Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/82/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2023 року. Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції матеріали справи за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_9 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження № 0000086 стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших осіб, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 307 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а відповідно до ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.12.2022 вказаним обвинуваченим продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 17.02.2023 кожному.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, не має зареєстрованого місця проживання, а отже може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення інкримінованих злочинів, усвідомлюючи їх тяжкість та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована у разі ухвалення обвинувального вироку; офіційно не працевлаштований, а отже не має постійного джерела доходу, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу є підстави вважати, що він може вчинити новий злочин; знаходячись на свободі, маючи можливість вільного пересування та підтримання контактів із своїми знайомими, спроможний незаконно впливати прямо чи опосередковано на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

В апеляційних скаргах, які майже ідентичні за своїм змістом та вимогами обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 , а також обвинувачена ОСОБА_9 просять скасувати ухвалу районного суду від 20.12.2022 та застосувати відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт.

При цьому в апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_9 не заявляла клопотання про її обов`язкову участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Мотивуючи вимоги апеляційних скарг сторона захисту та обвинувачені зазначають про відсутність доказів наявності ризиків, які слід враховувати під час продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги, висновок прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зваживши доводи апеляційних скарги колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, тобто, питання щодо продовження строків тримання під вартою мають вирішуватися у порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

Згідно ст. 199 КПК при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд зобов`язаний впевнитися в тому, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановила, що зазначені вимоги кримінального закону районним судом належно дотримані.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими злочинами, постановив ухвалу про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою на 60 днів.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на більш м`який.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не знайшла підстав для зміни ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, як про це просять захисник та обвинувачені.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Апеляційним судом також не було встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 які б були безумовною підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.

Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали за обставин, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах сторона захисту та обвинувачені, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг, а тому ухвалу суду першої інстанції, залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4