Справа № 554/8832/22
Провадження №1-кп/524/203/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2023 Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі колегії суддів:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці клопотання прокурора про продовження тримання під вартою обвинувачених

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кременчука Полтавської області, українки, громадянки України, освіта середня, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.. 89 КК України раніше не судимої

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Комсомольськ Полтавської області, українки, громадянки України, освіта середня, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

- 07.06.2022 Крюківським районним судом м. Кременчука за ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 309, ч1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Бобрик Роменського району Сумської області, українця, громадянки України, освіта середня, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- 21.06.2022 Роменьским міськрайонним судом Сумської області за ч.1 ст. 296, ч.4 ст. 186, ч.1 ст. 70 КК України до 1 року позбавлення волі

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Автозаводського районного суду м. Кременчука перебуває кримінальне провадження №0000461 по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.2 ст.27, ч.3 ст.307 КК України та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.2 ст.27, ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , зазначивши, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_15 та її захисник адвокат ОСОБА_9 заперечували проти клопотання прокурора. Вважали, що прокурором не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Просили змінити запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на незадовільний стан здоров`я обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_12 та її захисник адвокат ОСОБА_7 просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на незадовільний стан здоров`я обвинуваченої.

Обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник ОСОБА_8 проти задоволення клопотання прокурора не заперечували.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_10 заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Суд, вислухавши клопотання прокурора, думки обвинувачених та їх захисників, приходить до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ухвали суду від 14.12.2022 року строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 спливає 10 лютого 2023 року.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст..29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обовязковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" вказано, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСП у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року).

З огляду на те, що до спливу строку тримання обвинуваченої ОСОБА_11 під вартою завершити судове провадження не виявляється можливим, оскільки ще не допитані свідки, не досліджені всі докази, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_11 , які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, особу обвинуваченої, яка в силу ст. 89 КК України раніше не судима, до затримання офіційно ніде не працювала, тобто не мала офіційних джерел доходів, її стан здоров`я, зокрема відсутність даних про те, що обвинувачена за станом здоров`я не може утримуватися в умовах CІЗО, матеріальне становище, з метою запобігання ризикам, що передбачені ст..177 КПК України, а саме запобігання спробам обвинуваченої переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків суд вважає недостатнім застосування до обвинуваченої ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу та вважає необхідним продовжити обвинуваченій дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_11 із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, суд враховує, що ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачена може не виконувати покладені на неї процесуальні обов`язки, є реальними та триваючими, на даний час вони виключають можливість змінити запобіжний захід щодо обвинуваченої на домашній арешту, а альтернативні запобіжні заходи, не забезпечать достатній рівень гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченої. Не вважає суд таким, що дає підстави змінити запобіжний захід обвинуваченій, її стан здоров`я, оскільки даних про неможливість її утримання в установах попереднього ув`язнення суду не надано.

З огляду на те, що до спливу строку тримання обвинуваченої ОСОБА_12 під вартою завершити судове провадження не виявляється можливим, оскільки ще не допитані свідки, не досліджені всі докази, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_12 , які відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким та особливо тяжкими злочинами, особу обвинуваченої, яка раніше судима, злочини, в яких обвинувачується вчинила в період іспитового строку, призначеного попереднім вироком суду, не має міцних соціальних зв`язків, до затримання офіційно ніде не працювала, тобто не мала офіційних джерел доходів, її стан здоров`я, зокрема відсутність даних про те, що обвинувачена за станом здоров`я не може утримуватися в умовах CІЗО, матеріальне становище, з метою запобігання ризикам, що передбачені ст..177 КПК України, а саме запобігання спробам обвинуваченої переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків суд вважає недостатнім застосування до обвинуваченої ОСОБА_12 більш м`якого запобіжного заходу та вважає необхідним продовжити обвинуваченій дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_12 із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, суд враховує, що ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачена може не виконувати покладені на неї процесуальні обов`язки, є реальними та триваючими, на даний час вони виключають можливість змінити запобіжний захід щодо обвинуваченої на домашній арешту, а альтернативні запобіжні заходи, не забезпечать достатній рівень гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченої. Посилання захисника на поганий стан здоров`я обвинуваченої як на підставу змінити останній запобіжний захід суд вважає безпідставним, оскільки даних про неможливість її утримання в установах попереднього ув`язнення суду надано не було.

З огляду на те, що до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_13 під вартою завершити судове провадження не виявляється можливим, оскільки ще не допитані свідки, не досліджені всі докази, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_13 , які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком, не має міцних соціальних зв`язків, до затримання офіційно ніде не працював, тобто не мав офіційних джерел доходів, його стан здоров`я, матеріальне становище, з метою запобігання ризикам, що передбачені ст..177 КПК України, а саме запобігання спробам обвинуваченого переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків суд вважає недостатнім застосування до обвинуваченого ОСОБА_13 більш м`якого запобіжного заходу та вважає необхідним продовжити обвинуваченому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.. 331, 369-372 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обраний відносно обвинуваченої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме: до 31 березня 2023 року включно.

Продовжити обраний відносно обвинуваченої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме: до 31 березня 2023 року включно.

Продовжити обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме: до 31 березня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_9 про зміну раніше обраного ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну раніше обраного ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м.Кременчука протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий

суддя: ОСОБА_18

судді :

ОСОБА_19 МАЛТИЗ