Справа № 308/509/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суд Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000647 від 14.11.2022 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.357, ч.1 ст.361, ч.2 ст.362 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту

ВСТАНОВИВ:

на розгляд слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000647 від 14.11.2022 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.357, ч.1 ст.361, ч.2 ст.362 КК України, про обрання запобіжного заходу, в якому слідчий просить слідчого суддю:

1.Застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період доби з 22:00 години по 06:00 годину, щодо підозрюваного у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000647 від 27 листопада 2022 року, до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю села Сімер, Перечинського району, Закарпатської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 03 березня 2023 року.

2.Покласти на підозрюваного такі обов`язки:

-прибувати за викликом до слідчого, який здійснює досудове розслідування, прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, та суду;

-не залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

-не спілкуватися із потерпілим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

-повідомляти слідчого, який здійснює досудове розслідування, прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Клопотання обґрунтоване наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що підозрювана матиме можливість: переховуватися від органу досудового розслідування, суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України), незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Згідно з позицією сторони обвинувачення ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду зумовлюється тим, що відповідно до положень закону про кримінальну відповідальність, вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.357, ч.1 ст.361, ч.2 ст.361 КК України карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Тому підозрюваний, знаючи про тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочин може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, сторона обвинувачення у поданому клопотання посилається на прецедентну практику ЄСПЛ, за змістом якої врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки воно свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Крім того, сторона обвинувачення вважає, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого, свідка у кримінальному провадженні, зважаючи на таке .

Під час досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення стороною обвинувачення допитано потерпілих та свідків, показання яких слідчий, прокурор врахували під час встановлення наявності фактів та обставин, що мають важливе значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України). Вказаний правовий припис кореспондується з ч.1 ст.23 КПК України, згідно з якою суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження отримує усно.

Усвідомлюючи зазначене, підозрюваний, на переконання сторони обвинувачення, може вчинити спроби незаконного впливу на потерпілого у вказаному кримінальному провадженні з метою зміни наданих раніше показань, що негативним чином позначиться на неупередженості дослідження обставин кримінального правопорушення.

У судовому засіданні прокурор клопотання про застосування відносно підозрюваної цілодобового домашнього арешту підтримав, просив слідчого суддю задовольнити вказане клопотання.

У судовому засіданні підозрюваний проти застосування запобіжного у виді домашнього арешту в нічний час не заперечив.

Дослідивши зміст поданого клопотання, слідчий суддя встановив наступне.

Слідчим відділенням ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000647 від 14.11.2022.

03.01.2023 у межах означеного кримінального провадження старшим слідчим СВ ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області повідомлено про підозру ОСОБА_4 08.07.2987 ІНФОРМАЦІЯ_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.357, ч.1 ст.361, ч.2 ст.362 КК України.

Зі змісту підозри вбачається, що підозрюваний інкриміновані йому кримінальні правопорушення вчинив за таких обставин.

Так, 13 листопада 2022 року близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в умовах воєнного стану відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (із змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022), перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, прагнучи задовольнити особисті потреби за рахунок незаконного вилучення майна, тобто діючи з корисливим мотивом та метою, реалізовуючи умисел, спрямований на викрадення офіційних документів, вважаючи, що робить це непомітно для потерпілого та інших осіб, тобто діючи таємно, незаконно, безоплатно та поза волею держателя платіжної картки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заволодів двома платіжними картками АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які знаходились на полиці у спальній кімнаті будинку, тобто викрав офіційні документи з корисливих мотивів.

Вказані дії стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.1 ст.357 КК України, а саме як викрадення офіційних документів з корисливих мотивів.

