Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1453/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

представника потерпілого: ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_10 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 21 липня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Коростишів, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та виправдано за відсутністю в його діяннях складу зазначеного кримінального правопорушення.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» 109997 грн 53 коп. майнової шкоди та з ОСОБА_7 70000 грн моральної шкоди залишено без розгляду.

Цивільний позов прокурора про стягнення з ОСОБА_7 на користь Департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації в особі Комунальної установи «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради 15707 грн 94 коп. витрат за стаціонарне лікування потерпілого також залишено без розгляду.

Судові витрати за проведення експертиз у розмірі 5452грн 73коп. віднесено на рахунок держави.

Скасувовано арешт, накладений ухвалою Богунського районного суду від 30.03.2017 на автомобіль «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Речові докази, а саме автомобілі «Таврія», державний номерний знак НОМЕР_2 та «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_1 - повернуто власникам або іншим законним володільцям.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що ОСОБА_7 не може ставитись у провину те, що він не зміг уникнути зіткнення, через те, що не мав права рухатись на автомобілі «Таврія» з дозволеною іншим учасникам дорожнього руху швидкістю 100-110 км/год, враховуючи при цьому беззаперечний факт грубого порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля «Volkswagen Crafter» ОСОБА_12 , який перебуває у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Наведені обставини у своїй сукупності та взаємозв`язку вказують на те, обвинувачений ОСОБА_7 об`єктивно не міг уникнути зіткнення, що вказує на відсутність порушення обвинуваченим п. 12.3 Правил безпеки дорожнього руху України та виключає в діях останнього склад злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Згідно вироку суду, відповідно до висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у кінцевій редакції, він 07 березня 2017 року о 09 годині 30 хвилин керуючи технічно-справним автомобілем «Таврія Нова», державний номерний знак НОМЕР_2 , та рухаючись у напрямку м. Житомира на 129 км + 900 м автодороги «Житомир-Чоп» у с. Глибочиця, Житомирського району, порушуючи вимоги пунктів 12.3, 12.6 б) Правил дорожнього руху України, а саме бувши водієм, який мав водійський стаж менше ніж 2 роки, рухаючись зі швидкістю, яка перевищувала максимально дозволену для даного транспортного засобу, при виникненні небезпеки для його руху не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого у лівій смузі руху зіткнувся з автомобілем «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 , який здійснював маневр повороту вліво із середньої смуги руху.

Внаслідок цієї ДТП пасажир автомобіля «Таврія Нова», ОСОБА_11 , отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, рани лівої лобної ділянки, перелому кісток лицевого та мозкового черепа, забою головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Отже, стороною обвинувачення дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 просить вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 21.07.2022 стосовно ОСОБА_7 - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та неправильним застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що сторона обвинувачення не погоджується із тим, що досліджені у матеріалах кримінального провадження докази не доводять наявність в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується останній.

Висновки суду першої інстанції про невинуватість ОСОБА_7 частково є безпідставними, а частково будуються на прийнятті неправдивої версії обвинуваченого про те, що безпосередньо перед ДТП він рухався у лівій, а не середній смузі руху, що мало вирішальне значення під час проведення судових експертиз в частині моменту виникнення небезпеки для руху та прямо впливає на висновки експертів. У зв`язку з цим судом було призначено під час судового розгляду три судові автотехнічні експертизи, кожна з яких надала різні результати.

Вказує, що обвинуваченим ОСОБА_7 під час розгляду справи у суді першої інстанції надано показання, які суттєво відрізняються від тих показань, які він надав під час проведення досудового розслідування, в тому числі і під час проведення слідчого експерименту, та судом не надано критичної оцінки його показанням. В матеріалах провадження в наявності є ряд доказів, які спростовують показання ОСОБА_7 .

Зазначає, що судом першої інстанції у вироку спотворено відомості з протоколу проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 від 22.03.2017. та проігноровано показання ряду свідків у кримінальному провадженні, та суд не взяв до уваги усю інформацію, яку вони несуть, що істотно вплинуло на висновки суду.

Посилається на те, що суд мав в своєму розпорядженні і суперечливі докази, а саме - два останні по хронології висновки експертів №СЕ-19/102-20/17062-ІТ від 09.12.2020 та №001-01 (Е)/22 від 28.01.2022.

При призначенні експертиз експертам задано абсолютно однакові вихідні дані. При цьому у висновку №СЕ-19/102-20/17062-ІТ від 09.12.2020 вказано, що з технічної точки зору у причинно-наслідковому зв`язку із подією ДТП перебувають дії ОСОБА_7 і ОСОБА_12 , які виразились у порушенні ПДР України. А у висновку №001-01 (Е)/22 від 28.01.2022 вказано, що у причинно- наслідковому зв`язку із подією ДТП перебувають дії лише ОСОБА_12 .

Зазначає, що мотивація суду першої інстанції за наявності суперечливих доказів у мотивувальній частині вироку не зазначена. Вказане свідчить про відсутність у судовому рішенні пояснень, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду.

Також судом першої інстанції взагалі не надано оцінку наявним у справі доказам, а саме - висновку експерта №361/594/28-35 від 24.04.2018, №3/682 від 17.09.2019, №СЕ-19/102-20/17062-ІТ від 09.12.2020.

Суд першої інстанції коротко описав результати вказаних висновків, про те взагалі не вказав, які ж висновки він рахує правильними та чому саме з точки зору отриманих результатів. Разом з тим суд вибірково наводить відомості з зазначених висновків.

На думку сторони обвинувачення увесь вирок суду першої інстанції побудований на вибірковому використанні доказів, які містять с уперечності між собою, з ігноруванням інших доказів, без надання роз`яснень причин неприйняття до уваги доказів, що свідчить про наявність підстав, передбачених п.п.2, 3, 4 ст.411 КПК України.

Посилається на те, що в ході судового розгляду кримінального провадження судом призначено проведення трьох судових автотехнічних експертиз, за результатами яких отримано три висновки експертів, кожен з яких дав абсолютно різні результати.

У зв`язку із цим стороною обвинувачення у судовому засіданні подано клопотання про призначення додаткової комплексної комісійної транспортно-трасологічної та автотехнічної судової експертизи з метою усунення протиріч між вказаними висновками експертів. Прокурором наголошено на необхідності призначити саме комісійну експертизу, яку проводитимуть декілька експертів, а також проведення експертизи за двома різними напрямками - транспортно-трасологічна експертиза та автотехнічна експертиза. Проте судом першої інстанції винесено ухвалу про відмову у задоволенні такого клопотання, мотивуючи своє рішення тим, що у кримінальному провадженні усі обставини з`ясовано, а суперечностей між висновками немає.

На думку сторони обвинувачення судом неповно досліджено обставини кримінального провадження, оскільки вказані у висновках експертів суперечності фактично не усунено.

Окрім того, при допиті судового експерта ОСОБА_13 щодо проведеного ним експертного дослідження, за результатами якого ним складено висновок №138 від 19.03.2020, під час судового розгляду з`ясовано, що експерт невірно сприйняв кількість смуг для руху транспортних засобів з наявних у справі матеріалів. Зокрема, експерт ОСОБА_13 вважав, що на схемі до протоколу огляду місця події на мосту, що веде в напрямку м. Житомира були лише дві смуги для руху, а справа від них знаходилась «додаткова смуга чи узбіччя». Таким чином експерт неправильно сприймав найменування смуг для руху (ліва, середня, права), оскільки маючи дві смуги руху, неможливо визначити серед них середню смугу руху і експерт оперував лише поняттями «ліва» та «права» смуги руху.

Подальший висновок експерта №СЕ-19/102-20/17062-ІТ від 09.12.2020 проведений експертом ОСОБА_13 на основні свого ж висновку експерта №138 від 19.03.2020, щодо якого встановлено, що експерт неправильно сприймав кількість смуг для руху транспортних засобів при її проведенні.

Окрім того, у висновку експерта №138 від 19.03.2020 містяться суттєві протиріччя, які ставлять під сумнів вищевказаний доказ.

Фактично експерт в ході проведення експертного дослідження отримав відомості, які вказують на неправильність вихідних даних, надані судом та безпосередньо показання ОСОБА_7 .

Водночас експертом у висновку не зроблено жодного застереження щодо того, що наявна розбіжність між даними матеріалів, наданих експерту, та вихідними даними, заданими судом першої інстанції. В силу того, що судом першої інстанції не задоволено клопотання прокурора в частині постановлення питання про технічну спроможність показань ОСОБА_7 , експерт не мав змоги надавати оцінку показанням ОСОБА_7 з технічної точки зору.

Зазначає, що прокурором у судовому засіданні заявлено усне клопотання про допит судового експерта ОСОБА_14 , який виконував судову експертизу №001-01 (Е)/22 від 28.01.2022 на замовлення сторони захисту, мотивуючи тим, що експерт маючи у розпорядженні вихідні дані, які також задавались судом у попередніх експертизах, дав рівно протилежні-висновки, які не узгоджуються із жодною із експертиз.

Окрім того експертом в ході проведення експертизи здійснено самостійний збір вихідних даних, які йому не були надані ініціатором експертизи, а саме - довжини автомобіля марки «ЗАЗ». Вказане прямо заборонено п. 2.3 розділу 2 інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5.

Однак судом першої інстанції відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, мотивуючи тим, що на думку суду жодних суперечностей вказаний висновок не створює. Водночас судом не надано оцінки самостійному збору експертом вихідних даних.

Вказує, що незадоволення клопотання про призначення додаткової комплексної комісійної транспортно-трасологічної та автотехнічної судової експертизи та клопотання про допит судового експерта ОСОБА_14 негативно вплинуло на можливість об`єктивного встановлення істини у кримінальному провадженні та є істотним порушенням вимог КПК України в частині реалізації засад кримінального провадження.

Посилається на те, що судом першої інстанції не дотримано принципу змагальності сторін, що призвело до неповного з`ясування обставин провадження.

Зазначає, що висновок судової автотехнічної експертизи №001-01 (Е)/22 від 28.01.2022 є явно недопустимим доказом і не може бути використаний у вказаному кримінальному провадженні.

Разом з тим зазначає, що не може погодитись з проведенням аналогій між обставинами, зазначенними в постанові Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №163/1753/17 та даною справою.

Вказує, вина ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення доводиться дослідженими у суді доказами, однак суд першої інстанції неправильно оцінив докази, зробивши невірні висновки, допустив істотне порушення вимог КПК України, чим обмежив сторону обвинувачення у реалізації свого права на доведення перед судом винуватості ОСОБА_7 , не повно з`ясував обставини кримінального провадження, в результаті прийшовши до хибного висновку про те, що в діях ОСОБА_7 відсутні ознаки складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Разом з тим просить дослідити у судовому засіданні письмові докази, зокрема: протокол огляду місця події з додатками від 07.03.2017, 2 кольорові фотознімки місця ДТП, висновки судових експертиз технічного стану транспортних засобів №3/237 від 18.05.2017 та 3/377 від 26.04.2018, висновок транспортно-трасологічної експертизи №3/236 від 23.05.2017, довідку №3/6-853 від 04.05.2020 Регіонального сервісного центру МВС України у Житомирській області, ксерокопію водійського посвідчення водія ОСОБА_7 від 19.09.2015, протокол слідчого експерименту від 22.03.2017 за участі ОСОБА_12 , протокол слідчого експерименту від 22.03.2017 за участі ОСОБА_7 , висновок судової автотехнічної експертизи №361/594/18-25 від 24.04.2018, висновок судової автотехнічної експертизи №3/682 від 17.09.2019, висновок судової автотехнічної експертизи №138 від 19.03.2020, висновок судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/102-20/17062-ІТ від 09.12.2020, висновок судової автотехнічної експертизи №001-01 (Е)/22 від 28.01.2022.

На апеляційну скаргу прокурора захисником ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подані письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, оскільки стороною обвинувачення не доведений склад інкримінованого ОСОБА_7 злочину, а виправдувальний вирок суду першої інстанції просить залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з викладених в ній мотивів.

ОСОБА_7 його захисник ОСОБА_8 та представник потерпілого ОСОБА_9 заперечили проти апеляційної скарги прокурора, просили залишити її без задоволення, а оскаржуваний прокурором вирок суду без змін.

Крім того ОСОБА_7 підтримав свої покази, надані в суді першої інстанції.

Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, повідомлений про час та місце апеляційного розгляду належним чином, представник потерпілого повідомив про небажання останнього приймати участь в апеляційному розгляді, просив розглянути провадження за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення та доводи учасників провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до положень ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд проведено з дотриманням норм КПК України. Суд дав оцінку як окремо кожному доказу, так і усім зібраним у кримінальному провадженні доказам у їх сукупності та взаємозв`язку щодо їх допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і апеляційний суд. Крім того апеляційний суд не вбачає в даному випадку неповноти судового слідства та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, на які посилається прокурор.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлюється принцип, відповідно до якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Аналогічний принцип сформульовано у ст.62 Конституції України, яка встановлює, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно ч.2 ст.327 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена. За змістом закону, за відсутності достатніх і допустимих доказів, а також наявності сумнівів у доведеності вини, постановляється виправдувальний вирок.

Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції були виконані належним чином, а доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, не спростовують обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що в діяннях ОСОБА_7 відсутній складу злочину, передбачений ч 2 ст.286 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора стосовно наведення судом суперечливих підстав для виправдання обвинуваченого, є неспроможними.

Ретельно перевіривши всі зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких обвинувачується ОСОБА_7 , суд у вироку навів обставини за версією подій сторони обвинувачення та обставини, встановлені судом, зазначив детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку і дійшов до однозначного висновку про те, що вони не підтверджують наявності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення за обставин, зазначених стороною обвинувачення.

Так судом при постановлені рішення визнано достовірними та такими, що об`єктивно підтверджуються іншими дослідженими безпосереднього в ході судового слідства доказами, покази обвинуваченого ОСОБА_7 , який вину не визнав та пояснив, що 07.03.2017 вранці їхав з Коростишева до Житомира разом із потерпілим ОСОБА_11 , а також ОСОБА_15 та ОСОБА_16 Рухаючись по лівій смузі зі швидкістю близько 110 км/год біля заправки «WOG» обігнав фуру та рухався у середній смузі руху в напрямку м. Житомира. За 70 м побачив автомобіль «Volkswagen Crafter», який стояв на цій же смузі з увімкненими покажчиками аварійної зупинки, у зв`язку з цим увімкнув поворот вліво і продовжив рух по вільній смузі, не змінюючи швидкість. Не доїжджаючи за 30-35 метрів до автомобіля «Volkswagen Crafter», останній несподівано, не увімкнувши сигнал повороту, стрімко почав повертати ліворуч та, перекривши йому рух, уперся до відбійника. Він відразу почав гальмувати, але через малу відстань між автомобілями та несподіваний маневр водія «Volkswagen Crafter» удару уникнути не вдалося. Також пояснив, що після ДТП його автомобіль залишався на місці, а водій «Volkswagen Crafter» намагався втекти з місця події, але побачивши, що його фотографують, зупинився. Зіткнення відбулося між його передньою правою частиною та заднім лівим колесом автомобіля «Volkswagen Crafter».

