УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 216/9650/13-к

провадження № 51-5151км20

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_7

суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

виправданого ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року, постановлену стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, жителя того АДРЕСА_1 ),

у справі за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Органом досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачувався у тому, що він 17 червня 2007 року о 16 год 00 хв, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2121», державний номерний знак НОМЕР_1 , належним ОСОБА_2 , рухаючись автодорогою селища Авангард у напрямку цегляного заводу Центрально-Міського району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області зі швидкістю 20 км/год, порушуючи вимоги пунктів 1.5, 2.3б, 10.1 Правил дорожнього руху, а також вимоги пунктів 11.2 та 11.3 згаданих вище Правил, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з даною дорожньо-транспортною подією, не оцінив дорожньо-транспортну обстановку та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем «ВАЗ-21101-125-51», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався у зворотньому напрямку зі швидкістю 60 км/год.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ-21101-125-51» ОСОБА_3 та пасажир автомобіля «ВАЗ-2121» ОСОБА_4 одержали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за частиною 1 статті 286 КК, у зв`язку з чим виправдано.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також заперечення на неї

У касаційній скарзі прокурор не погоджується із постановленою ухвалою апеляційного суду, просить її скасувати з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, істотного порушення кримінально-процесуального закону та направити справу на новий апеляційний розгляд.

На обґрунтування своїх вимог стверджує, що апеляційний суд розгляд справи стосовно ОСОБА_1 здійснював за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року (далі - КПК), а не відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК 1960 року). Окрім того, наполягає на порушенні вимог статті 377 КПК 1960 року, оскільки вичерпних відповідей на доводи його апеляційної скарги, на переконання прокурора, суд не надав.

Зокрема, прокурор стверджує, що апеляційний суд не спростував його доводів про допустимість та достатність доказів у справі для встановлення винуватості ОСОБА_1 .

У запереченні на касаційну скаргу виправданий ОСОБА_1 наполягає на відсутності підстав для скасування ухвали апеляційного суду, яка оскаржується прокурором, та постановлення стосовно нього обвинувального вироку суду. Натомість наголошує на порушенні розумного строку розгляду кримінальної справи стосовно нього, яке констатовано Європейським судом з прав людини.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор Нескородяний А.М. у судовому засіданні подану касаційну скаргу підтримав, стверджував про невмотивованість ухвали апеляційного суду, а відтак наполягав на скасуванні судового рішення.

Виправданий ОСОБА_1 просив врахувати доводи, наведені ним у запереченні, та відмовити у задоволенні касаційної скарги прокурора.

Інших учасників судового розгляду було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, виправданого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі статтею 395 КПК 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними у справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.

Відповідно до частини 1 статті 398 КПК 1960 року підставами для скасування або зміни вироку та ухвали є істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність цих підстав суд касаційної інстанції керується статтями 370-372 цього Кодексу.

Водночас колегія суддів зауважує, що невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, про яку йдеться у касаційній скарзі прокурора, не може бути підставою здійснення касаційного розгляду з огляду на приписи статті 398 КПК 1960 року. Натомість Суд у цій справі перевіряє вмотивованість та об`єктивність висновків апеляційного суду щодо доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Як убачається із матеріалів справи, прокурор, не погоджуючись із виправдувальним вироком суду, постановленим стосовно ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій порушував питання про скасування судового рішення та ухвалення нового обвинувального вироку суду.

У ході касаційного провадження встановлено, що апеляційний суд здійснив належну перевірку доводів, викладених стороною обвинувачення, аналогічних тим, про які йдеться у касаційній скарзі прокурора, дав на них вичерпні, вмотивовані відповіді, як того вимагає стаття 377 КПК 1960 року, враховуючи наступне.

Так, суд апеляційної інстанції здійснив перевірку версії сторони обвинувачення, за якою ОСОБА_1 , керуючи автомобілем зі швидкістю 20 км/год допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де зіткнувся із автомобілем потерпілого ОСОБА_3 , що рухався на швидкості 60 км/год. Така позиція слідства, викладена в обвинувальному висновку, ґрунтується на тому, що ширина проїзної частини дороги у місці дорожньо-транспортної пригоди складає 6,2 м.

При цьому виправданий ОСОБА_1 вищезазначені обставини заперечував, стверджував, що ширина дороги у двох напрямках, - 4,1 м. Наполягав, що автомобіль «ВАЗ-21101-125-51» рухався зі швидкістю 100 км/год, при цьому за кермом транспортного засобу перебував його власник ОСОБА_5 , а не ОСОБА_3 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, одразу покинув місце події.

Колегія суддів погоджується з твердженнями апеляційного суду, що при встановленні фактичних обставин злочину, передбаченого статтею 286 КК, важливим доказом виступає протокол огляду місця події та додаток до нього - схема дорожньо-транспортної пригоди. Правильність складання протоколу огляду місця події, як невідкладної та початкової слідчої дії, має важливе значення для подальшого встановлення об`єктивної істини у таких категоріях справ, враховуючи, що викладені у протоколі дані містять ключовий інформативний характер щодо обставин вчиненого злочину, які у подальшому використовуються органом досудового слідства, у тому числі, при проведенні експертних досліджень.

Наявність у цій справі двох протоколів огляду місця події, проведених 17 червня 2007 року у період часу з 18 год 20 хв до 19 год 50 хв, тобто у той самий час, які відрізняються своїм інформативним змістом, зокрема у частині ширини дорожнього покриття (6,2 м та 4,1 м), розмір якого, з огляду на відсутність дорожньої розмітки, є суттєвим при вирішенні питання про винуватість ОСОБА_1 , ставлять під обґрунтований сумнів версію сторони обвинувачення про виїзд транспортного засобу під керуванням виправданого на смугу зустрічного руху, а відтак порушення ним пунктів 11.2 та 11.3 Правил дорожнього руху.

При цьому, надаючи оцінку схемам до протоколів дорожньо-транспортної пригоди від 17 червня 2007 року, суд апеляційної інстанції встановив, що кожна із них містить посилання на ширину дорожнього покриття, зображеного схематично, та становить 4,1 м. У той же час окремо позначено продовгувату ділянку, шириною 2,1 м. При цьому жодна з цих схем не містить схематичного відображення й відповідного показника загальної ширини дорожнього покриття, яке би становило 6.2 м.

Апеляційний суд, перевіряючи твердження прокурора про те, що перший протокол, складений на місці події, був «чорновим» варіантом, а другий - було складено у службовому кабінеті, вповноваженою особою, а відтак він є саме тим документом, який містить вірні дані, обґрунтовано їх відхилив.

Як вірно зазначив апеляційний суд, КПК 1960 року не забороняє проведення повторного огляду місця події, водночас вимагає складення протоколу за результатами такого огляду слідчим безпосередньо на місці вчиненого злочину.

Враховуючи порушення при оформленні цих процесуальних документів, їх зміст, з якого не вбачається, що другий протокол було складено за наслідками повторного огляду місця події, а також неповноту та суперечливість відомостей, які вони містять, вказані протоколи визнано судом недопустимими доказами винуватості ОСОБА_1 , з чим погоджується і колегія суддів.

Висновки судових експертиз, проведених у ході досудового слідства, зокрема й тих, на які посилається прокурор у поданій касаційній скарзі, здобуто на підставі даних, наданих слідством, за якими ширина проїзної частини дороги становить 6,2 м. Враховуючи те, що під час судових розглядів в судах першої та апеляційної інстанцій, вказана обставина достовірно встановлена не була, апеляційний суд критично віднісся до висновків автотехнічних експертиз, наданих стороною обвинувачення у частині тверджень про те, що за обставин справи з технічної точки зору дії ОСОБА_1 , а саме порушення ним пунктів 11.2, 11.3 Правил дорожнього руху, перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди.

У той же час із висновку автотехнічної і транспортно-трасологічної експертизи від №000193/1, наданого 02 березня 2015 року ТОВ «Українські незалежні судові експертизи» за зверненням ОСОБА_1 , що міститься у матеріалах справи, слідує, що з технічної точки зору твердження про ширину проїзної частини дороги у місці дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 6,2 м є хибними. За висновком комплексної комісійної судової автотехнічної експертизи №1-31/05 від 31 травня 2016 року, проведеної за рішенням суду, ширина дорожнього покриття в місці зіткнення є меншою за 6,2 м, а ширина проїзної частини дороги складає 4,1 м.

Окрім того, виходячи із результатів вищезазначених експертних досліджень, невідповідності в діях ОСОБА_1 вимогам Правил дорожнього руху, які би перебували у причинно-наслідковому зв`язку із цією дорожньо-транспортною пригодою не вбачається.

Колегія суддів погоджується із твердженнями апеляційного суду про порушення процедури проведення експертизи №000193/1 від 02 березня 2015 року з огляду на приписи статті 310 КПК 1960 року.

Водночас Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що будь-яке кримінальне провадження, у тому числі його процесуальні аспекти, мусить мати змагальний характер і гарантувати рівність сторін між обвинуваченням і захистом.

Із рапорту начальника Центрально-Міського РВ КМУ УМВС України у Дніпропетровській області ОСОБА_11 від 17 червня 2007 року слідує, що ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21101», перебуваючи на ділянці дороги, проїзна частина якої становить 4,1 м, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де зіткнувся із автомобілем «ВАЗ-2121» під керуванням ОСОБА_1 . Вищевикладені фактичні обставини події вбачаються також і з постанови слідчого ОСОБА_12 від 26 червня 2007 року про порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК (аркуш справи 1, том 1). При цьому потерпілими у справі згідно з постановами від 02 липня 2007 року було визнано ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (аркуші справи 49, 51, 53 том 1).

Водночас постановою слідчого ОСОБА_12 від 05 липня 2007 року ОСОБА_3 було визнано потерпілим у цій справі вже за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні ним злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК.

Враховуючи вищезазначені обставини, недостовірність інформації, яка міститься у протоколах огляду місця події від 17 червня 2007 року, відсутність технічної документації на автомобільну дорогу, про що йдеться у висновку судової дорожньо-технічної експертизи від 29 червня 2010 року №2941, перевірка тверджень виправданого задля встановлення фактичних обставин вчиненого злочину є необхідною умовою додержання об`єктивності судового розгляду. А тому апеляційний суд обґрунтовано зважив, у тому числі, на висновки експертів, надані стороною захисту, як на єдиний механізм, який був застосований у цій справі з метою перевірки версії ОСОБА_1 .

Інших допустимих та достовірних доказів, які би свідчили про винуватість ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, стороною обвинувачення не надано.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Крім того, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Апеляційний суд дотримався вищезазначених вимог, та, здійснивши належну перевірку доводів апеляції прокурора, обґрунтовано їх відхилив, виклавши в ухвалі докладні мотиви свого рішення. З такими висновками погоджується і колегія суддів.

За правилами пункту 15 Перехідних положень КПК апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності цим Кодексом, або у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених § 3 розділу 4 Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Колегія суддів вважає частково слушними доводи касаційної скарги прокурора про те, що за змістом ухвали апеляційний суд подекуди послався на положення КПК, зокрема на приписи статей 22, 94, 370 цього Кодексу, що є порушенням вимог кримінально-процесуального закону. Водночас, на переконання колегії суддів, таке порушення не може бути визнане істотним та слугувати підставою для скасування судового рішення, враховуючи, що посилання на ці норм не вплинуло на процедуру судового розгляду, та аж ніяк не призвело до необґрунтованості висновків суду, викладених в ухвалі за наслідками перевірки доводів апеляційної скарги прокурора.

За таких обставин суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора за доводами, викладеними у ній.

Керуючись частиною 2 статті 379, статтями 394-396, 398, 400-2 КПК 1960 року та пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, Верховний Суд

постановив:

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій, - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7ОСОБА_8ОСОБА_9