Крім того, 14 листопада 2022 року о 01 годин 44 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , використовуючи банківський автомат самообслуговування (банкомат) АТ «Комінвестбанк», який згідно із Законом України «Про платіжні послуги» є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, реалізовуючи умисел, спрямований на отримання інформації про наявність грошових коштів на банківському рахунку володільця інформації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , порушуючи процедуру отримання дозволу на проведення операцій з використанням спеціального платіжного засобу авторизації, несанкціоновано, тобто самочинно, без дозволу держателя спеціального засобу або уповноваженої особи, втрутився в роботу банківського терміналу самообслуговування, що виразилось у вводі персонального ідентифікаційного номеру платіжної картки № НОМЕР_1 (ПІН-коду), встановленого на картку для ідентифікації держателя спеціального платіжного засобу під час здійснення операцій з її використання, ввів вказаний персональний ідентифікаційний номер платіжної картки (ПІН-код) та отримав доступ до інформаційної (автоматизованої) системи банкомату, тобто несанкціоновано втрутився в роботу інформативної (автоматизованої) системи.

Вказані дії стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.1 ст.361 КК України, тобто як несанкціоноване втручання в роботу інформативних (автоматизованих) систем.

Поза тим, 14 листопада 2022 року о 01 годин 46 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи повторно, використовуючи банківський автомат самообслуговування (банкомат) АТ «Комінвестбанк», який згідно із Законом України «Про платіжні послуги» є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, реалізовуючи умисел, спрямований на отримання інформації про наявність грошових коштів на банківському рахунку володільця інформації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , порушуючи процедуру отримання дозволу на проведення операцій з використанням спеціального платіжного засобу авторизації, несанкціоновано, тобто самочинно, без дозволу держателя спеціального засобу або уповноваженої особи, втрутився в роботу банківського терміналу самообслуговування, що виразилось у вводі персонального ідентифікаційного номеру платіжної картки № НОМЕР_2 (ПІН-коду), встановленого на картку для ідентифікації держателя спеціального платіжного засобу під час здійснення операцій з її використання, ввів вказаний персональний ідентифікаційний номер платіжної картки (ПІН-код) та отримав доступ до інформаційної (автоматизованої) системи банкомату, тобто несанкціоновано втрутився в роботу інформативної (автоматизованої) системи.

Окрім цього, 14 листопада 2022 року о 04 годин 32 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи повторно, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 , використовуючи банківський автомат самообслуговування (банкомат) АТ КБ «Приват Банк», який згідно із Законом України «Про платіжні послуги» є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, реалізовуючи умисел, спрямований на отримання інформації про наявність грошових коштів на банківському рахунку володільця інформації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , порушуючи процедуру отримання дозволу на проведення операцій з використанням спеціального платіжного засобу авторизації, несанкціоновано, тобто самочинно, без дозволу держателя спеціального засобу або уповноваженої особи, втрутився в роботу банківського терміналу самообслуговування, що виразилось у вводі персонального ідентифікаційного номеру платіжної картки № НОМЕР_2 (ПІН-коду), встановленого на картку для ідентифікації держателя спеціального платіжного засобу під час здійснення операцій з її використання, ввів вказаний персональний ідентифікаційний номер платіжної картки (ПІН-код) та отримав доступ до інформаційної (автоматизованої) системи банкомату, тобто несанкціоновано втрутився в роботу інформативної (автоматизованої) системи.

Поза тим, 14 листопада 2022 року о 08 годин 14 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи повторно, перебуваючи за адресою: місто Ужгород, вулиця Капушанська, будинок 142, використовуючи банківський автомат самообслуговування (банкомат) АТ КБ «Приват Банк», який згідно із Законом України «Про платіжні послуги» є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, реалізовуючи умисел, спрямований на отримання інформації про наявність грошових коштів на банківському рахунку володільця інформації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , порушуючи процедуру отримання дозволу на проведення операцій з використанням спеціального платіжного засобу авторизації, несанкціоновано, тобто самочинно, без дозволу держателя спеціального засобу або уповноваженої особи, втрутився в роботу банківського терміналу самообслуговування, що виразилось у вводі персонального ідентифікаційного номеру платіжної картки № НОМЕР_2 (ПІН-коду), встановленого на картку для ідентифікації держателя спеціального платіжного засобу під час здійснення операцій з її використання, ввів вказаний персональний ідентифікаційний номер платіжної картки (ПІН-код) та отримав доступ до інформаційної (автоматизованої) системи банкомату, тобто несанкціоновано втрутився в роботу інформативної (автоматизованої) системи.

Вказані дії стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.2 ст.361 КК України, тобто як несанкціоноване втручання в роботу інформативних (автоматизованих) систем, вчинене повторно.

Також 14 листопада 2022 року о 01 годин 44 хвилини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , діючи в умовах воєнного стану відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (із змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, прагнучи задовольнити особисті потреби за рахунок незаконного вилучення майна, тобто діючи з корисливим мотивом та метою, реалізовуючи умисел, спрямований на викрадення чужого майна, вважаючи, що робить це непомітно для потерпілого та інших осіб, тобто діючи таємно, незаконно, безоплатно та поза волею власника майна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заволодів шляхом попередньої авторизації у банківському автоматі самообслуговування (банкоматі) АТ «Комінвестбанк» та подальшого зняття із платіжної картки № НОМЕР_1 грошовими коштами у сумі 1000 грн., тобто викрав чуже майно.

Продовжуючи свої протиправні дії та реалізовуючи умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами, 14 листопада 2022 року о 01 годин 46 хвилини ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , незаконно, безоплатно та поза волею власника майна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заволодів шляхом попередньої авторизації у банківському автоматі самообслуговування (банкоматі) АТ «Комінвестбанк» та подальшого зняття із платіжної картки № НОМЕР_2 грошовими коштами у сумі 2000 грн, тобто викрав чуже майно.

Продовжуючи свої протиправні дії та реалізовуючи умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами, 14 листопада 2022 року о 01 годині 47 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , незаконно, безоплатно та поза волею власника майна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заволодів шляхом попередньої авторизації у банківському автоматі самообслуговування (банкоматі) АТ «Комінвестбанк» та подальшого зняття із платіжної картки № НОМЕР_2 грошовими коштами у сумі 2000 грн., тобто викрав чуже майно.

Продовжуючи свої протиправні дії та реалізовуючи умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами, 14 листопада 2022 року о 04 годин 32 хвилини ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 , незаконно, безоплатно та поза волею власника майна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заволодів шляхом попередньої авторизації у банківському автоматі самообслуговування (банкоматі) АТ КБ «Приватбанк» та подальшого зняття із платіжної картки № НОМЕР_2 грошовими коштами у сумі 3000 грн, тобто викрав чуже майно.

Продовжуючи свої протиправні дії та реалізовуючи умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами, 14 листопада 2022 року о 08 годині 14 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 , незаконно, безоплатно та поза волею власника майна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заволодів шляхом попередньої авторизації у банківському автоматі самообслуговування (банкоматі) АТ КБ «Приватбанк» та подальшого зняття із платіжної картки № НОМЕР_2 грошовими коштами у сумі 3000 грн, тобто викрав чуже майно.

Із повідомлення про підозру вбачається, що стороною обвинувачення констатовано спричинення діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 7500 грн.

За таких обставин дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч4 ст.185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Виходячи з наявності підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий звернувся до слідчого судді з відповідним клопотанням.

Слідчий суддя, вирішуючи подане клопотання сторони обвинувачення, дійшов до наступного висновку.

Так, відповідно до приписів ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування як юридична особа.

Згідно з положеннями ч.4 ст.176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Частинами 1 та 2 ст.181 КПК України передбачено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.357, ч.1 ст.361, ч.2 ст.362 КК України. Слідчий суддя звертає увагу на те,що санкція ч.4 ст.185 КК України передбачає допустимість застосування покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, тобто слідчий суддя констатує про можливість обрання відносно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Згідно зі статтею 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а саме запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно такої особи запобіжного заходу.

