Справа 461/6889/22
провадження №1-кп/461/727/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.12.2022 м. Львів

Галицький районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 05.11.2022 в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001760, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Темірату Карагандиської області Республіки Казахстан, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, без постійного місця проживання та реєстрації, раніше судимого: востаннє 12.01.2018 Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25.10.2021 звільнений від відбування покарання умовно-достроково, невідбуте покарання 1 рік 5 місяців 30 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, 05.11.2022 у період часу з 08.50 год до 09.10 год, перебуваючи за адресою: м.Львів, вулиця Городоцька, 97, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, через незачинені двері, незаконно проник до приміщення квартири АДРЕСА_1 у вказаному будинку, звідки таємно викрав барсетку чорного кольору, вартістю 400 грн., у якій знаходились: паспорт громадянина України, пенсійне посвідчення, банківська карта АТ КБ «ПриватБанк», видані на ім`я ОСОБА_6 , зв`язка ключів, грошові кошти в сумі 400грн., а також мобільний телефон марки «Lenovo», вартістю 1900грн., які належать ОСОБА_6 , чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на суму 2700грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті. Надав пояснення про те, що вчинив кримінальне правопорушення у зв`язку із важким матеріальним становищем. Щиро розкаявся у вчиненому, просив суворо не карати. Запевнив, що обов`язково відшкодує потерпілому заподіяну шкоду.

Суд переконався, що показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні просить призначити покарання обвинуваченому згідно вимог Закону. Крім того, вважає недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які обвинуваченим не оспорюються. При цьому вказав, що розуміє зміст цих обставин. Зміст ст.349 КПК України йому зрозумілий.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений, потерпілий та інші учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Його дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 4 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

Обвинувачений ОСОБА_3 неодружений, офіційно не працює, без визначеного місця проживання, неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні немає, не перебуває на обліках у КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» та КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер», раніше неодноразово судимий та вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає його щире каяття.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є рецедив злочинів.

З урахуванням обставин справи,ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, суд вважає, що останньому відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання у межах санкції ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, що відповідає загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст.65 КК України, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів у відповідності до вимог ст.50 КК України.

Підстав для застосування вимог ст.ст.69, 75 КК України судом не встановлено.

За вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 12.01.2017 ОСОБА_3 засуджений за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25.10.2021 ОСОБА_3 умовно-достроково звільнений від відбування покарання, невідбутий строк 1 рік 5 місяців 30 днів.

Оскільки ОСОБА_3 вчинив новий злочин протягом невідбутої частини покарання за попереднім вироком, а тому відповідно до положень ст. 71 КК України ОСОБА_3 до призначеного за цим вироком покарання, слід частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком суду.

Оскільки судом призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою обраний ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09.12.2022 року, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів, починаючи з дати проголошення даного судового рішення (тобто до 24.02.2023).

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 слід обчислювати з часу обрання запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою, а саме з 09.12.2022 року.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст.349, 370, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 12.01.2017 та остаточно визначити ОСОБА_3 покарання 5 /п`ять/ років 1 /один/ місяць позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_3 до вступу вироку у законну силу - залишити без змін, але не більше ніж на 60 днів, починаючи з дати проголошення даного судового рішення (тобто до 24.02.2023 року).

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 09.12.2022, тобто з часу обрання запобіжного заходу, зарахувавши у строк відбування покарання термін перебування під вартою.

Речові докази:

- CD-R диск із відеозаписом, який зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити при таких.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1