ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/6086/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/153/23
Категорія: ч.2 ст.156, ч.6 ст.153,
ч.3 ст.15, ч.6 ст.152, ч.1 ст.301-1, ч.3 ст.301-1 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 05 грудня 2022 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , 1976 року народження, на 60 діб, до 02 лютого 2023 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 посилається на неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та зазначає, що:

- досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні було проведено з порушеннями вимог КПК України, що ставить під сумнів допустимість доказів, наявних в матеріалах справи;

-обвинувальний акт був направлений до суду з порушенням правил територіальної підсудності;

-суд першої інстанції встановив порушення правил підсудності, разом з тим, не маючи на те повноважень, розглянув клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу. Зауважив, що вимоги ст.331 КПК України застосовуються лише в такій стадії, як судовий розгляд, однак, за змістом ухвали від 05.12.2022 року судовий розгляд у кримінальному провадженні не починався;

-жоден із зазначених прокурором ризиків не підтверджено;

- ОСОБА_7 не вчинялися саме насильницьких дій по відношенні до потерпілого ОСОБА_8 , в їх класичному розумінні та сприянні, а тому, на думку захисника, заміна запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, була б співмірною та адекватною обставинам провадження та наявним у ньому процесуальним дефектам. Відзначив, що ОСОБА_7 від самого початку досудового розслідування сумлінно прибував для виконання слідчих дій до СВ УСБУ в Харківській області та не намагався переховуватись, не зважаючи на тяжкість попередньої кваліфікації, вказаної в ЄРДР (ч.1 ст.14, ст.111 КК України).

Просить змінити запобіжний захід з триманням під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_7 , прокурор, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце судового засідання, заяв чи клопотань про особисту участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не надали, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проводився за відсутності останніх.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.156, ч.1 ст.301-1 КК України та ряду особливо тяжких злочинів, передбачених ч.3 ст.301-1, ч.6 ст.153, ч.3 ст.15, ч.6 ст.152 КК України, за вчинення останніх двох може бути призначено покарання на строк 15 років або довічне позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні протягом тривалого часу ряду кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання сторони захисту на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків на території України та зв`язків з державою, що додатково підтверджує наявність ризиків переховування від суду.

Посилання сторони захисту на те, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні було проведено з порушеннями вимог КПК України, що ставить під сумнів допустимість доказів, наявних в матеріалах справи, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначені обставини, повинні бути оцінені судом при ухваленні остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні.

Що стосується твердження захисника ОСОБА_6 про те, що Київський районним суд м.Харкова не мав права розглядати клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, яке надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності, то вони позбавлені підґрунтя.

03 листопада 2022 року Київським районним судом м.Харкова було проведено підготовче судове засідання у вищевказаному кримінальному провадженні та призначено судовий розгляд на 05 грудня 2022 року.

До початку судового розгляду у даному кримінальному провадженні виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності та колегією суддів 05 грудня 2022 року у судовому засіданні було ухвалено рішення про його направлення до Харківського апеляційного суду для вирішення питання щодо внесення подання до касаційного кримінального суду Верховного Суду про направлення кримінального провадження до Городецького районного суду Львівської області.

Крім того, у цей же день, у судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу, яке було розглянуто судом невідкладно згідно вимог КПК України.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 05 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: