Справа № 161/3302/23
Провадження № 1-кс/161/1157/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про застосування запобіжного заходу

м. Луцьк 01 березня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, Волинської області, громадянина України, українця, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

про те, що він підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання та додані до нього матеріали підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 отримали 01.03.2023 року о 09-00 годині, про що свідчать їх підписи в клопотанні.

В клопотанні зазначено, що ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, з метою збуту, у невстановленої досудовим розслідуванням особи, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено MDMB-4en-PINACA (MDMB-PENINACA), з метою її подальшого збуту.

У подальшому, 27.02.2023 року, ОСОБА_6 , зберігаючи при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено MDMB-4en-PINACA (MDMB-PENINACA), яка містилась у 90 полімерних зіп-пакетах, переніс їх з метою подальшого збуту, до будинку АДРЕСА_2 , де продовжував незаконно зберігати при собі з метою збуту до моменту їх вилучення працівниками поліції в ході його затримання за підозрою у вчиненні злочину, тобто до 15 год. 27 хв. 27.02.2023.

Відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/103-23/2195-НЗПРАП від 28.02.2023, надана на дослідження речовина можливо містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено MDMB-4en-PINACA (MDMB-PENINACA).

Таким чином, ОСОБА_6 , обґрунтовано підозрюється у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Відомості по даному факту внесено в ЄРДР за №0000630 від 27.02.2023 за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

27.02.2023 близько 15 год. 27 хв. ОСОБА_6 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом затримання від 27.02.2023, яким у гр. ОСОБА_6 , вилучено 90 зіп-пакетів із вмістом подрібненої речовини рослинного походження; висновком експерта № СЕ-19/103-23/2195-НЗПРАП від 28.02.2023, відповідно до якого надана на дослідження речовина рослинного походження можливо містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено MDMB-4en-PINACA (MDMB-PENINACA); протоколом обшуку житла ОСОБА_6 від 27.02.2023, під час якого вилучено полімерний пакет із вмістом подрібненої речовини рослинного походження, велику кількість зіп-пакетів, металеві предмети із нашаруванням подрібненої речовини рослинного походження, пристрій для подрібнення із залишками речовини рослинного походження; іншими доказами;

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлені ризики, передбачені у п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема це можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити сховати або спотворити будь яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити, що на даному етапі досудового розслідування встановлено вагомі докази про вчинення ОСОБА_6 , зазначеного кримінального правопорушення та в разі визнання його винуватим, останньому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років з конфіскацією майна, що свідчить проте те, що підозрюваний у разі не застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити, що на даний момент є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 , на території Луцького району розклав так звані «закладки» з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено MDMB-4en-PINACA (MDMB-PENINACA), які на даний момент не віднайдено органом досудового розслідування, а тому, перебуваючи на свободі підозрюваний матиме можливість знищити або спотворити будь-яку із речей і документів, які мають істотне значення для досудового розслідування.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити, що на даний момент повне коло осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, та як наслідок, усі речові докази, органом досудового розслідування не виявлено та не вилучено, а тому перебуваючи на свободі підозрюваний матимете можливість незаконно впливати на свідків у провадженні, що негативно вплине на результати досудового розслідування та судового розгляду.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити, що підозрюваний, офіційно не працевлаштований, а тому єдиним джерелом його заробітку є злочинний промисел, у зв`язку з чим є підстави вважати, що ОСОБА_6 , може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вищевказане обґрунтовується встановленими слідством обставинами, передбаченими ст. 178 КПК України , а саме тим, що: наявні вагомі докази про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких; у разі визнання ОСОБА_6 , винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна; відсутність постійного місця роботи та джерела прибутку.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування від правосуддя може вимірюватись суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами. Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, зокрема особистого зобов`язання відносно підозрюваного ОСОБА_6 , не може запобігти вищевказаним у клопотанні ризикам та не може бути застосовано відносно останнього, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчинені тяжкого злочину, що дає підстави вважати, що обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, підозрюваним виконані не будуть. Особиста порука не може бути застосована відносно підозрюваного тому, що особа, яка б заслуговувала на довіру та яка зможе поручитися за виконання останнім обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутня. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не може бути застосовано, у зв`язку із тим, що підозрюваний, враховуючи санкцію покарання, може переховувався від органів слідства з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також вільно проводячи дозвілля в умовах, не пов`язаних з позбавленням волі, підозрюваний буде продовжувати займатись незаконним придбанням психотропних речовин у зв`язку із відсутністю постійного джерела прибутку.

На підставі викладеного, враховуючи те, що ОСОБА_6 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а також наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний має намір та можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити сховати або спотворити будь яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з врахуванням того, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам та не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому слідчий просить застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали в повному обсязі і просили його задовольнити.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 просив застосувати до його підзахисного домашній арешт.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_6 підтримав доводи свого захисника.

Суд заслухав учасників судового провадження, дослідив матеріали клопотання, надані стороною захисту докази, дійшов висновку, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В судовому засіданні встановлено, що Луцьким РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування №0000630 від 27.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до витягу з ЄРДР вбачається, що 27.02.2023 близько 10 год. 40 хв., на ділянці території поблизу будинку за адресою АДРЕСА_2 виявлено гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зберігає при собі з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс.

27.02.2023 близько 15 год. 27 хв. ОСОБА_6 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

28.02.2023 року ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину та карається позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором та слідчим не доведено обставин, передбачених ч.3 ст.194 КПК України, зокрема того, що у даному конкретному випадку є недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, згідно зі ст.194 ч.4 КПК України, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

-тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

-у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Крім того, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Зважаючи на практику Європейського суду, враховуючи, що матеріалами клопотання не доведена реальна можливість підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню, а тому вважати, що існують обґрунтовані ризики щодо цього у суду немає підстав. Тяжкість покарання не є безумовною підставою для обрання запобіжного заходу, що вказаний у клопотанні. Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, одружений, має двох дітей, одна з яких є малолітньою. Виходячи з викладених вище обставини у їх сукупності, приходжу до висновку про доцільність та можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, визначеного ст.176 КПК України, зокрема, у виді домашнього арешту, що достатньою мірою буде гарантувати виконання підозрюваним покладених обов`язків.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Згідно зі ст.181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

З урахуванням викладеного та оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, враховуючи докази надані стороною обвинувачення та стороною захисту, з метою забезпечення належного проведення досудового розслідування, явки даної особи для надання показань тощо, доходжу висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про застосовування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважаю за необхідне застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто з 01 березня 2023 року до 01 травня 2023 року включно, заборонивши останньому залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою їх вимогою; не відлучатися з місця мешкання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи; здати на зберігання у відповідний орган Управління Державної міграційної служби паспорт України для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд за кордон.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст 176-179, 181, 184,193,194 196, 205, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши останньому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, тобто з 01.03.2023 року до 01.05.2023 року включно, окрім часу оголошення на території міста Луцька повітряної тривоги.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1)прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою їх вимогою;

2)не відлучатися з місця мешкання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи;

4)здати на зберігання у відповідний орган Управління Державної міграційної служби паспорт України для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд за кордон.

У відповідності до вимог, передбачених п. 2 ч. 3 ст 202 КПК України, негайно звільнити підозрюваного ОСОБА_6 з-під варти та зобов`язати останнього невідкладно прибути до місця свого проживання.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 передати для виконання відділу Національної поліції за місцем його проживання - АДРЕСА_1 .

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконання після її проголошення.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту становить два місяці по 01.05.2023 року включно, якщо строк домашнього арешту не буде продовжено.

На ухвалу, протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно, після її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 03 березня 2023 року о 09-15 годині.

Слідчий суддя Луцького

міськрайонного суду ОСОБА_1