Аналогічні покази надав обвинувачений і вході апеляційного розгляду.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи прокурора про суперечливість показів обвинуваченого на досудовому розслідування та в ході судового розгляду, є неспроможними, оскільки в ході судового розгляду ОСОБА_7 не стверджував що рухався виключно у лівій смузі руху в автомобілі «Таврія», а зазначав, що рухався в лівій смузі та, обігнавши фуру, в подальшому рухався в середній смузі, в якій попереду побачив автомобіль «Фольксваген» з увімкненими показчиками аварийної зупинки, у зв`язку з чим перестроївся в ліву смугу та продовжив рух в ній з незмінною швидкістю. Щодо руху автомобіля «Фольксвагена» назад, то вказані обставини в повному обсязі підтверджено свідками пос праві, і невказівка про це обвинуваченого жодним чином не впливає на встановлення обставин ДТП та на висновки суду.

Визнаючи показання обвинуваченого достовірними, суд послався на інші, безпосередньо досліджені у судовому засіданні докази.

Так судом допитані у якості свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що вранці 07.03.2017 він їхав разом з обвинуваченим та сидів на задньому сидінні за водієм. На під`їзді до Житомира вони обігнали фуру та рухались у середній смузі. Попереду них у цій же смузі за 70 метрів він побачив рух автомобіля «Volkswagen Crafter», у зв`язку з чим обвинувачений перестроївся у крайню ліву смугу, що веде до м. Житомира. Далі він побачив, як «Volkswagen Crafter» різко повернув ліворуч та став перпендикулярно до них, тобто перекрив їм дорогу. В цей час обвинувачений почав гальмувати, але зіткнення уникнути не вдалось. Від моменту початку повороту автомобіля «Volkswagen Crafter» до зіткнення пройшло не більше п`яти секунд. Після ДТП він вийшов з автомобіля та побачив як водій «Volkswagen Crafter» намагався втекти. Зіткнення відбулось на крайній лівій смузі за місцем розділу транспортних потоків.

Свідок ОСОБА_16 зазначив, що вранці 07.03.2017 обвинувачений підвозив його, ОСОБА_15 та потерпілого до м. Житомира. Перед мостом вони рухались по крайній лівій смузі. Після обгону фури, не змінюючи напрямок рух, швидкість якого сягала десь 90 км/год, він побачив попереду білий «Volkswagen Crafter», який стояв, хоча у нього особисто склалося враження, що цей транспортний засіб здавав назад, оскільки руху вперед не було. Не доїжджаючи за 50 метрів до вказаного «Volkswagen Crafter», останній почав різко повертати ліворуч, тобто на смугу їх руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з цим автомобілем. З моменту, коли «Volkswagen Crafter» почав виконувати поворот і до зіткнення пройшло не більше двох секунд. Після аварії їх автомобіль відкинуло по ходу руху, а водій «Volkswagen Crafter» намагався втекти з місця події, однак інший автомобіль перегородив йому дорогу.

Водій вантажної фури ОСОБА_17 , який є стороннім свідком, раніше незнайомим з жодним з учасників ДТП, а тому жодним чином незацікавленим в результатах справи, пояснив, що вранці 07.03.2017 рухався по трасі «Київ-Чоп» зі швидкістю 60-70 км/год. Перед розв`язкою доріг в напрямку м. Житомира та м. Рівного водій «Таврії» обігнав його зліва та продовжив рух по тій же смузі. Після виконання вказаного обгону відстань від автомобіля «Таврія» до автомобіля «Volkswagen Crafter», який був попереду, складала близько 50-60 метрів. Водій автомобіля «Volkswagen Crafter» проїхав у напрямку Житомира близько 150 м від місця повороту на Рівне, а тому увімкнув сигнал аварійної зупинки здавав назад та не доїхавши до місця розділу транспортних потоків увімкнув лівий поворот і несподівано, стрімко почав розвертатися вліво, щоб виїхати на дорогу до м. Рівне. Десь через 2-3 секунди після цього відбулося зіткненні з автомобілем «Таврія». Водій «Таврії» почав відразу гальмувати як тільки побачив, що автомобіль «Volkswagen Crafter» почав розворот. Відстань між автомобілями «Таврія» та «Volkswagen Crafter», коли останній був передніми колесами на смузі руху «Таврії», складала близько 25 м.

При цьому з показів свідка ОСОБА_12 вбачається, що він 07.03.2017 вранці їхав з Києва до Рівного по автодорозі «Київ-Чоп» на автомобілі «Volkswagen Crafter». Виїхавши з заправки йому потрібно було перестроїтись на смугу руху яка веде на Рівне, що знаходилась під мостом, тому він став на узбіччі, увімкнув сигнал аварійної зупинки та стояв близько 15 хвилин пропускаючи інші автомобілі в попутному напрямку на Житомир. Коли усі автомобілі проїхали, а у дзеркалі заднього виду на відстані 500 м залишалась вантажна фура, він вимкнувши сигнал аварійної зупинки та увімкнувши сигнал повороту ліворуч, почав перестроюватися з першого ряду у другий, а з другого у третій, що зайняло близько 5-10 хвилин, подолавши при цьому десь 100 метрів зі швидкістю 30-40 км/год. Але він не доїхав до місця розгалуження транспортних потоків через те, що на смузі руху до Житомира відбувся удар з автомобілем «Таврія». По якій смузі рухався обвинувачений йому не відомо. Від удару його автомобіль трохи посунувся у бік, а автомобіль «Таврія» проїхав ще декілька метрів вперед.

Разом з тим такі пояснення вказаного свідка суперечать поясненням інших свідків в справі та письмовим доказами, зібраним як під час досудового розслідування, та і в ході судового розгляду провадження.

Крім того судом вірно констатовано, що стороною обвинувачення надано докази існування полії ДТП, її наслідків у виді отримання потерпілим ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень , отримання обвинуваченим посвідчення водія та факту його водійського стажу менш ніж 2 роки, а також технічної справності автомобілів обвинуваченого та свідка ОСОБА_12 , однак вони не є доказоми винуватості ОСОБА_7 , а саме :

-рапортами від 07.03.2017, з яких вбачається, що ОСОБА_17 телефоном повідомив працівників чергової частини Житомирського РВП про те, що цього ж дня о 09 годині 41 хвилині на автодорозі в с. Глибочиця сталася ДТП. Також від потерпілого ОСОБА_11 надійшло повідомлення, про те, що він потрапив у ДТП в с. Глибочиця (а.к.п. 113, 139 т. 2).

-вимтягом з ЄРДР про ре/страцію відповідного кримінальне провадження №0000214 (а.к.п. 112 т. 2).

