ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/4644/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/670/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 303 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю заявника ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні його скарги на бездіяльність уповноважених осіб відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

20 жовтня 2022 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просив визнати протиправною бездіяльність відповідальних посадових осіб відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, яка полягає у невнесенні відомостей, викладених тв. заяві-повідомленні ОСОБА_6 від 5 жовтня 2022 року про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та зобов`язати внести відповідні відомості до ЄРДР.

В обґрунтування своєї скарги заявник зазначав, що 5 жовтня 2022 року він подав до відділу поліції №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області заяву про вчинення злочину ОСОБА_7 , який умисно перешкоджає виконанню рішення суду від 20 грудня 2019 року шляхом втручання останнього у проведенні побачень заявник з його дитиною. Станом на день звернення до суду зі скаргою, відомості до ЄРДР внесені не були.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2022 року було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 з тих підстав, що із заяви останнього не вбачається конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що б надавали підстави для кваліфікації відомостей, викладених в його повідомленні про злочин за ч. 1 ст. 382 КК України, а вбачається наявність між ним з одного боку та матір`ю дитини-з іншого, цивільно-правових відносин з приводу виховання та спілкування з дитиною, наслідком чого стало винесення та подальше виконання рішення суду стосовно участі сторін у вихованні дитини та проведення досудового розслідування з приводу невиконання вказаного рішення суду матір`ю дитини, виникненню відповідних відносин й з дідусем дитини, що не може бути приводом для внесення відомостей до ЄРДР.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити його скаргу на бездіяльність відповідних осіб Відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язати відповідальних посадових осіб Відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області внести відомості, що містяться в його заяві-повідомлені від 5 жовтня 2022 року про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань та видати йому на руки у встановленому законом порядку та строки витяг з ЄРДР.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2019 року у цивільній справі №333/3678/19, яке набрало законної сили 24 січня 2020 року йому встановлено наступний порядок участі у вихованні доньки ОСОБА_8 : шляхом надання побачень з дочкою кожного понеділка та середи з 15 год. 00 хв. до 20 год. 00 год. за місцем проживання батька з правом відвідування культурних, розважальних закладів, відвідування парків, дитячих майданчиків; шляхом надання побачень з дочкою кожної суботи з 09 год. 00 хв. до неділі 09 год. 00 хв. за місцем проживання батька з правом відвідування культурних, розважальних закладів, відвідування парків, дитячих майданчиків; шляхом надання спільного відпочинку з донькою кожного року влітку до 25 днів на території місця проживання батька або для оздоровлення та відпочинку у місцях, які мають умови для дитячого відпочинку (організоване харчування, умови для прибування і дозвілля малолітньої дитини) за попередньою домовленістю і узгодження дати, періоду і місця відпочинку. 31 серпня 2020 року на виконання вказаного вище рішення суду Комунарським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист, де боржником за виконавчим документом є ОСОБА_9 . У зв`язку з відмовою ОСОБА_9 добровільно виконувати рішення суду він звернувся за примусовим виконанням рішення суду до Комунарського відділу державної виконавчої служби в місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Відділ ДВС). 7 вересня 2020 року державним виконавцем Відділу ДВС ОСОБА_10 (далі -Державний виконавець) було відкрито виконавче провадження №62929724 (ідентифікатор доступу А8А47А939645), про що було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 2 лютого 2022 року державний виконавець закінчила виконавче провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», про що винесла відповідну постанову. Оскільки Боржник продовжила перешкоджати його побаченням з дитиною, він 9 червня 2022 року, звернувся до Відділу ДВС із заявою про відновлення виконавчого провадження. Постановою державного виконавця від 30 червня 2022 року було відновлено виконавче провадження №62929724. Вимогою державного виконавця Відділу ДВС ОСОБА_10 від 12 серпня 2022 року Боржника, тобто ОСОБА_9 було зобов`язано з`явитися разом з дитиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу ДВС за адресою: м. Запоріжжя, вул. Європейська, буд. 16, 22 серпня 2022 року о 15.00 год. для надання побачення батькові з дитиною за рішенням суду. Цією ж вимогою зобов`язано і його з`явитися до Відділу ДВС з метою перевірки виконання рішення суду. На призначений державним виконавцем Відділу ДВС ОСОБА_10 день та час до приміщення Відділу ДВС ОСОБА_9 разом з дитиною не з`явилась, однак з`явився її батько, ОСОБА_7 разом з представником ОСОБА_9 , адвокатом ОСОБА_11 , з якими була і його донька ОСОБА_8 .

Зауважує, що за приписами частини 1 статті 16 Закону України «Про виконавче провадження», сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 не є представником ОСОБА_9 , а адже не може реалізувати її права і обов`язки у виконавчому провадженні, в даному випадку він є лише сторонньою особою.

Вказує, що під час проведення виконавчих дій 22 серпня 2022 року, направлених на виконання рішення суду в частині передання йому дитини для побачень з нею та участі у її вихованні, ОСОБА_7 на протязі всього часу утримував на руках його доньку ОСОБА_8 , здійснюючи на неї психологічний тиск, чим перешкоджав його побаченню з донькою та виконанню рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2019 року у цивільній справі №333/3678/19.

Зазначає, що за результатами проведених виконавчих дій державним виконавцем 22 серпня 2022 року було складено акт державного виконавця, зі змісту якого вбачається, що «22 серпня 2022 року представником боржника (та дідусь) було приведено дитину ОСОБА_12 , для передачі для побачення батька з дитиною ОСОБА_6 . Вимогу державного виконавця виконано в повному обсязі. Дитина при зустрічі пішла на контакт з батьком, після заплакала та попросилась до дідуся (після словесної перепалки дідуся з батьком)».

Звертає увагу на те, що дійсно дитина спочатку пішла до нього та почала з ним спілкуватися, однак, своєю поведінкою та діями ОСОБА_7 , який є батьком боржника та відповідно дідусем ОСОБА_8 , у присутності дитини створив штучний конфлікт, на протязі усієї зустрічі ОСОБА_7 здійснював психологічний тиск на дитину, якій навіть і 5 років немає, з метою безпідставного її залякування, для цієї мети ним навіть було викликано наряд поліції без наявності на те об`єктивних причин, тобто вчиняв дії які унеможливлювали його побачення з дитиною та спілкування з нею, а отже перешкоджав виконанню рішення суду.

Вказує, що в той же час, із змісту вказаного акту вбачається, що батька ОСОБА_9 , ОСОБА_7 було залучено до участі у виконавчому провадженні №6292724, в якості понятого, що є грубим порушенням приписів ч. 3 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження».

Наголошує, що боржником за рішенням суду є лише ОСОБА_9 , яка і повинна особисто ат самостійно вчиняти дії передбачені як рішенням суду, так і виконавчим документом, виданим на його виконання.

Зазначає, що оскільки його заява-повідомлення від 5 жовтня 2022 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України адресована відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції в Запорізькій області містить відомості саме про вчинення кримінального правопорушення, вона не може розглядатися в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», а за відомостями, викладеними в ній повинно бути розпочато досудове розслідування, яке починається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Виходячи зі змісту клопотання, як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді посилається на те, що копію оскаржуваної ухвали отримав лише 1 листопада 2022 року, тобто вже після закінчення строку її оскарження в апеляційному порядку.

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів скарги, докази про отримання ОСОБА_6 оскаржуваної ухвали відсутні, а отже і відсутності відомості на спростування тверджень апелянта з приводу отримання ним копії ухвали суду по за межами строку апеляційного оскарження, що могло стати перешкодою для вибору правової позиції, звернення з обґрунтованою апеляційною скаргою тощо, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ухвали пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 підтримав подану ним апеляційну скаргу та вказав, що працівники ДВС грубо порушили Інструкцію, за що відносно них вже відкрито кримінальне провадження, як і на мати їх спільної дитини, а тому просив внести відомості і у відношенні батька дружини.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.

Заслухавши доповідь судді, заявника, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30 червня 2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення.

Це є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину, фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Як вбачається із матеріалів скарги, ОСОБА_6 звернувся до відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області із заявою повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, в якій просив внести відомості, викладені в ній про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, а саме, умисне перешкоджання виконанню рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2019 року у цивільній справі №333/3678/19 до ЄРДР та розпочати досудове розслідування (а.с. 7-10).

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції з приводу того, що заява ОСОБА_6 не містить ознак кримінальних правопорушень, передбачених Особливою частиною КК України, а також не підтверджує факт вчинення таких правопорушень особами, зазначених у такій заяві є переконливими та обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив, що якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів статті 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК України), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК України). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК України.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Зі змісту заяви-повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 4 жовтня 2022 року ОСОБА_6 вбачається, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2019 року у цивільній справі №333/3678/19, яке набрало законної сили, йому встановлено певний порядок участі у вихованні його доньки ОСОБА_8 . 31 серпня 2020 року на виконання вказаного рішення Комунарським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист, де боржником є ОСОБА_9 . У зв`язку з відмовою боржника добровільно виконувати рішення суду він звернувся за примусовим виконанням до Комунарського відділу державної виконавчої служби в місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). 7 вересня 2020 року державним виконавцем Відділу ДВС ОСОБА_10 було відкрито виконавче провадження №62929724, про що було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 2 лютого 2022 року державний виконавець закінчила виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», про що винесла постанову. Оскільки боржник продовжила перешкоджати його побаченням з дитиною, він 9 червня 2022 року звернувся до Відділу ДВС із заявою про відновлення виконавчого провадження. постановою державного виконавця від 30 червня 2022 року було відновлено виконавче провадження №62929724, вимогою державного виконавця ВДВС від 12 серпня 2022 року боржника, тобто ОСОБА_9 було зобов`язано заявитися разом з дитиною ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 22 серпня 2022 року о 15 год. для надання побачення батькові з дитиною за рішенням суду. На призначений державним виконавцем день та час до приміщення Відділу ДВС ОСОБА_9 разом з дитиною не з`явилась, однак з`явився її батько - ОСОБА_7 разом з представником ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_11 , з якими була і його донька ОСОБА_14 . ОСОБА_7 не є представником боржника, а отже не може реалізовувати її права і обов`язки у виконавчому провадженні №62929724, в даному випадку він є лише сторонньою особою.

Крім того, в своїй заяві ОСОБА_6 посилається на те, що між боржником, ОСОБА_7 та посадовими (службовими) особами Відділу ДВС є наявність змови з метою перешкоджання виконанню рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2019 року у цивільній справі №333/3678/19, на підтвердження чого свідчить зокрема те, що ОСОБА_7 взагалі був допущений державним виконавцем до участі у виконавчих діях, які проводились 22 серпня 2022 року та більше того був залучений в якості понятого, тобто учасника виконавчого провадження, що не припустимо в силу приписів Закону України «Про виконавче провадження».

Так, ч. 1 ст. 382 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України є формальним, а його об`єктивна сторона вичерпується діянням, з моменту вчинення якого злочин визнається закінченим і яке полягає: а) або в невиконанні судового акта; б) або в перешкоджанні його виконанню.

В своєї заяві ОСОБА_6 вказує на те, що ОСОБА_7 своїми діями перешкоджає виконанню рішенню суду, а саме, тим, що боржником за рішенням суду є лише ОСОБА_9 , яка і повинна особисто та самостійно вчиняти дії передбачені як рішенням суду, так і виконавчим документом, і саме вона повинна привозити (приводити) дитину для побачень, а не ОСОБА_7 .

Разом з тим, як випливає із рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2019 року так і з вимоги державного виконавця ОСОБА_10 від 12 серпня 2022 року, боржник ОСОБА_9 повинна виконати встановлений судом порядок побачень батька з їх спільною дитиною.

При цьому, як вбачається із вищевказаних документів, побачення батька ОСОБА_6 з його донькою ОСОБА_14 за відповідним розпорядком повинні проходити без участі матері.

Із акту державного виконавця вбачається, що 22 серпня 2022 року представником боржника та дідусем було приведено дитину - ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_1 для передачі її для побачень батька з дитиною. Вимогу державного виконавця виконано в повному обсязі.

Тобто, із вищевикладеного випливає, що вимогу державного виконавця було виконано, і приведення дідусем дитини на побачення з батьком, а не її матір`ю ОСОБА_9 не є перешкоджання з боку дідуся - ОСОБА_7 виконанню рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2019 року.

Між іншого, згідно з п. 25 Інструкції з організації примусового виконання рішень, у разі відсутності боржника та якщо рішення може бути виконано без його участі, виконання рішення проводиться за участю стягувача або його представника та двох понятих.

Отже, чинним законодавством допускається відсутність боржника під час виконання рішення.

Крім того, ОСОБА_6 в своїй заяві вказує на те, що ОСОБА_7 був залучений під час складання акту державного виконавця в якості понятого, що є неприпустимим, проте, згідно Закону України «Про виконавче провадження» залучення понятих під час виконавчих дій є прерогативою державного виконавця, а не самого понятого, який в даному випадку є ОСОБА_7 .

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що в заяві ОСОБА_6 від 4 жовтня 2022 року не було наведено відомостей, які можуть свідчити про вчинення саме ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, а тому викладені в заяві відомості не підлягали внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до положень ст. 214 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв законне і обґрунтоване рішення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 214, 303, 304, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області та зобов`язання вчинити певні дії, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17

Дата документу Справа № 333/4644/22