Провадження № 1-кс/686/116/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду матеріали за скаргою ОСОБА_3 щодо невнесення відомостей до ЄРДР,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноваженої службової особи ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В обґрунтування доводів скарги зазначено, що 30.09.2021 р. ОСОБА_3 отримав лист слідчого від 23.08.2021 р. №М-3530/14-01-02-21 про відмову у внесенні його заяви до ЄРДР, з чим він погодитись не може, тому просить зобов`язати слідчого внести його заяву-повідомлення про злочин до ЄРДР.

Представник органу досудового розслідування у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, що не є перешкодою для розгляду справи.

Заявник ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 підтримали вимоги, викладені у скарзі.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали скарги та надані матеріали перевірки, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Положеннями частини 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Із наданих матеріалів перевірки вбачається, що 10.08.2021 р. за №22/037092-02 до Офісу Президента України ОСОБА_3 була подана заява-скарга на дії суддів Хмельницького апеляційного суду ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Зокрема, у заяві йшлось й про те, що вказані судді безпідставно видаляли ОСОБА_3 з судових засідань, систематично здійснювали розгляд справ у відсутності ОСОБА_3 та його адвокатів, не надсилали скаржнику судові повістки, не повідомляли його про час та місце розгляду справ, не надавали можливості отримувати копії матеріалів справ, відмовлялись розглядати заявлені їм відводи та клопотання ОСОБА_3 , приймали учать в тих справах, які вони не мали права розглядати, а також заявляли самовідводи у тих випадках, коли судді не хотіли розглядати справи за участю ОСОБА_3 , неправомірно замінювали скаржнику адвокатів, допускали до участі в справі прокурора, якого було звільнено з прокуратури, та адвокатів, які не мали права представляти інтереси ОСОБА_3 , ображали ОСОБА_3 та погрожували його адвокату скаргами, позбавляли ОСОБА_3 права на побачення з рідними, не допускали до нього нотаріуса, наказували працівникам СІЗО №29 складати на ОСОБА_3 догани, безпідставно наказували заковувати ОСОБА_3 в кайданки та доставляти в апеляційний суд, де його тримали в клітці, розглядали справу в неробочий та нічний час, який призначений для відпочинку, з позбавленням ОСОБА_3 їжі, води, відправлення релігійних обрядів, прогулянки, справляння фізичних потреб та сну, незаконно конфіскували майно ОСОБА_3 , не надавали можливості ознайомлюватись із матеріалами справи та не роз`яснювали рішення, надавали вказівки конвою поводитись із ОСОБА_3 жорстоко та не надавати йому можливість виступати в судовому засіданні, крім того, заборонили ОСОБА_3 оголосити останнє слово, не допустили у справу представників-захисників, родичів і друзів ОСОБА_3 та здійснили на них напад, спричинивши тілесні ушкодження, також зазначав, що судді апеляційного суду взагалі не складали присягу судді та не підписували текст присяги, перебуваючи у відпустці або на лікарняному, видавали дозволи на етапування в різні судові інстанції. Тому, ОСОБА_3 зазначав, що судді Хмельницького апеляційного суду, окрім вимог кримінального процесуального закону, порушили ст.ст.126, 129, 161, 194, 296, 358, 364, 365, 374, 375, 382, 397, 398, 399, 400 КК України.

Вказана заява ОСОБА_3 була скерована до Хмельницької обласної прокуратури, куди надійшла 17.08.2021 р. Після чого, 18.08.2021 р. заява ОСОБА_3 була направлена за належністю в ТУ ДБР, розташоване у м.Хмельницькому, де зареєстрована як звернення №М-3530 від 20.08.2021 р.

Відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 внесені не були, про що ОСОБА_3 було повідомлено листом вих. №М-3530/14-01-02-21 від 23.08.2021 р., за підписом начальника першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого в м.Хмельницькому.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно з ч.2 ст.214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (ч.4 ст.214 КПК України).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4, 5 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить, що повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про кримінальне правопорушення є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відтак, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Отже, ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

На думку слідчого судді, у заяві ОСОБА_3 викладені факти, які за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, оскільки ця заява не містить об`єктивних даних, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення, не містить ця заява й конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій осіб за відповідними статтями Кримінального кодексу України. Аргументи ОСОБА_3 про можливе вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.126, 129, 161, 194, 296, 358, 364, 365, 374, 375, 382, 397, 398, 399, 400 КК України, фактично ґрунтуються на його власній оцінці та зводяться до незадоволення і суб`єктивної незгоди ОСОБА_3 із процедурою розгляду суддями апеляційної інстанції його справ та із ухваленими цими суддями рішеннями.

При розгляді скарги слідчий суддя також враховує, що згідно зі ст. 129 Конституції України, суддя, при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується принципом верховенства права. Відповідно до ст. 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.

При цьому слід зазначити, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання; втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом. Судові рішення та процесуальні дії суду при розгляді цивільної, кримінальної, адміністративної справи, можуть бути переглянути виключно у порядку та на підставах визначених відповідним процесуальним законом.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (далі КРЄС) (пункти 5, 57, 59) щодо якості судових рішень закріплено базовий принцип, відповідно до якого оцінка якості кожного рішення повинна здійснюватися тільки через використання права оскарження, установленого законом. Цей принцип є ключовим наслідком конституційної гарантії незалежності суддів, яка розглядається як одна із основних характеристик верховенства права в демократичному суспільстві.

КРЄС підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини. Держави повинні гарантувати відповідність їхніх національних процедур вимогам, викладеним у рішеннях зазначеного Суду.

КРЄС підкреслює, що будь-який метод оцінювання якості судових рішень не повинен втручатися у незалежність як судової влади у цілому, так і окремих суддів.

Отже, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд.

Окрім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України від 11 червня 2020 року №7-р/2020 року визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 375 Кримінального кодексу України. Ця обставина свідчить про те, що в силу неконституційності складу злочину «Постановлення суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови», ідентифікувати склад даного злочину не вбачається за можливе, що виключає кримінальне переслідування.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

З огляду на викладене, представник органу досудового розслідування обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР.

Слідчий суддя не вбачає підстав для внесення відомостей за заявою ОСОБА_3 до ЄРДР. Ініціювання кримінального переслідування щодо осіб, за встановлених обставин, є необґрунтованим засобом кримінально-правового примусу та не відповідає приписам кримінального процесуального закону.

Враховуючи, що уповноваженою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, не була допущена бездіяльність, яка б виразилась у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 110, 214, 303- 307, 309, 395 КПК України, -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених службових осіб ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя