Дата документу 03.10.2022 Справа № 333/1101/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1101/22 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1224/22 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянула 3 жовтня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10 серпня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносноОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, у провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Прокурор ОСОБА_10 просив суд продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим, зазначивши, що у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ризики не змінилися, вони продовжують існувати, а саме: останні можуть переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься, відповідно до ст. 12 КК України, до категорії тяжких злочинів. Обвинувачені у м. Запоріжжі перебували тимчасово та не мають постійного місця мешкання та реєстрації у вказаному місті. Крім того, відсутність у обвинуваченого постійного джерела доходів, ще рах підтверджує наявність ризику скоєння інших кримінальних правопорушень. На думку прокурора, жоден iз більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти встановленим ризикам.

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10 серпня 2022 року, задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строком до 10 жовтня 2022 року з одночасним визначенням застави у меншому розмірі - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 49 620 грн. Приймаючи таке рішення, суд врахував дані про особу обвинувачених, наявність ризику, передбаченого п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що суд приймаючи рішення щодо його особистості вказав про судимості, проте він фактично раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню доньку, постійне місце реєстрації, працював не офіційно. Вказує, що потерпілий та половина свідків вже допитано судом, в тому ризик впливу на них відсутній. Просить ухвалу суду скасувати та обрати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що ухвала необ`єктивна та одностороння, а ризики на які послався суд взагалі не існують. Вказує, що наявність судимостей не можуть бути предметом цього провадження, потерпілий та половина свідків допитані. Просить ухвалу суду скасувати та обрати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. Крім того, просить апеляційний суд поновити його процесуальні права у вигляді ознайомлення із протоколом судового засідання та аудіо, відео фіксацією судових засідань.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомлені про час і дату судового засідання не з`явився, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.
Захисники підтримали апеляційні скарги та просили її задовольнити.

Обвинувачені залишили приміщення у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», яке пристосовано для проведення відеоконференц зв`язку, не бажаючи приймати участь у судовому засіданні апеляційної інстанції, що з огляду на положення ст.ст. 22,26 КПК України, суд розцінює як волевиявлення вказаних осіб та реалізацію ними наданих законом прав. В даному випадку не вимагається обов`язкової участі обвинувачених, суд не вбачає перешкод для подальшого апеляційного розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

Переглядаючи апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо відсутності встановлених судом ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України апеляційний суд приходиться до наступних висновків.
Так, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України, який існував на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Так, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував дані про особу та репутацію обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, на теперішній час обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за вчинення якого санкцією кримінального закону передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років, відсутність постійного джерела доходів.

Також, судом оцінено і особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше неодноразово (6 разів) притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, наразі не займався суспільно-корисною працею, що свідчить про суспільну небезпеку його особи.

Отже, з урахуванням відсутності у обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 місця роботи чи зайняттясуспільно-корисною працею, наявність неодноразового притягнення до кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення умисних корисливих злочинів, свідчить про усталеність протиправної поведінки та підтверджує доведеність ризику вчинення ними іншого кримінального правопорушення.

При цьому, наявність встановленого ризику у межах даного кримінального провадження ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Тому, зважаючи на наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, необхідність забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника судового провадження була застосована належна правова процедура, колегія суддів вважає, що суспільний інтерес, що полягає у захисті прав потерпілого від кримінального правопорушення перевалює над принципом поваги до свободи особистості і виправдовує саме на теперішній час подальше тримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики негативної процесуальної поведінки.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризику, який не зменшився та продовжує існувати, відомостей стосовно особи обвинувачених, обранняобвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 іншого більш м`якого запобіжного заходу, як того просили обвинувачені, на думку колегії суддів, є невиправданим.

Крім того, судова колегія зауважує, що ухвалою слідчого судді від 25 листопада 2021 р. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою засвідчує застосування відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, розмір якої оскаржуваною ухвалою суду було зменшено до мінімального, а саме до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який на думку колегії суддів, з огляду на репутацію обвинувачених, неможна вважати непомірним та достатньою мірою гарантуватиме виконання останніми покладених на них процесуальних обов`язків.

Отже, доводи апеляційних скарг обвинувачених щодо незгоди з ризиками, на які послався суд у своєму рішенні,колегія суддів вважає непереконливими.

Доводи обвинувачених про відсутність ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на те, що районним судом не було встановлено наявність вказаного ризику.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на постійне місце реєстрації та наявність неповнолітньої дитини не свідчать про зменшення існування зазначеного вище ризику та не можуть слугувати підставою для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Твердження ОСОБА_9 щодо поновлення його процесуальних прав у вигляді ознайомлення із протоколом судового засідання та аудіо, відео фіксацією судових засідань виходить за межі дискреційних повноважень апеляційного суду.

Між тим, як встановлено ч. 1 ст. 197 КПК України,строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Так, ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою судом постановлено 10 серпня 2022 року, і саме з цієї дати обчислюється строк її дії. Строк дії ухвали становить 60 днів, тобто, з 10 серпня 2022 року по 8 жовтня 2022 року включно, натомість суд визначив кінцевим строком дії ухвали 10 жовтня 2022 року, що є помилковим.
Отже, місцевий суд, при визначенні строку дії оскаржуваної ухвали про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою не дотримався, зазначених вище вимог закону та визначив строк тримання під вартою понад шістдесят днів з дня постановлення оскаржуваної ухвали, що не відповідає положенням ст. 197 КПК України.
Беручи до уваги положення ч. 1 ст. 407 КПК України, судова колегія вважає за необхідне змінити ухвалу суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10 серпня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносноОСОБА_8 та ОСОБА_9 до 10 листопада 2021 р. змінити, визначивши кінцевим строком тримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою за даним судовим рішенням суду першої інстанції 8 жовтня 2022 р. включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4