ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/136/23 Справа № 182/4614/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

третьої особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0001286 за апеляційною скаргою третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2022 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2022 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001286.

Накладено арешт на:

- автомобіль "ВАЗ 2102" д.н.з. НОМЕР_1 , який належить н підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 - ОСОБА_9 , який був під керуванням ОСОБА_10 шляхом заборони його відчуження, розпорядження;

- причеп "ХТ 81024" синього кольору, що належить на підстав свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 - ОСОБА_11 , який був у користуванні ОСОБА_10 шляхом заборони його відчуження, розпорядження;

- бензопилу "Старт-про", яка була у користуванні ОСОБА_10 ;

- деревину породу ясень в кількості 1м3;

- автомобіль "ВАЗ 2106" д.н.з. НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_12 , який був під керуванням ОСОБА_6 шляхом заборони його відчуження, розпорядження;

- деревину породу ясень в кількості 0,3м3;

- бензопилу "Старт-про", яка була у користуванні ОСОБА_6 ,

які вилучені та перебувають на майданчику для тимчасово вилученого майна Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Слідчий суддя зазначив, що автомобілі та причеп, були використані для перевезення незаконно порубленої деревини та на бензопили та використані для порубки деревини і постановою слідчого вказані речі визнані знаряддям вчинення злочину у зазначеному кримінальному провадженні. Спиляні дрова, які знаходяться в причепі та в автомобілі є безпосереднім предметом вчинення злочину і постановою слідчого визнанні речовими доказами. На переконання слідчого судді, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і інтереси власника майна, враховуючи що арешт майна носить тимчасовий характер.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладенні арешту на автомобіль "ВАЗ 2106" д/з НОМЕР_4 шляхом заборони його відчуження, розпорядження та передати автомобіль для відповідального зберігання ОСОБА_6 .

Вказує, що ухвала є незаконною та необгрунтованою.

Вважає, що слідчий суддя накладаючи арешт на майно, позбавив його права володіння автомобілем.

Вказує, що придбав автомобіль "ВАЗ 2106" д/з НОМЕР_4 у ОСОБА_12 по усній домовленості та керує ним використовуючи свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

04.12.2022 року збирав сухі залишки обгорілої деревини для того, щоб пізніше використовувати їх для опалення будинку. При цьому у місці де він збирав деревину ніяких оголошень про заборону збору відходів деревини не було.

Зазначає, що працівником ферми були викликані працівники поліції, які склали документи та направили до Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Також, апелянт зазначив, що не знайомий з ОСОБА_10 , бензопила "Старт-про" йому не належить. Вважає, що працівники поліції прийшли до помилкового висновку, що він незаконно вирубував деревину.

Зазначає, що у вказаному кримінальному провадженні підозру йому не пред`явлено, для допиту чи дачі пояснень не викликали.

Накладеним арештом на автомобіль з забороною розпорядження, а фактично користування, позбавили апелянта можливості добиратись в м. Покров на роботу, забезпечити лікування дітей, доставляти продукти харчування та багато іншого.

Вказує, що автомобіль з дровами по цей час знаходиться в прохідному дворі Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області до якого мають доступ сторонні особи, так як в дворі зберігається транспорт поліції. Цей прохідний двір не є спеціальним майданчиком чи стоянкою територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Під час апеляційного перегляду ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

Прокурор відповідно до ст. 405 КПК України, був повідомлений належним чином, до апеляційного суду не з`явився, що не перешкоджає розгляду.

Заслухавши доповідь судді, думку ОСОБА_6 , обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України (далі - КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК та таким в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державного реагування на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, якщо існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, перетворення, відчуження.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому слід врахувати, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК країни (збереження речових доказів) арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування приведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Колегія суддів приходить до висновку, що накладаючи арешт на вилучене майно, слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався, правильно вирішив питання про накладення арешту на вказане майно, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні СВ Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 00001286, відомості про яке внесені до ЄРДР 05.12.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04.12.2022 року приблизно о 10.30 год. біля лісосмуги поблизу с. Покровське, Нікопольського району, Дніпропетровської області, було виявлено автомобіль ВАЗ 2106 д.н. НОМЕР_4 та автомобіль ВАЗ 2102 НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_5 в якому знаходилась свіжо спиляна деревина.

04.12.2022 було проведено огляд місця події у лісосмузі квартал №39 виділ №1 поблизу с. Покровське, Нікопольського району, Дніпропетровської області , де було виявлено автомобіль «ВАЗ 2102» д.н.з НОМЕР_1 , який належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 - ОСОБА_9 , та причеп» НОМЕР_6 » синього кольору д.н. що належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 - ОСОБА_11 , з деревиною породи ясень в кількості 1 м. куб., які були у користуванні ОСОБА_10 , а також бензопилу «Старт-про». Крім того, оглянуто автомобіль «ВАЗ 2106» д.н.з НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_12 , який був у користуванні ОСОБА_6 в якому була деревина породи ясень в кількості 0,3 м3, бензопила «Тайга 650», а також поруч виявлено 2 місця спилу деревини породи Ясень 1-34 см., 2-22 см.

05.12.2022 року розпочато кримінальне провадження, яке внесено до ЄРДР за №0001286 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України.

Постановою старшого слідчого СВ Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 04.12.2022 року зазначене майно було визнано в якості речового доказу у даному кримінальному провадженні.

Твердження апелянта про те, що правовий статус ОСОБА_6 у кримінальному провадженні не визначений, підозра у кримінальному провадженні не пред`явлена, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки ця обставина не є підставою для відмови у накладенні арешту.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано суду жодних даних, які вказують на те, що означений автомобіль взагалі використовується в підприємницькій діяльності, є єдиним засобом проведення такої діяльності, чи джерелом доходу ОСОБА_6 , оскільки за положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, з метою збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, що має місце у даному випадку.

При цьому, слідчий суддя врахував і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слід зауважити, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ніяким чином не спростосують висновки слідчого судді суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.132, 167, 170-173 КПК України, провів розгляд клопотання слідчого.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми доказами, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2022 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4