Обґрунтованість підозри містить у собі два аспекти. Перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. Другий стосується питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення. У Рішенні Нечипорук і Йонкало проти України(п. 175) ЄСПЛ вкотре повторив, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. При цьому тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom (Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства).

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Згідно з клопотанням про обрання запобіжного заходу підозра ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.357, ч.1 ст.361, ч.2 ст.362 КК України обґрунтовується такими доказами, як:

1)документи: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 14 листопада 2022 року; протоколом проведення тимчасового доступу від 28 грудня 2022 року;

2) показання: потерпілого ОСОБА_6 від 16 листопада 2022 року; свідка ОСОБА_7 від 22 грудня 2022 року; свідка ОСОБА_8 від 22 грудня 2022 року;

Із цього приводу слідчий суддя вказує на те, що у графах 5-7 протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення відсутні будь-які відомості про те, що (а)потерпілий бачив особу, яка вчинила кримінальне правопорушення; (б)потерпілий підозрює яку-небудь особу у вчиненні кримінального правопорушення; (в)були очевидці вчинення кримінального правопорушення.

Поряд із цим, як зафіксовано в досліджуваному протоколі, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, потерпілому невідома.

З приводу доказового значення протоколу проведення тимчасового доступу б/н від 28.12.2022 слідчий суддя вказує про таке.

Згідно з ч.1 ст.159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу. Слідчий має право звернутися із зазначеним клопотанням за погодженням з прокурором (ч.1 ст.160 КПК України).

Отже, на стадії досудового розслідування тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді.

У свою чергу, зі змісту протоколу тимчасового доступу до речей та документів б/н від 28.12.2022 вбачається, що процесуальну дію проведено на підставі постанови прокурора Ужгородської окружної прокуратури.

Відповідно до ч.1 ст.615 КПК України у разі введення воєнного стану та якщо відсутня об`єктивна можливість виконання слідчим суддею повноважень, передбачених статтями 140, 163, 164, 170, 173, 206, 219, 232, 233, 234, 235, 245-248, 250 та 294 цього Кодексу, - такі повноваження виконує керівник відповідного органу прокуратури за клопотанням прокурора або за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором. Рішення керівника органу прокуратури приймається у формі постанови та має містити обґрунтування правомірності здійснення ним повноважень слідчого судді.

Таким чином, передумовами реалізації керівником органу прокуратури функцій слідчого судді, зокрема, в частині надання дозволу на проведення тимчасового доступу до речей та документів, являється сукупність, зокрема, таких обставин: (1)запровадження воєнного стану; (2)відсутність об`єктивної можливості виконання слідчим суддею своїх повноважень; (3)наявність обґрунтованого процесуального рішення у формі постанови.

Утім, в матеріалах клопотання відсутня будь-яка постанова про керівника органу прокуратури на підтвердження правомірності виконання ним повноважень слідчого судді. Поряд із цим, слідчий суддя наголошує на тому, що зміст цитованої норми дозволяє зробити висновок про те, що запровадження воєнного стану не є достатньою підставою для делегуванням іншим суб`єктам функцій слідчого судді.

Беручи до уваги те, що досудове розслідування фактично проводиться на території, де відсутні будь-які активні воєнні дії, необхідно констатувати, що стороною обвинувачення належним чином не підтверджено відсутність об`єктивної можливості виконання слідчим суддею своїх повноважень.

За правилами ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ч.2 ст.87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя доходить до переконання про недопустимість доказового матеріалу, отриманого за наслідками проведення тимчасового доступу до речей та документів, оскільки відповідна процесуальна дія проведена без попереднього дозволу слідчого судді.

Посилання сторони обвинувачення на показання: потерпілого ОСОБА_6 від 16 листопада 2022 року; свідка ОСОБА_7 від 22 грудня 2022 року; свідка ОСОБА_8 від 22 грудня 2022 року слідчий суддя оцінює критично. Так, у матеріалах клопотання містяться протоколи допиту наведених осіб, однак за правилами ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що фактично ОСОБА_4 підозрюється у викраденні 2 платіжних карток та подальшого їх використання шляхом зняття готівки з рахунку потерпілого. Матеріалами клопотання не підтверджується, що будь-які особи були очевидцями вилучення ОСОБА_4 платіжних карток № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , тобто відсутні докази викрадення саме ОСОБА_4 перелічених платіжних карток.

Більше того, стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів того, що кошти з рахунків потерпілого знімав підозрюваний. Згідно зі змістом врученої ОСОБА_4 підозри вбачається, що стороною обвинувачення чітко ідентифіковано місця розташування банкоматів, де проводилося зняття грошових коштів потерпілого, проте стороною обвинувачення, серед іншого, не надано будь-яких відеоматеріалів, за допомогою яких можна встановити особу, котра використовувала платіжні картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 для зняття коштів потерпілого.

Таким чином, слідчий суддя доходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено наявність обґрунтованої підозри

Резюмуючи дослідження вмотивованості поданого клопотання, слідчий суддя зазначає про необхідність здійснення аналізу наявності ризиків, які персоніфіковані стороною обвинувачення у поданому клопотанні.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Тобто ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При чому ризик кримінального провадження, як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Слідчий суддя враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України встановлює можливість застосування покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, тобто вказане кримінальне правопорушення за правилами ст.12 КК України є тяжким злочином.

У свою чергу, кримінальне правопорушення за ч.3 ст.357 КК України передбачає можливість застосування покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до трьох місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, тобто за правилами ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Кримінальним проступком є також правопорушення, передбачене ч.1 ст.361 КК України, тоді як кримінальне правопорушення за ч.2 ст.361 КК України є нетяжким злочином.

Між тим, як неодноразово зазначав Європейський суд у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

У цьому контексті слідчий суддя бере до уваги приписи ст.178 КПК України, за якими при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:1)вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2)тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3)вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4)міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5)наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6)репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7)майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8)наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9)дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10)наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11)розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12)ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Слідчий суддя вказує на те, що про підозру ОСОБА_9 повідомлено 03.01.2023 об 11 год. 47 хв.

Допит ОСОБА_9 у якості підозрюваного проведено 03.01.2023 о 13 год. 10 хв., з клопотанням про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 сторона обвинувачення звернулася 11.01.2023, а копія клопотання про обрання запобіжного заходу з доданими матеріалами підозрюваному надана 11.01.2023 о 10 год. 00 хв.

При цьому з обставин справи не вбачається, що ОСОБА_4 вживав будь-яких заходів, спрямованих на ухилення від явки до суду чи органу досудового розслідування. Стороною обвинувачення не підтверджено, що до підозрюваного застосовувалися приводи тощо. У зв`язку з цим, на переконання слідчого судді, доводи сторони обвинувачення про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України стосовно переховування від органів досудового розслідування та/або суду ґрунтується на припущеннях.

Також слідчий суддя не погоджується із доводами сторони обвинувачення про можливість підозрюваного незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні. На переконання слідчого судді, вказані обставини не підтверджуються матеріалами клопотання. Стороною обвинувачення не наведено істотних аргументів, які би свідчили про схильність чи попередні намагання підозрюваного впливати на потерпілого чи свідків. Сама по собі обізнаність підозрюваного зі змістом повідомлених потерпілим чи свідками обставин не є законодавчо обумовленою підставою для висновку про наявність аналізованого ризику, оскільки обізнаність зі змістом показань вказаних осіб є наслідком виконання стороною обвинувачення процесуального обов`язку, що полягає у врученні підозрюваному клопотання про обрання запобіжного заходу з додатками. Понад це, слідчий суддя вказує на те, що матеріалами клопотання не підтверджується надання свідками обвинувальних показань відносно підозрюваного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За приписами ч.2-4 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя констатує про необхідність залишення клопотання сторони обвинувачення без задоволення.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000647 від 14.11.2022 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.357, ч.1 ст.361, ч.2 ст.362 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1