-протоколом огляду 07.03.2017 місця ДТП та схемою, в яких були зафіксовані пошкодження автомобілів «Таврія» та «Volkswagen», а саме на автомобілі «Volkswagen Crafter» пошкодження кузова у вигляді вм`ятин в районі заднього лівого колеса, а на автомобілі «Таврія» - пошкодження у вигляді сильної деформації передньої частини автомобіля. Окрім цього, зафіксовано слід юзу гальмування лівих коліс автомобіля «Таврія» на відстані 36,75 м до слідів подряпин та до лівого переднього колеса 10 м, слід юзу правих коліс на відстані 27,8 м та 6 м після початку подряпин (а.к.п. 12-24, 110-111, 122, 123 т. 2).

-Висновком експерта №1230 від 13.06.2017, яким підтверджується виявлення у потерпілого ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, рани лівої лобної ділянки, перелому кісток лицевого та мозкового черепа, забою головного мозку, які виникли від дії тупого предмета за обставин та в термін, вказаних у постанові про призначення цієї експертизи, тобто 07.03.2017 внаслідок ДТП (а.к.п. 95 т. 2).

-висновками експерта №3/237 від 18.05.2017 та №3/377 від 26.04.2018, якими встановлено належнимй технічний стан автомобілів на час ДТП (а.к.п. 38-53, 54-70 т. 2).

-висновком експерта №3/236 від 23.05.2017, яким встановлено, що первинний контакт транспортних засобів «Таврія» та «Volkswagen Crafter» відбувся між передньою правою частиною автомобіля «Таврія» та задньою лівою боковою частиною « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». У момент зіткнення (первинного контакту цих ТЗ) поздовжні осі автомобілів розташовувалися під кутом близько 36±5 градусів, при загальному розташуванні ТЗ в попутному перехресному напрямку (а.к.п. 71-88 т.2).

-довідкою №3/6-853 від 04.05.2020, виданою Регіональним сервісним центром МВС в Житомирській області та ксерокопії водійського посвідчення, відповідно до яких ОСОБА_7 19.09.2015 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_3 , кат. «В, С1, С» (а.к.п.58-59 т. 3).

Окрім цього, стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_7 наданий протокол слідчого експерименту від 22.03.2017 за участю останнього, під час якого він відтворив обставини ДТП та на місці показав, як рухався по автодорозі «Київ-Чоп» у лівій смузі, за АЗС «WOG» перестроївся у другу зліва смугу та почав повертати праворуч на міст у напрямку Житомира, де за 9 м у районі початку відбійника побачив «Volkswagen Crafter», який здавав назад зі швидкістю десь 10 км/год, а потім несподівано та прудко почав виконувати поворот з другого ряду вліво. Довжина дуги, яку здійснив «Volkswagen Crafter», становить 7 м, яку останній проїхав за 3,5 с., 3,1 с. і 3,4 с., при цьому він рухався зі швидкістю 90-100 км/год (а.к.п. 26-31 т. 2).

Під час слідчого експерименту, проведеного 22.03.2017 зі свідком ОСОБА_12 , убачається, що останній зупинився на автомобілі «Volkswagen Crafter» з правої сторони перед розподілом транспортних потоків одного напрямку за 70 м та на відстані 0,5 м від правого краю дороги в правому ряду, після чого з увімкненим лівим поворотом почав виконувати поворот ліворуч, подолавши при цьому дугу 43-45 м за 11.4, 10.4 та 10.6 (а.к.п. 32-37 т. 2).

Як вбачається із протоколу проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 вперше побачив автомобіль «Volkswagen Crafter» на правій прилеглий смузі руху попутного напрямку відносно його смуги руху, який здавав назад після чого несподівано та стрімко почав виконувати поворот ліворуч, що відповідає показам обвинуваченого у суді та узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які стверджували, що автомобіль «Volkswagen Crafter» знаходився на правій смузі руху стосовно їх смуги та здійснював рух заднім ходом, не створюючи будь-яких перешкод для руху автомобіля ОСОБА_7 .

Надаючи оцінку вказаним показам суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку , що показання обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 узгоджуються між собою, підтверджуються протоколами слідчих дій та спростовують показання свідка ОСОБА_12 і відтворені ним обставини ДТП про те, що він не здавав назад, а поступово, за 70 метрів до розгалуження транспортних потоків виконував перестроювання з крайньої правої смуги на середню, а потім на крайню ліву.

Також суд першої інстанції дав належну правову оцінку висновкам автотехнічних експертиз №361/594/18-25 від 24.04.2018, №3/682 від 17.09.2019, №138 від 19.03.2020, №СЕ-19/102-20/17062-ІТ від 09.12.2020 та №001-01(Е)/22 від 28.01.2022, та показам експертів ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , наданим в судовому засіданні.

Апеляційний суд погоджується з наданою судом першої інстанції оцінкою вказаних доказів стосовно того, що при згаданих технічних параметрах та проведених розрахунках небезпеку для руху водія «ЗАЗ-1102» ОСОБА_7 створював водій автомобіля «Volkswagen Crafter» ОСОБА_12 , тобто останній змушував інших учасників дорожнього руху застосовувати термінове гальмування, а ОСОБА_7 мав право розраховувати, що водій ОСОБА_12 дасть йому дорогу.

У разі якби водій автомобіля «Volkswagen Crafter» не виконував маневр повороту, то водій «Таврії» безперешкодно продовжив би рух у напрямку м. Житомира, бо він рухався у паралельній з автомобілем «Volkswagen Crafter» смузі, а при виконанні вказаним автомобілем руху заднім ходом для ОСОБА_7 небезпеки для руху не виникає взагалі.

Здійснюючи поворот ліворуч, ОСОБА_12 повинен був переконатись у безпечності свого маневру, а водій «Таврії» повинен був застосувати дії для уникнення зіткнення, тобто у такому випадку загальмувати.

У даній ситуації ОСОБА_7 їхав зі швидкістю 100-110 км/год і при заданих технічних даних він не мав можливості уникнути зіткнення із «Volkswagen Crafter». При цьому, водій автомобіля ОСОБА_12 не знав та не міг знати, що за кермом автомобіля «Таврія» перебуває ОСОБА_7 , який згідно з п. 12,6 б) ПДР не мав права їхати зі швидкістю більше ніж 70 км/год, а тому під час виконання повороту ОСОБА_12 повинен був виконати вимоги п. 10.1 ПДР та переконатись у безпечності свого маневру.

Доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують вказаних висновків, колегія суддів не встановила обставин, які б свідчили про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі та які повинні бути підставою для скасування виправдувального вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Так слід зазначити, що відповідно до сталої практики Верховного Суду, яка відповідає положенням 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадку дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, необхідно встановити причинний зв`язок між діяннями кожного з них та наслідками, що настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясувати ступінь участі кожного у спричиненні злочинного наслідку. При цьому те, що особа не могла уникнути зіткнення, не може бути поставлено їй в провину, оскільки вона не зобов`язана була виходити з можливості грубого порушення ПЛР України іншим водієм.

І саме вказане питання судом, з чим погоджується і колегія суддів, визнано вирішальним для правильного вирішення вказаної справи.

Стороною обвинувачення в даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 інкримінується те, що при виникненні небезпеки для свого руху він не вжив негайних заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив у лівій смузі руху зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Crafter» під керуванням ОСОБА_12 , який здійснював маневр повороту вліво з середньої смуги руху. Однак поза увагою органу досудового розслідування та обвинувачення залишилося те, що водій ОСОБА_12 здійснював свій маневр повороту з грубим порушенням п.10.1 та п.10.4 Правил дорожнього руху, що було встановлено не лише в ході судового розгляду шляхом призначення та проведення додаткових експертних досліджень, а й на досудовому розслідуванні висновком експерта від 24.04.2018 року №361/594/18-25.

Однак, як вірно зазначено судом у вироку, у судовому засіданні експерт ОСОБА_18 , який проводив дану експертизу, зазначив, що він використовував вихідні дані, надані йому слідчим. Зокрема, момент виникнення небезпеки для руху ОСОБА_7 він визначав з огляду на вихідні дані, які зазначені у слідчому експерименті за участю ОСОБА_12 , тобто початок руху з крайньої правої смуги за 70 метрів до місця розподілу транспортних потоків на Житомир та Рівне. При цьому додав, що у разі, якщо водій автомобіля «Volkswagen Crafter» стояв на узбіччі та перемикав режими передач з заднього ходу на передній він не створював небезпеку для руху ОСОБА_7 . Експерт ствердив, що аварійну обстановку створив водій ОСОБА_12 .

Відповідно до висновку експерта №3/682 від 17.09.2019, який є похідним від зазначеного вище, водій автомобіля «Таврія Нова» ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Volkswagen Crafter» під керуванням водія ОСОБА_12 шляхом застосування своєчасного термінового гальмування, як з моменту початку руху заднім ходом автомобіля «Volkswagen Crafter», так і з моменту виконання повороту ліворуч (а.к.п. 182-191 т. 2).

Водночас згідно із висновком експерта №138 від 19.03.2020 на спростування висунутого обвинувачення встановлено, що з технічної точки зору небезпека для руху водію автомобіля «ЗАЗ-1102» ОСОБА_7 при вказаному ним механізмі розвитку подій ДТП, буде виникати в момент, коли автомобіль «Volkswagen Crafter», перебуваючи у сусідній смузі руху, розпочинає виконувати маневр повороту ліворуч, а при механізмі розвитку подій даної ДТП згідно з показами водія ОСОБА_12 , небезпека для руху ОСОБА_7 буде виникати, коли автомобіль «Volkswagen Crafter», який виконує маневр повороту, буде перебувати на відстані гальмівного шляху від смуги руху автомобіля «ЗАЗ-1102».

З технічної точки зору першопричиною створення небезпечної ситуації та як наслідок виникнення даної ДТП, є дії водія автомобіля «Volkswagen Crafter» ОСОБА_12 , які не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

В момент початку руху автомобіля «Volkswagen Crafter» з другої смуги руху на третю, дії ОСОБА_7 з технічної точки зору регламентувалися вимогами п. 12.3 ПДР України, а за умови, якщо автомобіль «Volkswagen Crafter» рухався заднім ходом та зупинився у сусідній смузі руху, тоді в діях ОСОБА_7 з технічної точки зору не вбачається невідповідність цим вимогам ПДР України.

Саме невідповідність дій водія ОСОБА_12 вимогам п. 10.1 ПДР України з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку із виникненням даної події.

Рух загальмованого автомобіля «ЗАЗ-1102» (коли на проїзній частині почали відбиватися сліди гальмування) в момент зупинки автомобіля «Volkswagen Crafter» під час зміни напрямку руху із заднього ходу на рух вперед з технічної точки зору неможливий.

У разі, якщо автомобіль «Volkswagen Crafter» рухався заднім ходом, перебуваючи в смузі руху, сусідній зі смугою, де знаходився автомобіль «ЗАЗ-1102», тоді для ОСОБА_7 з технічної точки зору не виникала (не існувала) небезпека для руху (а.к.п. 8-18 т. 3).

Судом для з`ясування питань щодо зазначених висновків було допитано було допитано експерта ОСОБА_13 , який пояснив, що під час проведення дослідження враховував надані йому матеріали кримінального провадження у яких містились, зокрема, протоколи слідчих дій та показання свідків, а також те, що подія сталась поза межами населеного пункту. Обмеження швидкості для водія ОСОБА_7 , який мав водійський стаж менше ніж два роки, до уваги при розрахунках не брав. Чи вплинула б остання обставина на висновки сказати не може, бо для цього необхідно здійснити відповідні розрахунки. При цьому експерт категорично ствердив, що першопричиною виникнення згаданої ДТП є невідповідність дій водія автомобіля «Volkswagen Crafter» ПДР України, який створив ОСОБА_7 небезпеку для руху. Окрім того, експерт пояснив, що оскільки в автомобіля «Таврія» відсутня система "ABS", то при застосуванні термінового гальмування ОСОБА_7 продовжуючи рухатись прямо врешті опиниться у сусідній смузі руху саме внаслідок заокруглення дороги, тому автомобіль «Таврія» змістило вліво, як зафіксовано на схемі до протоколу ОПМ.

Виходячи з вихідних даних, наданих на дослідження, тобто моменту виникнення небезпеки для водія «Таврії», показів останнього, мокрий асфальт і враховуючи нижню межу коефіцієнта зчеплення коліс із вологим асфальтом 0.4, ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР, однак враховуючи відстань до місця зіткнення та його гальмівний шлях, він не мав технічної можливості уникнути зіткнення. Однак при верхній межі коефіцієнта зчеплення 0,6 і враховуючи протокол слідчого експерименту з водієм автомобіля «Volkswagen Crafter» - ОСОБА_7 міг загальмувати. ОСОБА_7 повинен був застосовувати екстрене гальмування реагуючи на небезпеку, яку створив водій автомобіля «Volkswagen Crafter». Коефіцієнт небезпеки дорожнього руху 0,8 висока небезпека, спричинена діями водія автомобіля «Volkswagen Crafter». У разі якщо перед ОСОБА_7 рухалася фура і закривала огляд ділянки дороги попереду, в обвинуваченого зменшуються можливості уникнути зіткнення, оскільки коефіцієнт небезпеки для руху збільшується, тобто у нього було б ще менше технічної можливості уникнути зіткнення.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-20/17062-ІТ від 09.12.2020, проведеного вказаним експертом ОСОБА_13 , при умові, що стаж водіння транспортними засобами у ОСОБА_7 на момент скоєння даної ДТП менше ніж 2 роки, у зв`язку з чим останній повинен рухатись з допустимою швидкістю 70 км/год, то в даній дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. 12.6(б) Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

У даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля «Volkswagen Crafter» ОСОБА_12 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п. 10.1, 10.3, 10.4 Правил дорожнього руху.

У ситуації, яка склалася, при технічних параметрах, які містяться в копії ухвали про призначення експертизи від 24.01.2020 року та матеріалах кримінального провадження, можливість запобігти зіткненню з автомобілем «ЗАЗ-1102» у водія автомобіля «Volkswagen Crafter» з технічної точки зору полягала у виконанні ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, для чого у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру.

У заданій дорожній обстановці, при тих же технічних параметрах та встановленого моменту виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_7 , дії водія ОСОБА_12 не відповідали вимогам п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху по одній з версій розвитку події ДТП. Невідповідність дій ОСОБА_12 вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди.

На підтвердження згаданого висновку №СЕ-19/102-20/17062-ІТ від 09.12.2020 експерт ОСОБА_13 у суді зазначив, що виходячи із наданих йому технічних параметрів, у діях обох водіїв, тобто ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , вбачається невідповідність правилам дорожнього руху, які з технічної точки зору будуть знаходитись у причинному зв`язку із виникненням події даної ДТП.

Враховуючи наявність у ОСОБА_7 водійського стажу менш ніж два роки, що обмежувало його швидкість не більше 70 км/год, а також технічні величини та момент виникнення небезпеки, останній мав технічну можливість попередити зіткнення шляхом виконання вимог п. 12.6 б) ПДР, а тому його дії знаходиться у причинному зв`язку із ДТП.

Вимога п. 12.6 б) зменшує швидкісний режим особам, які мають водійський стаж менше як два роки. Разом з тим у такому випадку швидкісний режим для інших водіїв обмежений до 110 км/год. Своєю чергою водій автомобіля «Volkswagen Crafter» ОСОБА_12 , чи будь-який інший водій, не може знати про наявність швидкісних обмежень у водія транспортного засобу, який має перевагу у русі, а тому ОСОБА_12 повинен був враховувати, що автомобіль «Таврія» рухався зі швидкістю 110 км/год та виконуючи маневр повороту повинен був упевнитись, що своїми діями не створить перешкоду іншим транспортним засобам та порушивши п. 10.1 ПДР створив небезпеку для руху автомобіля «Таврія», змушуючи ОСОБА_7 застосовувати термінове гальмування, а відтак ці дії ОСОБА_19 знаходиться у причинному зв`язку із ДТП.

Таким чином судом вірно було у вироку зроблено виновок, що та обставина, що ОСОБА_7 рухався з перевищенням встановленої для нього як для водія-початківця швидкості, але з дозволеною на цій ділянці дороги швидкістю, не є підставою звинувачувати його у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки такими діями він не створював ні для кого перешкод (небезпек) та аварійних ситуацій, тому його дії не перебувають у причинному зв`язку із злочинними наслідками вказаної в обвинувальному акті ДТП. Рух водія ОСОБА_7 зі швидкістю 100-110 км/год взагалі ніяк не впливав на дії водія ОСОБА_12 та не змушував останнього виконувати той чи інший маневр на дорозі.

Згідно практики Верховного Суду диспозиція ст.286 КК сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП. При цьому належить ураховувати, що злочин, передбачений ст.286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в чч.1, 2 або 3 ст.286 КК, тобто тільки такі порушення. ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають а ними у причинному зв`язку.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст.286 КК.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП. Але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст.286 КК, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання в кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу почину, передбаченого ст.286 КК.

Судом було встановлено, що аварійну ситуацію, яка передувала настанню ДТП за участю автомобілів під керуванням ОСОБА_7 та ОСОБА_20 , створив саме ОСОБА_21 шляхом виконання маневру повороту (розвороту) з порушенням вимог п.10.1, п.10.4 ПДР України.

В даному випадку в ситуації, яка виникла на дорозі, водій ОСОБА_22 розпочав і продовжив свій маневр автомобілем, не переконавшись у безпечності руху як на його початку, так і під час виконання. Обвинувачений застосував екстрене гальмування, але внаслідок невиконання водієм ОСОБА_23 вимог п.10.1 ПДР, тобто перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, сталося зіткнення транспортних засобів. Оскільки в цій дорожній ситуації обвинувачений не міг передбачити, що стоячий автомобіль раптово почне маневр повороту в сусідню смугу, хоча відповідно до п.4 ПДР мав право розраховувати на те, що водій ОСОБА_22 буде виконувати ці ПДР, і обвинувачений не мав технічної можливості уникнути зіткнення, в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Таким чином судом об`єктивно встановлено причину створення аварійної обстановки як причину ДТП, відсутність в діях обвинуваченого причинного зв`язку з наслідками ДТП у вигляді отриманих потерпілим травм, а відтак відсутність в діях ОСОБА_7 складу передбаченого ч.2 ст.286 КК України злочину.

Що стосується апеляційних доводів щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неналежної оцінки доказів, то слід зазначити наступне.

Так прокурор зазначає, що обвинуваченим ОСОБА_7 в ході судового розгляду надано покази, які суттєво відрізняються від його показів на досудовому розслідуванні, в тому числі і під час слідчого есперименту, протирічать даним з протоколу огляду місця ДТП та поками свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Проте такі доводи не знайшли свого підтвердження. Судом у вироку викладені пояснення обвинуваченого щодо руху спочатку в лівій смузі руху, потім після обгону фури в середній смузі руху в напрямку м.Житомира. З такими даними прокурор був згоден і зазначав їх в якості вихідних даних також в своєму клопотанні від 13.06.2022 року про проведення додаткової комісійної комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи.

Прокурор звергає увагу, що згідно схеми до протоколу огляду місця ДТП від 07.03.2017 року сліди юзу від гальмування автомобіля під керуванням обвинуваченого починаються в середній смузі руху, що підтверджується схемою та фотознімками, долученими прокурором, і це має значення для визначення моменту виникнення небезпеки для ОСОБА_7 , що не враховано судом та не спростовано в даному вироку. Проте момент виникнення небезпеки об`єктивно визначався експертом ОСОБА_13 (який також допитувався судом) при проведенні додаткової судової автотехнічної експертизи, що було зазначено ухвалою суду від 24.01.2020 року про її призначення. В розпорядження експерта були надані матеріали справи, в тому числі і вказаний протокол огляду місця ДТП, який використовувся експертом при проведенні досліджень. Висновком експерта від 19.03.2020 року №138 (стор.10-11) підтверджується, що експерт при проведенні дослідження враховував схему до протоколу ОМП від 07.03.2017 року та проводив її аналіз. Так, ним схема огляду місця ДТП поміщена безпосередньо до тексту та зазначено: «Перед проведенням розрахунків спочатку проаналізуємо схему огляду місця ДТП (див. зображення 1) слідує, що сліди гальмування коліс автомобіля ЗАЗ-1102 починається в середній смузі і зміщується вліво, при цьому також зазначено, що дорога має заокруглення праворуч відносно напрямку руху автомобілів. Так як даний автомобіль ЗАЗ-1102 конструктивно не обладнаний системою ABS, тому напрямок руху даного автомобіля в момент застосування водієм термінового гальмування та блокування коліс задається положенням керованих коліс, а враховуючи наявність правого заокруглення, в такому випадку з технічної точки зору автомобіль ЗАЗ-1102 буде рухатись прямолінійно, зміщаючись зі своєї смуги руху на сусідню ліву смугу руху, що в даному випадку підтверджується схемою огляду місця ДТП та не може вказувати на те, що водій в момент сприйняття ситуації як небезпечної прийняття мір до гальмування відвертав кермо». Таким чином, рух обвинуваченого в середній смузі був врахований і судом, і експертами при оцінці обставин справи.

Посилання прокурора на суперечності в показах обвинуваченого та начебто ненаведення відповідних показів свідків в вироку та ігнорування судом таких розбіжностей та показів свідків щодо руху обвинуваченого до зіткнення спростовуються змістом вироку та наведенням судом своїх мотивів при оцінці доказів та вирішенні справи.

