181, 183, 184, 194, 309, 369-372, 392 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

в задоволенні клопотання - відмовити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 29.12.2022 року включно.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_5 , такі обов`язки: 1. Заборонити ОСОБА_5 залишати місце свого фактичного проживання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово, крім випадків необхідності зявитися до суду , прокурора чи отримання примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем перебування . 2. Заборонити ОСОБА_5 відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, а саме з міста Сокаль та Львівської області без дозволу прокурора або суду. 3. Повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання. 4. Прибувати до слідчого, прокурора чи Сокальського районного суду Львівської області за першою вимогою прокурора чи суду.

Роз`яснити підозрюваному про наслідки ухилення від покладених на нього судом обов`язків, що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, а також те, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю до відділення поліції №2 Червоноградського районного управління поліції ГУНП в Львівській області за місцем проживання ОСОБА_5 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до положень ч.4 ст.181 КПК України орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому.

Разом з цим організацію виконання ухвали суду покласти на прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_14 .

Строк дії ухвали суду складає 2 місяці з дня її проголошення та припиняє свою дію 29.12.2022 року.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Слідчий суддя : ОСОБА_1