Справа № 131/826/21
Провадження №11-кп/801/225/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

із секретарем: ОСОБА_4 ,

за участі: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та апеляційною скаргою зі змінами захисника ОСОБА_7 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 18 січня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

До Немирівського районного суду Вінницької області надійшло на розгляд кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою цього суду від 18 січня 2023 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Мотивуючи прийняте рішення, суд врахував тяжкість злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , його наслідки, особу обвинуваченого, та те, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшились.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі зі змінами просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_6 з тримання під вартою на особисте зобов`язання. Зазначає про існування висновку судової інженерно транспортної експертизи, згідно якої невідповідності вимогам ПДР в діях водія ОСОБА_6 , які б знаходились в причинному зв`язку з настанням даної ДТП не вбачається та що саме причиною ДТП є невідповідність дій велосипедиста. Крім того, вказує на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та позитивної репутації.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд всупереч вимогам ст. 178 КПК України не врахував відсутність доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України. Крім того, ризики, зазначені у клопотанні прокурора нічим не обґрунтовані і не підтверджені та є лише припущеннями, чого суд не врахував.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні вимоги, прокурора ОСОБА_5 , який заперечила проти їх задоволення, дослідивши ухвалу суду першої інстанції та клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 та апеляційна скаргою зі змінами захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

При розгляді клопотань про продовження строку дії застосованого запобіжного заходу суд додержується правил, передбачених розділом II КПК України.

У відповідності до вимог ст.177 цього Кодексу метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Згідно вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, це унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не зникли та виправдовують продовження обраного відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому враховано тяжкість кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , наслідком якого є загибель людини та особу обвинуваченого.

Відомостей, які б свідчили про неможливість перебувати обвинуваченого під вартою, у тому числі за станом здоров`я, немає.

У зв`язку з вищевикладеним, підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання немає.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справах «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, «Летельє проти Франції» від 26.06.1991, наголошено, що тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та апеляційну скаргу зі змінами захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 18 січня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_5 та продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів обвинуваченому ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3