Крім того прокурором зазначається про наявність в розпорядженні суду суперечливих доказів, а саме - два останні по хронології висновки експертів №СЕ-19/102-20/17062-ІТ від 09.12.2020 р. та №001- 01 (Е)/22 від 28.01.2022 р., які при однакових вихідних даних різняться в частині визначення осіб водіїв, чиї дії були в причинно-наслідковому зв`язку з подією ДТП, при цьому не зазначена мотивація суду про прийняття ним одного висновку та відхилення іншого.

Однак з такими висновками прокурора погодися неможливо з огляду на те, що висновки експерта не мають переважного значення над іншими доказами в кримінальному провадженні, хоча в справах щодо безпеки руху мають вагоме значення, при наявності суперечливих доказів, згідно ч.4 ст.17 КПК, всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, крім того судом з огляду на його висновки не виникло сумнівів щодо зазначених експертних досліджень. Свої мотиви суд виклав у вироку в повному обсязі, вони зрозумілі та грунтуються на належному дослідженні та оцінці даних доказів, з такими висновками погоджується і колегія суддів. Судом дано визначення причинного зв`язку, зроблено аналіз створення аварійної обстановки, надано оцінку діям обох водіїв та зроблено висновком, що обвинуваченому ОСОБА_7 не може інкримінуватися те, що він не зміг уникнути зіткнення через порушення обмежень швидкості саме для нього та відсутності в нього права рухатись з дозволеною іншим учасникам руху швидкістю 100-110 км/год, враховуючи при цьому беззаперечний факт грубого порушення ПДР водієм ОСОБА_12 , який перебуває у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

При цьому невикладення в вироку в повному обсязі висновків експертів не свідчить про те, що судом дані висновки не було досліджено в повному обсязі та не було враховано в повному обсязі при постановленні рішення. Зазначене однозначно спростовується змістом вироку з наведенням мотивів прийнятого рішення. Усі наявні в провадженні експертні висновки було повторно досліджено колегією суддів, і апеляційний суд цілком погоджується з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки і вибірковості використання доказів, ігнорування їх та ненадання причин неприйняття деяких доказів в ході апеляційного перегляду вироку не встановлено.

Прокурор також в апеляційній скарзі посилається на неповноту судового розгляду, яка полягала у відмові в клопотанні прокурора про призначення додаткової комплексної комісійної судової експертизи у зв`язку з наявністю суперечливих висновків трьох автотехнічних експертиз, призначених безпосередньо судом, а саме:

№3/682 від 17.09.2019 (проведено за клопотанням сторони захисту, відповідно до висновку, причиною ДТП з технічної точки зору є порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 ) >

№138 від 19.03.2020 (проведено за клопотанням сторони захисту, відповідно до висновку, причиною ДТП з технічної точки зору є порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_12 )

№СЕ-19/102-20/17062-ІТ від 09.12.2020 (проведено за клопотанням сторони захисту, відповідно до висновку, причиною ДТП з технічної точки зору є порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 та ОСОБА_12 )

Таким чином на думку прокурора, у вказаному провадженні за ухвалою суду проведено три судові експертизи, кожна з яких дала абсолютно різні результати.

Проте, як вбачається з клопотання прокурора, він просив призначити комісійну експертизу на основі тих самих вихідних даних і фактично з тими самими питаннями, по яких вже призначались судом експертні дослідження і суду були надані відповідні висновки. Згідно позиції Верховного Суду України, викладеної в п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи, тощо.

При цьому апеляційний суд цілком погоджується з доводами сторони захисту на заперечення вказаних апеляційних доводів прокурора.

Так відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВСУ №8 від 30.05.1997 р., додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з`ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо. Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер.

Всі експерти, які проводили вказані прокурором дослідження, допитувались в суді і роз`яснювали свої висновки. Однак в клопотанні прокурора не зазначено про те, що допити експертів не дали можливості усунути якусь неповноту або неясність їх висновків. Також, для проведення кожної з експертиз в розпорядженні експертів були всі матеріали розслідування, в тому числі і протокол ОМП та протоколи слідчих експериментів, які повинні були враховуватися експертами

Крім того н в ході досудового розслідування при призначенні автотехнічної експертизи саме органом досудового розслідування перед експертом було поставлено питання про те, що з технічної точки зору стало причиною створення аварійної обстановки, на яке експертом у висновку №361/594/18-25 від 24.04.2018 року відповідь надана не була, разом з тим додаткова експертиза стороною обвинувачення не призначалась.

Посилання прокурора на те, що експерт ОСОБА_13 при експертному дослідженні невірно сприйняв кількість смуг для руху транспортних засобів з наявних у справі матеріалів є припущенням прокурора, оскільки експерт про це не зазначав в ході його опитування в судовому засіданні. Крім того з цієї підстави прокурором не ставилося питання про призначення додаткової експертизи, і даний експерт в подальшому про проведенні додаткової експертизи, призначеної судом за клопотанням прокурора, (висновок від 09.12.2020 року №СЕ-19/102-20/17062-ІТ) мав можливість точно з`ясувати для себе вказані обставини на підставі тих же матеріалів, що йому надавалися попередньо.

Не знайшли також підтвердження і доводи прокурора про те, що неповнота судового розгляду полягає у відмові в задоволенні його клопотання про допит експерта ОСОБА_14 з приводу його експертного висновку від 28.01.2022 року №001-01(Е)/22, наданого стороною захисту.

Так дійсно згідно ч.1 ст.356 КПК України за клопотанням сторони кримінального провадження суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку.

Разом з тим заявлене клопотання прокурором обгрунтовано тим, що дані експертні висновки суперечать попереднім, а також тим, що експертом було здійснено самостійний збір даних, а саме довжини автомобіля «Таврія», що суперечить законодавству про проведення експертизи. Разом з тим судом цілком правомірно та обгрунтовано було відмовлено в протокольній формі в задоволення даного клопотання, оскільки даний висновок підлягає юридичній оцінці в сукупності з іншими висновками та доказами в кримінальному провадженні, а такі вихідні дані, як довжина конкретного автомобіля є загальнодоступними, тому роз`яснення експерта не потребує. Неузгодження висновку цього експерта з висновками інших експертиз не є підставою для його допиту, оскільки він зобов`язаний надати роз`яснення лише свого висновку.

Як на порушення судом вимог кримінального процесуального закону прокурор посилається на незадоволення судом його клопотання про призначення додаткової комісійної комплексної експертизи та порушення принципу змагальності, передбаченого ст. 22 КПК України, однак в казані доводи апелянта також є неспроможними, оскільки сам факт заявлення клопотання будь-якою стороною провадження не є обов`язком суду для його задоволення, і результат розгляду клопотання залежить від його обґрунтування та доцільності для кримінального провадження. Крім того ухвалою суду від 30.11.2020 року було задоволено клопотання прокурора та призначено автотехнічну експертизу, на підставі дослідження якої прокурором було змінено обвинувачення в суді Разом з тим апеляційний суд звертає увагу, що органом досудового розслідування та стороною обвинувачення повинно бути сформульовано обвинувачення в ході досудового розслідування на підставі зібраних доказів, і перекладання такого обов`язку на суд є неприпустимим.

Проведення експертного дослідження на замовлення сторони захисту передбачено вимогами КПК України, в тому числі і загальними засадами кримінального судочинства, зазначене експертне дослідження цілком обгрунтовано прийнято судом у відповідності до положень ст.ст.93, 101, 243 КПК України.

Посилання прокурора нате, що при задоволенні його клопотання про призначення додатковї атвотехнічної експертизи, судом не було постановлено перед експертом тих питань, про які йшлося в клопотанні, то слід зазначити, що поставлені прокурором питання вирішувалися попередніми експертами та прокурором не було достатньо обгрунтовано необхідність повторного з`ясування цих же питань.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність та безпідставний висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України, то слід зазначити, що вони також не знайшли свого підтвердження.

Так постановляючи виправдувальний вирок, суд зазначив, що об`єктивна сторона даного злочину характеризується діяннями, що полягають у порушенні правил безпеки руху, суспільно-небезпечними наслідками, тобто заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, а також причинним зв`язком між діяннями й наслідками. При цьому порушення п. 12.3 ПДР, яке інкримінується обвинуваченому, має місце лише тоді, коли водій мав об`єктивну спроможність виявити небезпеку для руху, яка згідно з пунктом 1.10 цих Правил полягає у зміні дорожньої обстановки, у тому числі й у появі рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її. При цьому відповідно до практики Верховного Суду у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв, того, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка була учасником дорожнього руху. При цьому саме по собі не уникнення зіткнення не може бути поставлено особі у провину, якщо його дії були вимушеними та не перебували у прямому причинному зв`язку із суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Далі судом наводиться аналіз показів свідка ОСОБА_16 та ОСОБА_24 , з яких вбачається, що водій автомобіля «Volkswagen Crafter» ОСОБА_12 стояв попереду з увімкненим сигналом аварійної зупинки та для виконання маневру повороту ліворуч останній здійснював рух заднім ходом, проте сама по собі наявність попереду іншого автомобіля та рух заднім ходом цього автомобіля, який перебував на прилеглій смузі руху обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно з ПДР України, не є небезпекою для руху останньому.

Наведене на думку суду, узгоджується із висновком експерта №138 від 19.03.2020, відповідно до якого, для водія «ЗАЗ-1102» ОСОБА_7 , з технічної точки зору, не виникала небезпека для руху, якщо автомобіль «Volkswagen Crafter» рухався заднім ходом, перебуваючи на смузі руху, прилеглій зі смугою на який знаходився цей автомобіль «ЗАЗ-1102».

Таким чином судом робиться висновок, що якщо в обвинуваченого ОСОБА_7 не виникала небезпека для його руху, під час здійснення водієм автомобіля «Volkswagen Crafter» руху заднім ходом, то він і не був зобов`язаний реагувати на це шляхом зменшення швидкості руху чи зупинки свого автомобіля «ЗАЗ-1102».

Водночас стрімке виконання водієм автомобіля «Volkswagen Crafter» маневру повороту ліворуч та занадто мала відстань між цим автомобілем та автомобілем «ЗАЗ-1102» позбавило ОСОБА_7 можливості уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування, а тому в останнього не було об`єктивної можливості запобігти ДТП, яка, на думку суду, виникла внаслідок недотримання водієм ОСОБА_12 Правил дорожнього руху України, зокрема п. 10.1.

Причинний зв`язок дій учасників ДТП з її виникненням полягає у двох взаємопов`язаних поняттях, а саме технічна причина виникнення пригоди та необхідні умови її виникнення.

Під технічною причиною виникнення ДТП слід розуміти обставини, які з технічної точки зору стали причиною виникнення аварійної обстановки.

Аварійна обстановка створюється тим водієм, який немає переваги на рух.

Так з аналізу висновків автотехнічних експертиз №361/594/18-25 від 24.04.2018, №3/682 від 17.09.2019, №138 від 19.03.2020, №СЕ-19/102-20/17062-ІТ від 09.12.2020 та №001-01(Е)/22 від 28.01.2022 судом робиться висновок про те, що при згаданих технічних параметрах та проведених розрахунків небезпеку для руху водія «ЗАЗ-1102» ОСОБА_7 створював водій автомобіля «Volkswagen Crafter» ОСОБА_12 , тобто останній змушував інших учасників дорожнього руху застосовувати термінове гальмування, а ОСОБА_7 мав право розраховувати, що водій ОСОБА_12 дасть йому дорогу. У разі якби водій автомобіля «Volkswagen Crafter» не виконував маневр повороту, то водій «Таврії» безперешкодно продовжив би рух у напрямку м. Житомира, бо він рухався у паралельній з автомобілем «Volkswagen Crafter» смузі, а при виконанні вказаним автомобілем руху заднім ходом для ОСОБА_7 небезпеки для руху не виникає взагалі .Здійснюючи поворот ліворуч, ОСОБА_12 повинен був переконатись у безпечності свого маневру, а водій «Таврії» повинен був застосувати дії для уникнення зіткнення, тобто у такому випадку загальмувати.

У даній ситуації ОСОБА_7 їхав зі швидкістю 100-110 км/год і при заданих технічних даних він не мав можливості уникнути зіткнення із «Volkswagen Crafter». При цьому, водій автомобіля ОСОБА_12 не знав та не міг знати, що за кермом автомобіля «Таврія» перебуває ОСОБА_7 , який згідно з п. 12,6 б) ПДР не мав права їхати зі швидкістю більше ніж 70 км/год, а тому під час виконання повороту ОСОБА_12 повинен був виконати вимоги п. 10.1 ПДР та переконатись у безпечності свого маневру.

При цьому погоджуючись з таким аналізом доказів та обставин і такими висновками суду, апеляційний суд також вважає цілком обгрунтованим зазначення судом того, що за версією прокурора, у разі керування автомобілем «ЗАЗ-1102» замість водія ОСОБА_25 , іншим водієм, який мав стаж керування понад два роки, винуватцем згаданої ДТП був би водій «Volkswagen Crafter» ОСОБА_12 . На підставі наведеного суд робить висновок про безпідставність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, оскільки ОСОБА_7 не може ставитись у провину те, що він не зміг уникнути зіткнення, через те, що не мав права рухатись на автомобілі «Таврія» з дозволеною іншим учасникам дорожнього руху швидкістю 100-110 км/год, враховуючи при цьому беззаперечний факт грубого порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля «Volkswagen Crafter» ОСОБА_12 , який перебуває у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, і наведені обставини у своїй сукупності та взаємозв`язку вказують на те, обвинувачений ОСОБА_7 об`єктивно не міг уникнути зіткнення, що вказує на відсутність порушення обвинуваченим п. 12.3 Правил безпеки дорожнього руху України та виключає в діях останнього склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Отже, у суду виник розумний сумнів, щодо наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу інкримінованого йому злочину, що у відповідності до положень ст. 17 КПК України та ст. 62 Конституції України виключає постановлення обвинувального вироку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що апеляційні доводи прокурора і в цій частині аналогічні його доводам на підтримання пред`явленого обвинувачення, належно спростовані судом першої інстанції, з чим погоджується і апеляційний суд. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що однозначних та беззаперечних доводів та підстав для скасування вироку суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції прокурором в апеляційній скарзі при цьому не наведено. .

З урахуванням викладеного, переглянувши вирок суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора з наведених у ній підстав задоволенню не підлягає, а вирок необхідно залишити без зміни, як законний та обґрунтований.

Керуючись ст. ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 залишити без задоволення, а виправдувальний вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 21 липня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.268 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: