Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/6652/17
Провадження № 1-кп/490/183/2018
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, наразі відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, раніше засуджувався:

-28 листопада 2017 року - Заводським районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - до 02 років позбавлення волі. Судом ухвалювалось про його звільнення від відбуття покарання на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України - з випробуванням, проте ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 квітня 2019 року він був направлений для відбуття призначеного судом покарання;

-20 серпня 2021 року - Новокаховським міськрайонним судом Херсонської області - за частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України - до 03 років позбавлення волі, а за сукупністю цього та попереднього вироку остаточно - до 03 років 06 місяців позбавлення волі.

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_4 , вчинивши:

-13 травня 2015 року - замах на крадіжку /за що є засудженим вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 грудня 2018 року/;

-23 травня 2015 року, 31 травня 2015 року, 04 січня 2016 року - крадіжки /за що є засудженим вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 грудня 2018 року/;

-21 травня 2017 року - ще одну крадіжку /за що є засудженим вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 листопада 2017 року/

строк притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення яких станом на травень 2017 року не сплинув, вчинив новий злочин проти власності за таких обставин.

23 травня 2017 року приблизно о 03:00 години він та інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження /надалі - співучасник/, перебуваючи на вулиці Урицького у місті Миколаєві, побачили ОСОБА_7 /надалі - потерпілого/ та вирішили заволодіти його майном.

Реалізуючи цей намір, ОСОБА_4 обома руками схопив потерпілого за плечі та штовхнув того на землю, після чого він та співучасник почали наносити потерпілому удари в область підбіг до потерпілого та наніс йому удари ногами в область голови.

Подавивши у такий спосіб спротив потерпілого, ОСОБА_4 та співучасник , діючи спільно та узгоджено між собою, вилучили в потерпілого належні тому мобільний телефон марки "Нокія 230" чорного кольору з картами мобільних операторів "Києвстар" (з номером НОМЕР_1 )) "Life" (з номером НОМЕР_2)) вартістю 1.599 грн. та грошові кошти в сумі 60 грн.

Після цього, утримуючи отримане у такий спосіб майно, з місця вчинення злочину ОСОБА_4 та співучасник зникли, заподіявши ОСОБА_7 матеріальну шкоду у загальному розмірі 1.659 грн.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України - за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), оєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Позиції сторін.

1. Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження вважав вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин доведеною, його дії - кваліфікованими вірно.

З огляду на таке, просив призначити обвинуваченому покарання в межах санкції частини 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, а за сукупністю злочинів - за правилами частини 4 статті 70 цього Кодексу, із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

2. Обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за вказаних вище обставин визнав повністю та зазначив, що у содіяному кається.

Захисник під час судового розгляду кримінального провадження позицію свого підзахисного підтримала.

4. Потерпілий у судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку /повісткою, направленою засобами зв`язку/, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що в цьому випадку за відсутності потерпілого можливо з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, суд на підставі статті 325 Кримінального Процесуального Кодексу України розглянув справу за їх відсутності.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

І……Про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення 23 травня 2017 року свідчать наступні досліджені під час судового розгляду кримінального провадження докази.

1. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за вказаних вище обставин визнав та зазначив, що у содіяному кається.

Зокрема, він підтвердив, що дійсно у 2017 році (не виключно - 23 травня) вночі гуляв разом зі ОСОБА_8 , вони йшли вулицею Урицького.

В районі дитячого садочка вони побачили ОСОБА_7 , який йшов попереду них, та вирішили заволодіти його майном.

В зв`язку з таким вони пішли за потерпілим, а коли той пройшов повз школу та повернув до провулку, наздогнали його, звалили на землю та відібрали в нього "кнопочний" мобільний телефон та незначну суму грошей.

Після цього вони місця вчинення злоичну залишили, а майном потерпілого - розпорядились на власний розсуд (як саме - за спливом часу він не пам`ятає)

2. Враховуючи, що покази обвинуваченого повністю узгоджуються з пред`явленим обвинуваченням, суд, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого та керуючись частиною 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин вилучення ОСОБА_4 майна ОСОБА_7 , оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

3. Перелік вилученого в ОСОБА_7 майна та його вартість сторони кримінального провадження, зокрема - захист - не заперечують.

З урахуванням наведеного суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину 23 травня 2017 року доведеною.

ІІ……Про наявність в діях обвинуваченого такої кваліфікуючої ознаки, як повторність, свідчать такі досліджені судом докази.

1. З залученої до матеріалів кримінального провадження копії вироку Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 грудня 2018 року вбачається, що:

-13 травня 2015 року ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений частиною 3 статті 15 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України

-23 та 31 травня 2015 року ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України

-20 січня 2016 року ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України

строк притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння якого станом на 23 травня 2017 року не сплинув.

2. З залученої до матеріалів кримінального провадження копії вироку Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 листопада 2018 року вбачається, що 21 травня 2015 року ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України, строк притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння якого станом на 23 травня 2017 року не сплинув.

За такого суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставин доведеною.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого

І ……Сторони пропонують визнати за ознаку, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , його щире каяття.

Стосовно цих міркувань суд відзначає таке.

1. Так, Верховний Суд у своїй послідовній практиці сформулював правову позицію, відповідно до якої

щире каяття "передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження"

/див, окрім іншого, постанову від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19/

2. З огляду на ці настанови судової практики суд відзначає, що, як доводять матеріали цього кримінального провадження, ОСОБА_4 вчинив злочин, за який засуджується цим вироком, під час здійснення відносно нього кримінальних проваджень про обвинувачення його у вчиненні інших злочинів.

До того ж, під час здійснення кримінального провадження, розгляд якого наразі завершується, він неодноразово не з`являвся у судові засідання.

Така поведінка, поза розумним сумнівом, із "щирим каяттям" не сумісна.

3. В той же час, з 07 квітня 2021 року й до теперішнього часу він перебуває у Державній Установі "Миколаївський Слідчий Ізолятор".

З характеристики, наданої цією установою, окрім іншого, вбачається, що: "За час перебування в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор"… ОСОБА_4 …вимоги режиму тримання та правил внутрішнього розпорядку не порушував, стягнень не має, має чотири заохочення правами начальника установи за зразкову поведінку….Провину в інкримінованому злочині (грабіж) визнає, щиро розкаюється…Здійснює цілеспрямовані спроби стати на шлях виправлення через залучення до суспільно-корисної праці".

Оцінюючи цю характеристику, суд відзначає, що вона є наданою компетентною установою в межах повноважень такої установи, а відомостей, що дають підстави для сумнівів у її /характеристики/ достовірності та об`єктивності матеріали кримінального провадження не містять.

З огляду на таке відомості, що містяться у цій характеристиці, суд вважає такими, що мають бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

З огляду на таке суд, попри попередню поведінку обвинуваченого, вважає, що на теперішній час він виявляє щире каяття.

За такого суд, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує цю ознаку, як таку, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

ІІ……Пояснюючи мотиви вчинення грабежу, ОСОБА_4 посилається про те, що "був молодим" та не розумів повною мірою значення та наслідки скоєного.

З цього приводу суд відзначає, що на момент вчинення першого злочину (відповідно до матеріалів кримінального провадження такий злочин обвинуваченим був вчинений 13 травня 2015 року) ОСОБА_4 виповнилось лише 16 років, а на момент вчинення злочину, за який він засуджується цим вироком йому ледь виповнилось 18 років.

Суд також враховує, що відомостей про вчинення обвинуваченим злочинів проти власності після 2017 року матеріали кримінального провадження не містять.

З огляду на таке, ці посилання обвинуваченого суд вважає слушними.

За такого суд, керуючись частиною 2 статті 66 Кримінального Кодексу України, враховує молодий вік обвинуваченого, як обставину, що пом`якшує його покарання.

ІІІ……Сторони вважають за можливе визнати за обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, також визнання ним своє вини та його сприяння таким чином у здійсненні кримінального провадження.

Проте, ці обставини повною мірою охоплюються такою обставиною, як "щире каяття", адже його /каяття/ природними проявами.

За такого підстави додатково враховувати ці обставини під час призначення покарання ОСОБА_4 суд вважає відсутніми.

IV……Про наявність інших обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, сторони не посилаються, судом наявність таких обставин не встановлена.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого

1. З залученого до матеріалів кримінального провадження копії вироку Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 грудня 2018 року вбачається, що 26 травня 2015 року ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України /протиправне заволодіння мопедом/, а строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення цього злочину станом на 23 травня 2017 року не сплинув.

Проте, станом на 23 травня 2017 року за вчинення цього злочину засудженим він не був.

За такого передбачені у статті 34 Кримінального Кодексу України ознаки рецидиву злочину в його діях відсутні.

Суд також враховує, що така обставина, як повторність, є кваліфікуючою ознакою злочину. за який ОСОБА_4 наразі засуджується.

Отже, обставини, які визначені у пункті 1 частини 1 статті 67 Кримінального Кодексу України, як такі, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , наразі є відсутніми.

2.Матеріали кримінального провадження не містять відомостей, що вказували б про наявність інших обставин, які відповідно до частини 1 статті 67 Кримінального Кодексу України визнаються такими, що обтяжують покарання; сторони про наявність таких обставин не посилаються.

Отже, обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , є відсутніми.

Мотиви призначення покарання

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись статтею 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, відомості про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують його покарання.

В зв`язку із цим суд відзначає наступне.

І……Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочину, суд відзначає, що вчинений ОСОБА_4 злочин є тяжким.

Разом з таким, суд враховує, що з моменту вчинення цього злочину сплинуло п`ять років, протягом яких, зокрема, ОСОБА_4 подорослішав та нових злочинів не вчиняв. За такого суд вважає, що з огляду на сплив часу з моменту вчинення злочину його суспільна небезпека, так само, як й суспільна небезпека особи ОСОБА_4 до певної міри знизились.

ІІ……Вивченням відомостей про особу ОСОБА_4 встановлено таке.

1. ОСОБА_4 виховувався матір`ю, яка створила нову сім`ю, у якій має ще трьох дітей, через що належної уваги вихованню ОСОБА_4 не приділяла.

Судом також встановлено, що до 2015 року злочинів ОСОБА_4 не вчиняв, почав їх вчиняти у період, коли його мати була зайнята в зв`язку з народженням та вихованням його найменшого брата.

2. Враховує суд й те, що вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 грудня 2018 року він звільнявся від відбуття покарання за злочини, вчинені протягом 2015 - 2016 років з випробуванням; випробування пройшов вдало.

3. Враховує суд й те, що, вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 листопада 2017 року ОСОБА_4 засуджувався за вчинення злочину проти власності; був звільнений від відбуття покарання з випробуванням, але випробування пройшов невдало, через що був направлений для реального відбуття покарання.

Стосовно цих обставин, суд відзначає, що злочин, за вчинення якого ОСОБА_4 був засуджений вказаним вироком, був вчинений ним 21 травня 2017 року, тобто - майже одночасно зі злочином, до вчинення злочину, за вчинення якого він засуджується цим вироком.

Таке дає підстави стверджувати, що вчинення цього злочину зумовлено тими ж обставинами, що й вчинення злочину, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження.

4. Враховує суд й ту обставину, що після 2017 року ОСОБА_4 нових злочинів проти власності не вчиняв.

5. Суд також відзначає, що за місцем проживання він характеризується позитивно, на обліках в лікарів психіатра або нарколога не перебуває.

6. Враховує суд й ту обставину, що ОСОБА_4 , уклавши контракт на проходження військової служби, протягом періодів:

-з 12 по 20 жовтня 2020 року;

-з 20 листопада 2020 року по 07 квітня 2021 року

вчинив нез`явлення на службу без поважних причин, за що був засуджений вироком Новокаховського міського суду Херсонської області за частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України.

Але стосовно цієї обставини суд відзначає, що вказане правопорушення є пов`язаним із специфічним об`єктом - встановленим законодавством порядком несення або проходження військової служби.

При цьому військова служба має певні особливості, як то - наявність реальної загрози життю та здоров`ю особи, незвичні для особи умови існування, взаємозв`язок із іншими військовослужбовцями та командирами, форми віддання наказів та особлива відповідальність за їх несвоєчасне або неправильне виконання тощо, які впливають на сприйняття особою ситуації та оцінку її дій1.

З огляду на таке суд, оцінюючи особу ОСОБА_4 для мети призначення покарання за вчинення злочину проти власності, обставини вчинення ним військового злочину до уваги не бере в силу виключності умов його вчинення.

7. Суд враховує й те, що, як свідчить згадана вище характеристика, надана державною установою "Миколаївський слідчий ізолятор", на теперішній час ОСОБА_4 зробив для себе належні висновки та здійснює цілеспрямовані спроби стати на шлях виправлення.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд приходе до висновків про те, що

-вчинення ОСОБА_4 злочину, за який він засуджується цим вироком є пов`язаним із відсутністю у відповідний період належного нагляду за його поведінкою із боку відповідальних дорослих осіб, що призвело до його залучення до способу життя, який передбачає систематичне вчинення злочинів;

-на вжиті відносно нього заходи кримінально-правового реагування він реагує належним чином;

-наразі він, зокрема - внаслідок таких заходів - прагне виправити спосіб свого життя.

Призначення покарання за злочини, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження.

1. Санкція частини 2 статті 186 Кримінального Кодексу України передбачає призначення покарання у вигляді позбавлення волі строком від 04 до 06 років.

2. Оцінюючи обставини, що мають враховуватись при призначенні обвинуваченому покарання, у їх сукупності, зокрема:

-те, що обставини, які зумовили вчинення ним низки злочинів, зокрема - того, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, не є такими, що повною мірою залежали від його волі;

-його ставлення до скоєного;

-зниження суспільної небезпеки вчиненого ним злочину за спливом часу

-відсутність обставин, що обтяжують його покарання

суд вважає, що йому слід призначити покарання в межах, передбачених законом, але у розмірі, що є максимально наближеним до мінімального.

Отже, за вчинення злочину, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 04 роки 03 місяці.

Призначення остаточного покарання

І......Призначаючи ОСОБА_4 остаточне покарання, суд враховує такі обставини.

1. Після вчинення злочину, за який обвинувачений засуджується цим вироком, він був засудженим вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 грудня 2018 року.

1.1. Цим вироком ОСОБА_4 було призначене остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 05 років, проте ухвалювалось про його звільнення від відбуття цього покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку в 01 рік.

1.2. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від …. ОСОБА_4 був звільнений від відбуття цього покарання в зв`язку із вдалим проходженням випробування.

2. Далі, після вчинення злочину, за який обвинувачений засуджується цим вироком, він засуджувався ще двічі.

2.1. Так, вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 листопада 2017 року його було засуджено до позбавлення волі строком на 02 роки, проте ухвалювалось про його звільнення від відбуття покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку в 02 роки.

Та, як вже зазначалось вище, подальшою ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 квітня 2019 року він був направлений для відбуття призначеного цим вироком покарання.

2.2. Далі, згаданим вище вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 20 серпня 2021 року він був засуджений до позбавлення волі строком на 03 роки.

Цим же вироком ухвалювалось призначити остаточне покарання за сукупністю цього вироку та вироку від 28 листопада 2017 року у вигляді позбавлення волі на строк 03 роки 06 місяців.

Відповідно до цього вироку, строк відбуття покарання обчислюється з 07 квітня 2021 року; це покарання ОСОБА_4 наразі не відбуте.

ІІ......Призначаючи ОСОБА_4 остаточне покарання, суд виходе з таких приписів діючого законодавства та настанов судової практики.

1. Відповідно до статті 70 Кримінального Кодексу України

При сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань

/частина 1/

При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі

/частина 2/

...

За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

/частина 4/

2. Відповідно до Постанови № 7 від 24 жовтня 2003 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання":

При вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК ( 2341-14 ) принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

/пункт 21/

У разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

/пункт 23/

3. Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

3.1. Верховний Суд Об`єднаною Палатою Касаційного Кримінального Суду у Постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17 зробив такий висновок про застосування норм права

У разі встановлення судом, що кримінальні правопорушення за новим вироком були вчиненні особою до постановлення декількох попередніх вироків, за які особа засуджена до покарань, що належить відбувати реально, остаточне покарання призначається на підставі ч. 4 ст. 70 КК за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених особі покарань за новим вироком та попередніми вироками.

3.2. У цій же постанові Об`єднана Палата Касаційного Кримінального Суду зазначила таке

призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК, має ряд особливостей, з урахуванням яких, загальний алгоритм призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК передбачає такі елементи: 1) одержання точних даних про покарання, призначене особі попереднім вироком/попередніми вироками та у разі відбуття призначеного покарання, точного визначення його відбутої частини; 2) призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку, а якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то призначення покарання за кожен злочин окремо; 3) визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів; 4) призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених попереднім та новим вироками;? ? 5) зарахування в строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю вчинених злочинів, покарання, відбутого за попереднім вироком/попередніми вироками, якщо таке зарахування можливе.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4? ? ст. 70 КК суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку. В даному разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК.

...

для призначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів мають значення саме призначені попередніми вироками засудженому покарання, а не їх відбуття, натомість відбуття покарання? ?є визначальним при застосуванні судом положень ст. 71 КК та призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків.

3.3. Застосовуючи ці дороговкази, Об`єднана Палата Касаційного Кримінального Суду зазначила таке

особливістю даного кримінального провадження є те, що злочини, передбачені ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК та ч. 2 ст. 185 КК, за вчинення яких обвинуваченого засуджено оскаржуваним вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року, були скоєнні ним до ухвалення судами ще трьох попередніх вироків щодо нього, а саме: вироків Шевченківського районного суду міста Києва від 14 червня 2018 року, Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2019 року та Голосіївського районного суду міста Києва від 1 квітня 2019 року.

Проте місцевий суд в ухваленому стосовно обвинуваченого вироку неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, не застосувавши ч. 4 ст. 70 КК та не призначивши йому остаточне покарання за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, а саме: шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених йому покарань за цим вироком і попередніми вироками Шевченківського районного суду міста Києва від 14 червня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік та Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК у виді арешту на строк? ? 6 місяців.

...

... переглядаючи вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року за апеляційною скаргою захисника ..., апеляційний суд не виправив помилки, допущеної судом першої інстанції, також не застосував передбачений законом порядок призначення покарання, обґрунтовуючи своє рішення тим, що за матеріалами кримінального провадження на час ухвалення вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року обвинувачений вже відбув покарання, призначені йому за вироками Шевченківського районного суду міста Києва від 14 червня 2018 року та Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2019 року.

4. Відповідно до частини 2 статті 63 Кримінального Кодексу України покарання у вигляді позбавлення волі призначається на строк від 1 до 15 років.

ІІІ......З огляду на ці дороговкази суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Матеріали кримінального провадження доводять, що попередніми вироками ОСОБА_4 засуджений:

-04 грудня 2018 року - до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 05 років; але був звільнений від відбуття цього покарання з випробуванням та для реального відбуття призначеного цим вироком покарання не направлявся.

-20 серпня 2021 року - до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 03 роки 06 місяці; це покарання він відбуває з 07 квітня 2021 року та наразі відбув його не повністю;

2. За злочин, що є предметом цього кримінального провадження та був вчиненим до постановлення вироків, якими були призначені вказані покарання, ОСОБА_4 засуджується до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 04 років 03 місяців.

3. Суд також відзначає, що вирок Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 грудня 2018 року має виконуватись самостійно

4. Далі, суду належить визначити покарання за сукупністю злочинів, встановлених цим вироком та вироком від 20 серпня 2021 року..

При визначенні такого покарання суд враховує таке.

4.1. Відповідно до приписів частин 1, 4 статті 70 Кримінального Кодексу України це покарання має бути призначеним із застосуванням принципів повного або часткового складання призначених покарань або поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Вирішуючи питання про те, який з цих принципів має бути застосованим, суд виходе з такого.

(а) Зважаючи на дороговкази, що містяться у процитованих вище вимог пункту 21 Постанови № 7 Пленуму від 24 жовтня 2003 року Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд відзначає, що в цьому випадку, як зазначалось вище, злочин, передбачений статтею 407 Кримінального Кодексу України, що входить до складу сукупності, суттєво відрізняється від інших злочинів як за своїм об`єктом, так й - за умовами його вчинення.

Таке вимагає призначення покарання за їх сукупністю із застосуванням принципу складання покарань.

(б) В той же час, наявність у випадку вчинення злочинів, що входять до складу сукупності, ознак, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та та обставина, що за вчинення кожного злочину обвинуваченому призначається покарання, яке, з огляду на його особу, є цілком достатнім для його виправлення, не дають підстав для застосування принципу повного складання призначених покарань, адже у такому випадку остаточне покарання не буле домірним ані - особі винного, ані - характеру вчинених ним злочинів.

Отже, під час визначення остаточного покарання ОСОБА_4 слід застосувати принцип часткового складання призначених покарань.

4.2. Застосовуючи цей принцип, суд враховує характер та ступінь тяжкості злочинів, що входять до складу сукупності, а також - ставлення ОСОБА_4 до злочинної поведінки на теперішній час.

З огляду на наведене суд вважає, що ОСОБА_4 має бути призначене остаточне покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі строком на 04 роки 06 місяців.

При цьому покарання , призначене вироком від 04 грудня 2018 року, слід виконувати самостійно.

4. Далі, відповідно до процитованих вище приписів частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України та дороговказів, що містяться у процитованій вище постанові Об`єднаної Палати Касаційного Кримінального Суду у складі Верховного Суду, суд має ухвалити про зарахування в строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю вчинених злочинів, покарання, відбутого за попередніми вироками.

З огляду на таке, у строк покарання, призначеного за сукупністю вчинених злочинів, слід зарахувати період з 07 квітня 2021 року до моменту набрання чинності цим вироком.

Порядок застосування покарання.

1. Період з 07 квітня 2021 року до 11 квітня 2021 року у строк остаточно призначеного покарання слід зарахувати з розрахунку 01 день за 01 день позбавлення волі, оскільки підстави для інакшого зарахування цього періоду є відсутніми.

2. Під час зарахування періоду з 12 квітня 2021 року до моменту набрання чинності цим вироком суд враховує таке.

В межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 засуджується за вчинення злочину 23 травня 2017 року.

При цьому в зв`язку із розглядом цього кримінального провадження протягом періоду 12 квітня 2021 року до теперішнього часу він перебуває у Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" на підставі ухали Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 квітня 2021 року, яка діє до моменту набрання чинності цим вироком.

Відповідно до висновку щодо застосування норм права, що викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17, за такого під час зарахування цього періоду у строк покарання застосуванню підлягає частина 5 статті 72 Кримінального Кодексу України в редакції Закону № 838-VIII в силу переживаючої (ультрактивної) дії кримінального закону в часі /пункти 103, 105/, тобто - цей період слід зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання з розрахунку 1 день за 2 дні позбавлення волі.

Речові докази у цьому кримінальному відсутні.

Судові витрат у цьому кримінальному відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід в межах цього кримінального провадження не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 04 роки 03 місяці.

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України за сукупністю цих злочинів та злочинів, за які ОСОБА_4 був засуджений вироком Новокаховського міського суду Херсонської області шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 04 /чотири/ роки 06 /шість/ місяців.

Вирок Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 грудня 2018 року виконувати самостійно.

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України, частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 838-VIII/ зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_4 відбуте ним покарання за попередніми вироками, а саме:

-період з 07 квітня 2021 року до 11 квітня 2021 року - з розрахунку один день за один день позбавлення волі;

-період з 12 квітня 2021 року до моменту набрання чинності цим вироком - з розрахунку один день за два дні позбавлення волі.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДЯ = ОСОБА_1 =

24.01.2023

1 - на такому, зокрема, наголошується у листі Міністерства Оборони України від 27 вересня 2022 року № 220/9487