Справа № 465/6009/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/794/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції,

кримінального провадження № 0000374 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 14.07.2022 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Донецьк, із середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз - вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.07.2019 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 30.04.2021 року по відбуттю строку покарання, без визначеного місця проживання,

обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого. подав апеляційну скаргу на вирок Франківського районного суду м. Львова від 14.07.2022 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід, раніше обраний ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з 03.07.2021 року, тобто з часу фактичного затримання та поміщення під варту.

Знято арешт, накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 05.07.2021 року на тимчасово вилучене майно, а саме: дерев`яну палицю для ходьби г-подібної форми світло-коричневого кольору.

Вирішено питання з речовим доказом в порядку ст. 100 КПК України.

Захисник обвинуваченого оскаржив даний вирок в апеляційному порядку, просить скасувати даний вирок, та ухвалити новий вирок, яким закрити кримінальне провадження за ч.1 ст.284 КПК України. Вважає, що через неповноту судового розгляду та невідповідність фактичним обставинам справи вирок підлягає скасуванню. Вину ОСОБА_7 визнав частково, а саме не заперечував факт нанесення удару потерпілій ОСОБА_9 , але це було коли він від неї відмахувався. Умислу на відкрите викрадення чужого майна у нього не було. Він з товаришем хотіли позичити у ОСОБА_10 трохи грошей на горілку і купити її в іншому магазині, бо в цьому дорога випивка, думали що дасть кілька гривень, щоб вони пішли однак не вийшло.

Апелянт наполягає, що судом першої інстанції вина ОСОБА_7 доведена дослідженими в суді матеріалами. Однак попри заяви обвинуваченого допитати свідка з яким ОСОБА_7 розпивав алкоголь цього не було зроблено. На відеозаписі не видно хто конкретно гроші вимагав, чути нерозбірливий гамір. Фотоскопічної експертизи відеозапису не проводили. Не враховано покази обвинуваченого про відсутність у нього умислу на вчинення злочину. У обвинуваченого наявні ряд захворювань через що ОСОБА_7 користується палицею для допомоги при ходьбі і це зафіксовано в справі. Крім того під час допиту в суді встановлено, що між потерпіло ОСОБА_9 та обвинуваченим виникли неприязні стосунки щодо подій інкримінованих обвинуваченому і це могло спричинити конфлікт.

Апелянт вважає, що вимоги ст. 94 КПК України, про всебічний повний неупереджений розгляд справи, судом першої інстанції не виконані.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , будучи засудженим вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.07.2019 року до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, яке відбув 30.04.2021 року, на шлях виправлення не став та вчинив нове кримінальне правопорушення проти власності.

Так, 03.07.2021 року близько 17.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у магазині «Чарка до свята», що за адресою: м. Львів, пл. Липнева, 8, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, застосував фізичне насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я, а саме завдав удару в ліву щоку обличчя потерпілої ОСОБА_9 кулаком своєї правої руки, та відкрито намагався заволодіти грошовими коштами потерпілої ОСОБА_9 в сумі 100 грн. та грошовими коштами, що знаходились у касовому сховищі даного магазину в сумі 3900 грн., однак, свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки його злочинні дії були зупинені сторонніми особами.

Таким чином, ОСОБА_7 скоїв незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я особи, вчинений повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України.

Заслухавши доповідача, міркування захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а вирок суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, перевірені документи та докази, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченому ОСОБА_7 обрано покарання в межах санкції статі обвинувачення, метою якого є запобігання подальшого вчинення кримінальних правопорушень.

Зокрема судом першої інстанції враховано показання потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_11 про застосування до потерпілої насильства з боку ОСОБА_7 є послідовними, несуперечливими, узгоджуються між собою та підтверджені іншими вищенаведеними здобутими у справі доказами, зокрема оглянутими відеозаписами з камер відеоспостереження, відеозаписами проведення слідчих експериментів із потерпілою ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_11 , які незалежно один від одного уточнили спосіб, механізм та обставини заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, що повністю співпадають.

При цьому, суд не міг вважати спроможною версію обвинуваченого про те, що він мав намір позичити кошти в потерпілої, а не грабувати її, адже така не підтверджується жодними належними і допустимими доказами. Навпаки, в судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів встановлено, що ОСОБА_7 в момент вчинення інкримінованих йому дій жодних прохань до ОСОБА_9 з приводу позичання в неї грошей не висловлював. Навпаки, з оглянутих у судовому засіданні відеоматеріалів з камери відеоспостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » слідує, що обвинувачений звертав до ОСОБА_9 лише одну фразу: «где бабки, бабки где?», що, на переконання суду, свідчить про вимогу передати кошти, а не пропозицію їх позичити. Крім цього, суд враховує, що після огляду і дослідження в судовому засіданні вказаних відеозаписів ОСОБА_7 змінив свою позицію. Так, в ході його допиту судом він наполягав на тому, що хотів позичити кошти в ОСОБА_9 і казав їй «дай гроші», однак, в подальшому наполіг на тому, що потерпіла його відштовхувала через непорозуміння між ними, в ході чого у нього зникли гроші, які він тримав у руці в сумі приблизно 28-29 грн., а тому й питав в потерпілої «где бабки?».

За таких обставин суд першої інстанції вважав зміну обвинуваченим версій розвитку подій обраною ним тактикою захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне. Сукупністю зібраних і досліджених доказів підтверджуються показання потерпілої про те, що ОСОБА_7 мав на меті відкрито заволодіти коштами, вчиняв активні дії для цього, зокрема, вдарив потерпілу кулаком по обличчю, зчинив штурханину, вимагав повідомити, де знаходяться кошти. При цьому, стрімкість розвитку подій, їх цілеспрямованість, активний опір потерпілої вказують на наявність в ОСОБА_7 умислу власне на заволодіння коштами. Доводи обвинуваченого про те, що він запитував у ОСОБА_9 «где бабки?» для відшукання своїх коштів, які загубились в ході штурханини, не знаходять свого підтвердження, адже таких коштів на місці події виявлено не було, жодних доказів їхньої наявності немає.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме вчинення незакінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я особи, вчиненого повторно та відноситься до категорії тяжкого злочину. При цьому враховано, що обвинувачений вчинив нове кримінальне правопорушення, маючи не зняту та не погашену судимість за попереднім вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.07.2019 року, яким його засуджено за ч.2 ст.185 КК України, а також із застосуванням насильства, яке згідно висновку експерта №766 від 03.07.2021 року спричинило потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості. Також прийнято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, адже його дії були присічені сторонніми особами, а саме свідком ОСОБА_11 , який затримав обвинуваченого безпосередньо на місці події.

Вирішуючи питання призначення покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував загальні засади призначення покарання, визначені у ст.65,50 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, мету вчинення суспільно небезпечних дій, зокрема бажання заволодіти чужим майном для власного збагачення, вчинення замаху на злочин, тобто незакінченого злочину, який не було доведено до кінця внаслідок викриття винного і затримання очевидцем, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, особу ОСОБА_7 , який раніше судимий, за попереднім місцем відбування покарання характеризується посередньо, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, водночас хворіє на лівобічний коксартроз, хронічний гепатит С, туберкульоз.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, даних про особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти приватної власності, нове кримінальне правопорушення вчинив, маючи не зняту і непогашену судимість за попереднім вироком, ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі. При цьому враховано відсутність обтяжуючих обставин, а також вчинення обвинуваченим незакінченого злочину, що дало підстави суду визначити таке покарання на рівні мінімальної межі для даного виду покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України, що відповідає вимогам ст.ст.63, 68 КК України. Медичних протипоказань для відбування зазначеного виду покарання в обвинуваченого немає. Так, згідно наданої стороною захисту інформаційної довідки Філії ЦОЗ ДКВС України у Львівській області №747-Ф/ПВ-22-вих від 22.06.2022 року стан здоров`я ОСОБА_7 задовільний, останній перебуває на диспансерному обліку в лікарів терапевта, інфекціоніста та фтизіатра, отримує необхідне лікування амбулаторно. З наведеного слідує, що обвинувачений не перебуває в критичних станах, які б могли слугувати перешкодою для виконання щодо нього покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, суд першої інстанції не вбачав підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст.ст.69, 75 КК України, на чому наполягали обвинувачений та його захисник в судовому засіданні.

Дане покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

На думку колегії суддів таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією з умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого в результаті вчинення злочину збитку або усунення заподіяної шкоди.

Як зазначено у вироку суду першої інстанції, та перевірено в суді апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та скоїв новий злочин, який полягав у вчиненні злочину проти власності, а тому суд першої інстанції підставно дійшов до переконання по необхідність призначення ОСОБА_7 покарання, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів у вигляді позбавлення волі.

Апеляційні вимоги захисника обвинуваченого правильність висновків суду першої інстанції не спростовують. Покликання апелянта на не підтвердження умислу в діях обвинуваченого повністю спростовані дослідженими в суді першої інстанції доказами та показами свідка і потерпілої. Стосовно допиту чоловіка з як випивав обвинувачений то особу такого досудовим розслідуванням встановлено не було, як і не представлено стороною захисту.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 14.07.2022 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: