Справа № 347/2185/22
Провадження № 1-кп/347/110/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2023 р. м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

законного представника

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000123 від 18.08.2021 року стосовно:

ОСОБА_4 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, освіта базова загальна середня, одружена, не працевлаштована, в силу ст.89 КК України не судима, депутатом не обиралася, на утриманні має двох малолітніх дітей

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. ч.2 ст.286 КК України

в с т а н о в и в :

Судом визнано доведеним факт, що обвинувачена ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом, порушила правила безпеки дорожнього руху, чим заподіяла потерпілому ОСОБА_5 тяжке тілесне ушкодження, тим самим вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, 18.08.2021 року, близько 10:35 год. в світлу пору доби, суху погоду, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки і моделі Audi 80, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по автодорозі Р-62, сполученням «Чернівці-Криворівня», в адміністративних межах села Тюдів Кутської селищної територіальної громади Косівського району Івано- Франківської області, в напрямку м. Вижниця Чернівецької області. Дана ділянка дороги має заокруглення ліворуч (по відношенню до руху автомобіля під керуванням ОСОБА_4 ), для двох напрямків руху, має по одній смузі для руху в кожному напрямку, протилежні потоки транспорту поділені дорожньою розміткою 1.1 (вузька суцільна лінія).

Всупереч ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, ОСОБА_4 порушила вимоги чинних правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, за наступних обставин.

Зокрема у зазначений час, ОСОБА_4 при наближенні до заокругленої ліворуч ділянки автодороги керуючи вказаним автомобілем, не обрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку та стан автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, допустила з`їзд з проїжджої частини дороги праворуч де відбулось зіткнення з перешкодою, а саме дорожнім відбійником, після чого виїхала на смугу, призначену для зустрічного руху, де з`їхала з проїжджої частини дороги ліворуч, допустивши зіткнення із бетонною опорою газопроводу, що у свою чергу призвело до перекидання автомобіля на праву сторону з подальшим падінням на колеса.

При цьому ОСОБА_4 порушила п.п. 1.2., 1.3, 1.5, 2.3 «а», «б», «в», «д», «є», п.10.1, 12.1, 12.3, 12.4, 21.1 Правил дорожнього руху України.

У результаті порушення водієм ОСОБА_4 вказаних пунктів Правил дорожнього руху України, зокрема порушень правил перевезення пасажирів, в ході розвитку дорожньо-транспортної пригоди відбулось перекидання малолітнього пасажира ОСОБА_5 із заднього сидіння на переднє пасажирське сидіння із травмуванням верхньої правої кінцівки через розбите вікно передніх правих дверцят автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди малолітній пасажир ОСОБА_5 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому першого, другого, третього та четвертого пальців п`ясткових кісток лівої кисті, перелому трапецеєвидної кістки зі зміщенням, розчавлено-рваної рани лівої кисті із ушкодженням усіх згиначів кисті розгиначів другого і третього пальців лівої кисті, з некрозом першого та третього пальців лівої кисті, некрозом м`яких тканин лівої долоні та послідуючою ампутацією першого та третього пальців лівої кисті, синця лобної ділянки голови.

Згідно висновку експерта від 17.08.2022 року тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_5 , у вигляді відкритого перелому першого, другого, третього та четвертого пальців п`ясткових кісток лівої кисті, перелому трапецеєвидної кістки зі зміщенням, розчавлено-рваної рани лівої кисті із ушкодженням усіх згиначів кисті розгиначів другого і третього пальців лівої кисті, з некрозом першого та третього пальців лівої кисті, некрозом м`яких тканин лівої долоні та послідуючою ампутацією першого та третього пальців лівої кисті, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менше ніж на одну третину (45%), інше тілесне ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, допущені водієм ОСОБА_4 порушення вимог п.п. 1.2., 1.3, 1.5, 2.3 «а», «б», «в», «д», «є», п.10.1, 12.1, 12.3, 12.4, 21.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події, та заподіянням потерпілому тяжкого тілесного ушкодження.

Отже, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 , свою винуватість у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні передбаченому ч.2 ст. 286 КК України визнала повністю та пояснила, що вчинила злочин за вказаних в обвинувальному акті обставин. Додатково пояснила, що дійсно в той день їхала зі своїм сином в автомобілі. Але на заокругленій ділянці дороги, в автомобілі мабуть відмовили гальма, та заклинило кермо, у зв`язку з чим, щоб не допустити виїзд автомобіля в прірву у річку, змушена була вивернути кермо вправо, врізатись у відбійник, після чого автомобіль відкинуло в ліву сторону де була розміщена бетонна плита. Після того, як автомобіль зупинився, вона була дуже перелякана та не знала що робити, оскільки син який перебував ззаді, внаслідок удару опинився на передньому пасажирському сидінні, та отримав тілесні ушкодження. Обвинувачена ОСОБА_4 просила суд її суворо не карати. Ствердила, що внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди, її сину завдано тілесних ушкоджень, що для неї як матері, є набагато страшніше. Ствердила, що після ДТП довго лікувала сина, та продовжує їздити з ним на лікування, несе великі матеріальні витрати на лікування, транспортування тощо. На даний час її чоловік (батько неповнолітнього потерпілого) перебуває за кордоном, а тому вона одна виховує двох дітей, в тому числі і малолітнього потерпілого, та тривалий час після аварії продовжує возити його на лікування, в різні обласні центри, в тому числі і НДСЛ «Охматдит».

Обвинувачена просила суд її суворо не карати, та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, висловила жаль з приводу вчиненого, розкаялася, та запевнила суд, що в майбутньому не вчинятиме правопорушень, буде уважніша.

Показання обвинуваченої ОСОБА_4 , є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні надав показання, що обвинувачена ОСОБА_4 є його матір`ю. В той день він їхав з нею в автомобілі. Не був пристебнутим ременем безпеки. Дійсно в автомобілі щось заклинило, та мама не могла впоратись з керуванням, а тому, щоб не допустити виїзд автомобіля в річку, змушена була скерувати автомобіль у відбійник, через, що автомобіль відкинуло в ліву сторону, де була бетонна плита. Внаслідок ДТП він отримав ушкодження, і довго лікувався в медичних закладах м. Чернівці, Київ, тощо. Весь час на лікуванні з ним перебувала мама ОСОБА_4 , яка і оплачувала все лікування. ОСОБА_5 просив суд не карати обвинувачену, яка є його матір`ю, та не призначати їй покарання. Вважає, що мамі і так важко, оскільки вона весь час з ним їздить на лікування, та сама виховує двох малолітніх дітей.

Законний представник потерпілого ОСОБА_6 просив суд суворо не карати обвинувачену, яка є його дочкою. Зазначив, що дійсно, внаслідок цієї ДТП вона з сином тривалий час їздить на лікування, та несе витрати пов`язані з цим. Сама виховує двох малолітніх дітей. Сам факт отримання її сином тілесних ушкоджень, і так є тяжким тягарем для неї, оскільки вона постійно відчуває свою провину у скоєному.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченою, її винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченій кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, по місцю проживання згідно наданої виконкомом Кутської селищної ради характеристики ОСОБА_4 зарекомендувала себе, як конфліктна особа, на неї неодноразово поступали скарги на сусідів.

В судовому засіданні ОСОБА_4 ствердила, що з в.о. старости села Великий Рожин ОСОБА_7, який надав вказану характеристику, тривалий час перебувають у неприязних відносинах, з приводу земельних питань, оскільки в Косівському районному суді слухалася цивільна справа, в якій вони були учасниками-опонентами. А тому вважає, що вказана довідка не відповідає дійсності, та є упередженою.

Суд зауважує, що на обліку у лікарів психіатра та нарколога обвинувачена не перебуває, самостійно виховує двох малолітніх дітей, не працює, через відсутність робочих місць у селі. Сім`я проживає за рахунок доходів від присадибної ділянки.

Обставинами, що пом`якшують покарання, передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування завданої матеріальної шкоди, попросила вибачення у потерпілого, відсутність претензій матеріального та морального характеру зі сторони потерпілого, та його законного представника.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до переконання, що відповідно до ст. 69 КК України, особі може бути призначено основне покарання, нижче від нижчої межі, встановленої санкцією статті або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Так, на переконання суду, наявні обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття ОСОБА_4 , яка повністю визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину та своєю активною позицією демонструє критичне ставлення та негативну оцінку своїм протиправним діям; активно сприяла розкриттю злочину, оскільки поінформувала орган досудового розслідування про всі відомі обставини щодо вчинення кримінального правопорушення; перебування на утриманні двох малолітніх дітей, повне відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, відсутність претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілого, та його законного представника.

Суд також враховує позицію малолітнього потерпілого, який є сином обвинуваченої, та його законного представника, які просили суд, не позбавляти волі обвинувачену.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що за наявності декількох пом`якшуючих обставин, обвинуваченій ОСОБА_4 можливо призначити покарання із застосування ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, як у загально-соціальному плані, так і в плані її потенційної суспільної небезпеки, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання, не зазначеного в санкції статті за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, а саме у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігатиме вчиненню обвинуваченою нових кримінальних правопорушень.

Не призначаючи додатковий вид покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд враховує конкретні обставини даної справи, позицію потерпілого та його законного представника, особу обвинуваченої та характер життєдіяльності. Зокрема той факт, що вона проживає в гірському населеному пункті, змушена відвозити дітей в школу, возити сина на лікування, та реабілітацію. Керування транспортним засобом, необхідне ОСОБА_4 в силу життєвих та побутових потреб.

Визначене судом покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Відповідно до ч. 4 ст.53 КК України з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.

Вказані положення статті 53 КК України не містять вимог про те, що суд може застосувати розстрочку лише за заявою особи, оскільки положення статті визначають розстрочку як право суду враховуючи матеріальний стан особи.

Приймаючи рішення про необхідність розстрочення штрафу, суд враховує, що покарання не має на меті завдати страждань, а лише здійснює виховний вплив.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 самостійно виховує двох малолітніх дітей, постійно несе матеріальні витрати пов`язані з лікуванням сина, враховуючи той факт, що вона ніде на працює, а у зв`язку з оголошенням військового стану в Україні на даний час роботу знайти важко, дохід отримує за рахунок присадибної ділянки, який є сезонним, а тому суд вважає за можливе розстрочити сплату призначеного ОСОБА_4 штрафу строком на шість місяців, шляхом сплати щомісячно рівними частинами, що буде відповідати меті покарання в розумінні ст. 50 КК України.

Таке покарання забезпечить дотримання засад призначення покарання, в тому числі його індивідуалізації, буде справедливим, адекватним матеріальному стану ОСОБА_4 , необхідним і достатнім для її виправлення.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченій під час судового розгляду не обирався, підстави для його обрання відсутні.

Питання речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні вирішити відповідно до ст. 100, 124 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 349, 368, 371, 373, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_4 , винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 (три) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

Розстрочити ОСОБА_4 сплату штрафу в розмірі 3000 (три) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), що становить 51 000 гривень рівними частинами на строк шість місяців, встановивши суму виплати штрафу в розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з місяця, наступного за тим, в якому даний вирок набере законної сили.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі призначення штрафу з розстрочкою виплати певними частинами вона зобов`язана сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду. Про сплату відповідної частини штрафу вона має повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу.

Згідно з ч.4 статті 26 КВК України у разі несплати чергового платежу штрафу, призначеного як основне покарання, з розстрочкою його виплати, суд через місяць після закінчення строку виплати чергового платежу замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати за проведення:

- судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/109-21/9245-ІТ від 30.09.2021 року у розмірі 1544,58 грн.;

- судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/109-22/10834-ІТ від 09.11.2022 року у розмірі 755,12 грн.;

а всього разом - 2299,7 грн.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого Косівського районного суду від 19.08.2021 року на автомобіль марки Audi 80, 1992 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази:

Автомобіль марки Audi 80, 1992 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути законному володільцю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

В іншій частині вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1