Справа № 758/926/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2438/2023 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2023року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 15 квітня 2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувають матеріали кримінального провадження №0001921 від 25.10.2021 відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 15 квітня 2023 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити заставу в сумі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Мотивуючи свої вимоги захисник зазначає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є необгрунтованим, а ризики на які вказує прокурор не підтверджуються належними та допустимими доказами, натомість спростовуються даними про особу ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання у м. Києві, є активістом громадських організації.

Також, захисник зазначає, що у порушення вимог ст. 182 КПК України суд першої інстанції безпідставно не визначив ОСОБА_6 розмір застави, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, відтак, у відповідності до п. 5 ч. 2 ст.182 КК України обвинуваченому має бути визначено заставу в у сумі від двадцяти до восьмидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши надані до апеляційного суду матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду, зокрема, про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що в поданій апеляційній скарзі захисник не порушує питання про розгляд апеляційної скарги за його участю, не надходило таких клопотань і від інших учасників судового провадження, колегія суддів вважає за можливе розгляд провадження здійснювати без участі сторін кримінального провадження.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Так, під час розгляду суд встановив, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується, відповідно до ст. 12 КК України, у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання на строк до 10 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

При цьому, суд врахував існування ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, зважаючи на відсутність у нього офіційного місця роботи, неприбуття обвинуваченого в судові засідання, перебування у розшуку, те, що у справі не допитані свідки, не досліджені всі докази, що дає підстави вважати, що не виключена можливість впливу обвинуваченого на цих осіб, порушення покладених на обвинуваченого обов`язків під час перебування під заставою, та дійшов висновку про недоцільність та недостатність застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції, всупереч доводам захисника, ретельно перевірено наявність обставин, які виправдовують підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , обгрунтованість висунутого щодо нього обвинувачення, встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, враховано дані про особу обвинуваченого в сукупності, а також перевірено можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції обгрунтовано, з урахуванням вимог п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив ОСОБА_6 розмір застави, з чим погоджується апеляційний суд.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 15 квітня 2023 року включно - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: