Справа № 676/5080/15-к
Провадження № 1-кп/676/2/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області у складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 , її захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої - ОСОБА_10 ,

представника служби у справах дітей Кам`янець-Подільської РДА - ОСОБА_11 ,

представника ювенальної превенції Кам`янець-Подільського РУП в Хмельницькій області - ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Кам`янець-Подільського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене 12 червня 2015 року до ЄРДР за № 0000483, по обвинуваченню за ч. 3 ст. 187 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Підпилип`я Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, мешканки АДРЕСА_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з середньою освітою, непрацюючої, неодруженої, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимої,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_8 , будучи неповнолітньою, 11 червня 2015 року близько 17 год. 00 хв., перебуваючи на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_3 , вхід до якого був вільним, вчинила напад з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_10 , поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої при наступних обставинах.

Так, в ході словесного конфлікту з потерпілою ОСОБА_10 на подвір`ї вказаного домоволодіння в обвинуваченої ОСОБА_8 виник умисел на заволодіння золотим ланцюжком потерпілої. Реалізовуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів ОСОБА_8 вчинила напад на потерпілу ОСОБА_10 шляхом застосування фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я останньої, а саме взявши потерпілу за волосся кинула її на землю та сівши зверху, нанесла дев`ятнадцять ударів руками по голові та різних частинах тіла потерпілої, чим заподіяла легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді забійної рани по ходу правої брови в зовнішньому відділі, синця в підочній області справа в області верхнього повіка правого ока, та легкі тілесні ушкодження у вигляді дев`яти синців в підочній області справа, в тім`яній області зліва в середньому відділі, на рівні лівої реберної дуги, в поперековій області зліва та справа, на рівні крила лівої здухвинної кістки, на передній поверхні правого стегна в середній третині, восьми синців плямистого характеру на внутрішній поверхні правого плеча. Під час спричинення тілесних ушкоджень обвинувачена ОСОБА_8 зірвала з шиї потерпілої ОСОБА_10 золотий ланцюжок 585 проби, вагою 1г, вартістю 800 грн., заподіявши останній майнову шкоду на вказану суму.

Обвинувачена ОСОБА_8 в судовому засіданні вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнала повністю, щиро розкаялась та пояснила, що влітку 2015 року, зайшла на подвір`я до сусідки - потерпілої ОСОБА_10 з метою з`ясування особистих стосунків. В ході конфлікту який розпочався в будинку та продовжився на подвір`ї даного домоволодіння нанесла удари, повалила на землю потерпілу, після чого сівши зверху на потерпілу продовжила наносити удари по голові та тулубу. Конфлікт припинився після втручання співмешканця потерпілої. Не пам`ятає деталі заволодіння золотим ланцюжком потерпілої, однак знає, що через декілька днів після події її родичі відшкодували вартість золотої прикраси. Зазначила, що до початку конфлікту перебуваючи на веранді будинку потерпілої таємно заволоділа її мобільним телефоном. Розкаялася в скоєному.

Крім пояснень обвинуваченої, її вина в скоєному повністю доведена дослідженими в судовому засіданні показами потерпілої, свідка та матеріалами кримінального провадження.

Так, потерпіла ОСОБА_10 суду пояснила, що обвинувачена ОСОБА_8 є її сусідкою, з якою склались товариські відносини. Остання неодноразово приходила до неї в гості. Влітку 2015 року ОСОБА_8 прийшла на подвір`я її домоволодіння та почала з`ясовувати особисті стосунки. В ході словесного конфлікту ОСОБА_8 схопила її за волосся та кинула на землю. Після чого сіла зверху та почала бити кулаками по тулубу та голові. Через певний час на її крики прибіг співмешканець ОСОБА_13 , який зупинив побиття та допоміг їй підвестися. Не чула від ОСОБА_8 погроз застосувати до неї насильство. Одразу виявила зникнення з шиї золотого ланцюжка та золотих сережок, одну з яких знайшла в траві на подвір`ї. Через сплив великого проміжку часу після події чітко не змогла пригадати чи зривала обвинувачена з її шиї золотий ланцюжок. Додала, що належне їй домогосподарство нічим не огороджене, вхідні двері до її будинку постійно відчинені, жодних перешкод чи заборон для того щоб зайти всередину будинку немає. Жодних претензій морального чи майнового характеру до обвинуваченої не має. При призначенні покарання поклалась на думку суду.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що влітку 2015 року, перебуваючи по сусідству, почув крики за місцем свого проживання. Прибігши на подвір`я, побачив, що його співмешканка ОСОБА_10 лежить на землі, зверху на ній сидить обвинувачена ОСОБА_8 та кулаками наносить удари. Одразу стягнув ОСОБА_8 зі співмешканки, допоміг підвестися та завів до хати. В подальшому виявили зникнення золотого ланцюжка з шиї ОСОБА_10 .

Відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.06.2015 року (т. 2 а.с. 39) потерпіла ОСОБА_10 заявила, що 11.06.2015 року близько 17 год. 30 хв. по АДРЕСА_3 ОСОБА_8 , застосовуючи фізичне насильство, відкрито заволоділа її золотим ланцюжком.

Даними протоколу огляду місця події від 12.06.2015 року (т. 2 а.с. 40-45) було оглянуто домоволодіння по АДРЕСА_3 , яке належить потерпілій ОСОБА_10 , яке нічим не огороджене, вхід вільний. На території домоволодіння знаходиться одноповерховий будинок, вхід до якого здійснюється через приміщення веранди. На бетонних сходах при вході до даного будинку виявлено та вилучено металеву миску білого кольору, в траві поруч будинку - металевий предмет жовтого кольору, схожий на золоту сережку.

Згідно даних висновку судово-медичної експертизи №389 від 17.06.2015 року (т. 2 а.с. 46-47) в потерпілої ОСОБА_10 виявлено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасних розлад здоров`я, у вигляді забійної рани по ходу правої брови в зовнішньому відділі, синця в підочній області справа в області верхнього повіка правого ока, які могли утворитись внаслідок дії тупого твердого предмета по механізму «удар» близько 5-7 діб від моменту проведення експертизи, легкі тілесні ушкодження у вигляді дев`яти синців в підочній області справа, в тім`яній області зліва в середньому відділі, на рівні лівої реберної дуги, в поперековій області зліва та справа, на рівні крила лівої здухвинної кістки, на передній поверхні правого стегна в середній третині,які могли утворитись внаслідок дії тупого твердого предмета по механізму «удар» близько 5-7 діб від моменту проведення експертизи, та легкі тілесні ушкодження у вигляді восьми синців плямистого характеру на внутрішній поверхні правого плеча, що могли утворитись внаслідок дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, можливо при здавлюванні пальцями рук, близько 5-7 діб від моменту проведення експертизи.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 20.07.2015 року (т. 2 а.с. 60-62), потерпіла ОСОБА_10 на місці події розповіла та відтворила в деталях всі обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема як за місцем її проживання прийшла обвинувачена ОСОБА_8 та витягнувши її за волосся на подвір`я, сіла зверху та руками наносила удари по голові та тулубу, під час яких зірвала з її шиї золотий ланцюжок. На крики потерпілої прибіг її співмешканець та зупинив побиття.

Дані, які містяться у вказаному вище протоколі слідчого експерименту, а також протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення, датованих незадовго після скоєння кримінального правопорушення, підтверджують те, що обвинувачена ОСОБА_8 , наносячи удари потерпілій, зірвала з її шиї золотий ланцюжок, яким відкрито заволоділа.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 3 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства, поєднаний з проникненням в житло. Оцінивши в сукупності досліджені в рамках даного кримінального провадження докази та даючи їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим, керуючись ст. 337 КПК України, діяння обвинуваченої слід перекваліфікувати на ч. 1 ст. 187 КК України з наступних підстав.

Так, органом досудового розслідування не вказано, а судом в ході розгляду справи не встановлено в чому ж полягали погрози обвинуваченої ОСОБА_8 застосувати насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_10 .

З пояснень самої потерпілої судом не встановлено факту залякування з боку ОСОБА_8 негайним застосуванням до неї фізичного насильства, небезпечного для її життя та здоров`я (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки). Обвинувачена ОСОБА_8 в ході словесного конфлікту, одразу почала застосовувати фізичне насильство до потерпілої, не висловлюючи жодних погроз.

З огляду на вищевказане, таку кваліфікуючу ознаку як «погрози застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої» слід виключити з обвинувачення як таку, що не знайшла свого підтвердження.

Крім того, зазначення органом досудового розслідування такої кваліфікуючої ознаки вчинення кримінального правопорушення як «проникненням в житло» також не знайшло свого підтвердження з огляду на наступне.

Так, в правовій позиції Великої Палата Верховного Суду, висловленій в постанові від 18.04.2018 року (справа №569/1111/16-к), закріплено, що при вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» в складі кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК України, вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном. Проникнення як кваліфікуюча ознака розбою передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.

Однак, з пояснень потерпілої ОСОБА_10 та протоколу огляду місця події від 11.06.2015 року встановлено, що вхідні двері її будинку були постійно відчинені, домогосподарство нічим не огороджене, жодних перешкод чи заборон для того щоб зайти всередину будинку немає. Також, обвинувачена ОСОБА_8 в силу товариських сусідських відносин неодноразово приходила до житла ОСОБА_10 , яка ніяким чином не забороняла такі візити. Тобто, обвинувачена ОСОБА_8 зайшла на територію домоволодіння потерпілої ОСОБА_10 законно, оскільки режим доступу до її житла був вільний. Тому, така кваліфікуюча ознака вчинення кримінального правопорушення як «проникненням в житло» підлягає виключенню з обвинувачення.

Разом з тим, у формулюванні обвинувачення ОСОБА_8 зазначено, що остання вчинила кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, проте в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази (довідка медичної установи, висновок судово-токсикологічної експертизи) на підтвердження даного факту, а тому суд вважає за необхідне дану обставину виключити із обвинувачення.

Крім того, досудовим розслідуванням ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 11 червня 2015 року близько 17 год., будучи неповнолітньою, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, проникла всередину будинку АДРЕСА_3 , де з метою заволодіння чужим майном, застосувавши фізичне насильство до ОСОБА_10 , що є небезпечним для життя та здоров`я, яке виразилось у нанесенні на кухні будинку металевою мискою одного удару в область потилиці, від якого потерпіла впала на підлогу, а ОСОБА_8 , застосовуючи перевагу у фізичній силі, витягла потерпілу за волосся на подвір`я, в процесі чого забрала з веранди будинку мобільний телефон марки «Nokia-6080» чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 95 грн., укомплектований сім-карткою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_2 , вартістю 15 грн., на рахунку якої були грошові кошти в сумі 7 грн. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_8 сіла зверху на ОСОБА_10 та нанесла дев`ятнадцять ударів руками по голові та різних частинах тіла потерпілої, що виразились у вигляді рани по ходу брови в зовнішньому відділі, синця в підочній області справа верхнього повіка правого ока, які призвели до короткочасного розладу здоров`я, а також синців в підочній області зліва, в тім`яній області зліва, в середньому відділі, на рівні лівої реберної дуги, в поперековій області зліва та справа, на рівні крила лівої здухвинної кістки, на передній поверхні правого стегна в середній третині, синців на внутрішній поверхні правого плеча, тим самим спричинивши їй легкі тілесні ушкодження.

Таким чином ОСОБА_8 за вказаних обставин шляхом розбою заволоділа мобільним телефон з комплектуючими на загальну суму 117 грн.

Ці дії ОСОБА_8 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 3 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства, поєднаний з проникненням в житло.

Допитавши обвинувачену, потерпілу, свідка, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами кримінального провадження докази відповідно до вимог ст. 94 КПК України в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд приходить до переконання, що дане обвинувачення не знайшло свого підтвердження достатніми та допустимими доказами, а відтак обвинувачена підлягає виправданню за цим звинуваченням на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 373, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення.

Так, обвинувачена ОСОБА_8 в судовому засіданні визнала свою вину у таємному заволодінні мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_10 та пояснила, що влітку 2015 року прийшла до сусідки ОСОБА_10 з метою з`ясування особистих стосунків. Зайшовши всередину будинку, в коридорі в неї з потерпілою розпочався словесний конфлікт, під час якого помітила мобільний телефон, ззовні схожий до телефону її вітчима, та непомітно для потерпілої ОСОБА_10 , скориставшись відсутністю уваги останньої, взяла даний телефон та тримаючи його в руці після конфлікту, який в подальшому переріс в бійку, пішла з ним додому. Через певний час попросила свого вітчима повернути викрадений телефон потерпілій ОСОБА_10 , що він і зробив. Додала, що до події з потерпілою були дружні стосунки, неодноразово приходила до неї в гості, проводячи своє дозвілля разом. ОСОБА_10 ніколи не забороняла заходити до свого будинку, вхідні двері до якого завжди були відкриті навстіж, а подвір`я нічим не огороджене.

Потерпіла ОСОБА_10 суду пояснила, що влітку 2015 року до неї в будинок прийшла обвинувачена ОСОБА_8 та почала з`ясовувати особисті стосунки, що переросло в подальшому в напад із застосуванням фізичного насильства до неї на подвір`ї її домоволодіння, в ході якого ОСОБА_8 заволоділа її золотою прикрасою. Невдовзі після вказаної події того ж дня виявила зникнення свого мобільного телефону марки «Nokia-6080», який знаходився в приміщенні веранди будинку. Через декілька днів викрадений мобільний телефон їй повернув вітчим обвинуваченої ОСОБА_8 - ОСОБА_14 , пояснюючи, що знайшов його в сумці обвинуваченої. Не бачила як ОСОБА_8 заволоділа її мобільним телефоном. Ствердила, що ОСОБА_8 вільно заходила до її будинку, ніколи не забороняла будь-кому заходити всередину, вхідні двері були постійно відкриті. Жодних претензій морального чи майнового характеру до неї не має.

Пояснення потерпілої ОСОБА_10 заслуговують на увагу і є правдивими, оскільки повністю узгоджуються з даними дослідженого судом протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 27.07.2015 року (т. 2 а.с. 63), з якого встановлено, що потерпіла ОСОБА_10 заявила, що 11.06.2015 року близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_8 проникла в будинок АДРЕСА_3 , звідки таємно викрала мобільний телефон «Nokia-6080» ІМЕІ: НОМЕР_3 .

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні підтвердив, що зникнення мобільного телефону його співмешканки - потерпілої ОСОБА_10 виявили вже після побиття її обвинуваченою ОСОБА_8 . Через декілька днів ОСОБА_14 повернув ОСОБА_10 викрадений телефон. Співмешканка не бачила як ОСОБА_8 викрадала її телефон, так як після події шукала його в будинку.

Відповідно до даних висновку судової товарознавчої експертизи №161т від 30.06.2015 року (т. 2 а.с. 50-54) вартість мобільного телефону марки «Nokia-6080» станом на 11.06.2015 року могла становити 95 грн.

Згідно даних довідки ПП ОСОБА_15 (т. 2 а.с. 64) вартість сім-карти мобільного оператора ПрАТ «Київстар» станом на 11.06.2015 року могла становити 15 грн.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 року (далі - Пленум) розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК України) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Тобто, визначення розбою безпосередньо свідчить про те, що особа відкрито всупереч волі потерпілого, застосовуючи фізичне насильство, негайно вилучає майно потерпілого.

Розрізняючи розбій та крадіжку, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. Викрадення є таємним в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї.

Натомість, з пояснень потерпілої ОСОБА_10 судом встановлено, що вона не бачила як обвинувачена ОСОБА_8 заволоділа її телефоном, а виявила його відсутність вже після події. Такі пояснення свідчать про факт саме таємного заволодіння її майном, оскільки для самої потерпілої це було непомітно.

Пояснення потерпілої ОСОБА_10 в цій частині повністю узгоджуються з поясненнями обвинуваченої ОСОБА_8 , яка чітко ствердила, що заволоділа мобільним телефоном потерпілої під час словесного конфлікту з нею, який відбувався у веранді будинку. При цьому, ОСОБА_8 була переконана в тому, що потерпіла не бачить її дій, спрямованих на заволодіння даним телефоном.

Суд звертає увагу, що основною ознакою такого складу злочину як розбій є напад винної особи, тобто умисні дії, спрямовані на негайне вилучення майна потерпілого шляхом застосування фізичного або психічного насильства.

Однак, пояснення потерпілої, обвинуваченої, свідка та досліджені докази по справі свідчать протилежне. Так, словесний конфлікт обвинуваченої з потерпілою розпочався на веранді будинку останньої, куди з метою з`ясування особистих стосунків прийшла ОСОБА_8 . Під час конфлікту в обвинуваченої виник умисел на заволодіння мобільним телефоном потерпілої, реалізовуючи який, вона непомітно для потерпілої, скориставшись відсутністю її уваги, викрала мобільний телефон, який затиснула в руці. В подальшому, вже перебуваючи з потерпілою на подвір`ї даного домогосподарства, в ОСОБА_8 виник умисел на заволодіння золотим ланцюжком потерпілої ОСОБА_10 , який вона реалізувала шляхом здійснення нападу, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

З викладеного вище суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_8 щодо заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_10 є окремим діянням, яке містять ознаки таємного викрадення майна (крадіжки) і передує вчиненню нею розбою.

При цьому, враховуючи положення ст. 337 КПК України, якою закріплено, що судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту і суд вправі вийти за межі вказаного обвинувачення лише в частині зміни кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи обвинуваченого, суд позбавлений можливості перекваліфікувати вказане діяння обвинуваченої ОСОБА_8 на ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки вартість викраденого майна згідно висновку судової товарознавчої експертизи №161т від 30.06.2015 року (т. 2 а.с. 50-54) та довідки ПП ОСОБА_15 (т. 2 а.с. 64) становить 117 грн., що не відповідає межі вартості викраденого майна, з якої настає кримінальна відповідальність.

Відповідно до норм ст. 51 КУпАП викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Для правил кваліфікації кримінальних правопорушень розмір неоподатковуваного мінімуму дорівнює розміру податкової соціальної пільги відповідно до підпункту 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України. Податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 1 січня 2015 року становив 1218 грн.

Межа з якої наступає кримінальна відповідальність за вчинення викрадення чужого майна шляхом крадіжки дорівнює 121,8 грн., що перевищує вартість викраденого майна обвинуваченою ОСОБА_8 (117 грн.), повністю виключаючи настання кримінальної відповідальності за ст. 185 КК України.

Враховуючи викладене вище, обвинувачена ОСОБА_8 підлягає виправданню на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 373, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, по епізоду щодо мобільного телефону.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , що виразилось у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) по епізоду щодо заволодіння золотим ланцюжком, містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України. При цьому, діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , що виразилось у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу або з погрозою застосування такого насильства, поєднаний з проникнення в житло (розбій) по епізоду щодо заволодіння мобільним телефоном, не містить складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України, за що обвинувачена ОСОБА_8 підлягає виправданню на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 373, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_8 винна у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, і підлягає покаранню за його вчинення. При обранні обвинуваченій міри покарання суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченої, конкретні обставини справи.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, судом встановлено щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Обставина, що обтяжує покарання обвинуваченої - «вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння» підлягає виключенню як така, що не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи судом, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази на підтвердження даного факту.

ОСОБА_8 на момент вчинення даного кримінального правопорушення була не судимою, однак на момент винесення вироку - засудженою до 12 років позбавлення волі за вчинення кримінальних правопорушень проти життя особи та власності, вчинила кримінальне правопорушення будучи неповнолітньою, на обліку в психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання Орининською сільською радою характеризується негативно такою, яка веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, систематично конфліктує з сусідами, вчиняє бійки, на момент вчинення кримінального правопорушення мала на утриманні малолітню доньку, на момент винесення вироку - позбавлена батьківських прав щодо трьох своїх малолітніх дітей, враховуючи наведене, з урахуванням особи винної, позиції потерпілої, яка немає жодних претензій морального та майнового характеру до обвинуваченої, наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що його обтяжує, тяжкість і суспільну небезпечність вчиненого діяння, суд вважає за необхідне призначити їй покарання у виді позбавлення волі, враховуючи вимоги п. 3 ч. 3 ст. 102 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 187 КК України, оскільки таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Підстав для застосування щодо ОСОБА_8 ст. 69 та ст. 75 КК України судом не встановлено.

Оскільки ОСОБА_8 вчинила інкриміноване кримінальне правопорушення (11.06.2015 року) до постановлення попереднього вироку Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької від 18.07.2022 року, слід застосувати ч. 4 ст. 70 КК України, поглинувши менш суворе покарання, призначене цим вироком, більш суворим, призначене попереднім вироком, зарахувавши в строк покарання частково відбуте покарання за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.07.2022 року.

Щодо зарахування у строк покарання попереднього ув`язнення обвинуваченої ОСОБА_8 суд виходить з наступного.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі № 663/537/17 закріплено, що якщо особа вчинила злочин в період до 23.12.2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який "іншим чином поліпшує становище особи" у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року, у строк попереднього ув`язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у кримінальному провадженні.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднім ув`язненням є запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

При цьому вказівка в пункті «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26.11.2015 року) на те, що у строк попереднього ув`язнення включається строк «перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження», стосується випадків, коли особа, яка відбуває покарання, до якого вона була засуджена в іншому кримінальному провадженні (іншій кримінальній справі), залишається в установі попереднього ув`язнення або тимчасово переводиться до неї з метою участі в слідчих діях або судовому розгляді нового кримінального провадження, що прирівнюється до попереднього ув`язнення в межах цього нового кримінального провадження до набрання вироком законної сили.

Таким чином, у строк попереднього ув`язнення обвинуваченої ОСОБА_8 підлягає зарахуванню період з 24.11.2015 року по 11.04.2016 року включно (обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою згідно ухвали Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.11.2015 року (т. 1 а.с. 150)), з 28.01.2017 року по 30.01.2017 року включно (затримання в порядку виконання ухвали Кам`янець-Подільського суду Хмельницької області від 14.12.2016 року про дозвіл на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу (т. 2 а.с. 209)) та з 06.12.2022 року по 26.02.2023 року включно (тимчасове залишено ОСОБА_8 в умовах ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» до закінчення розгляду вказаного кримінального провадження згідно ухвали Кам`янець-Подільського суду Хмельницької області від 06.12.2022 року (т. 3 а.с. 24)) відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки кримінальне правопорушення в рамках даного кримінального провадження було вчинено до набрання законної сили Закону № 838-VIII (23.12.2015 року).

При цьому, судом враховано висновок Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 року в справі №497/349/16?к, яким передбачено, що положення пункту «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26.11.2015 року) не поширюються на час перебування особи в установі попереднього ув`язнення після набрання вироком законної сили, у тому числі у зв`язку з участю в касаційному розгляді відповідного кримінального провадження, у судових засіданнях щодо розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, щодо роз`яснення судового рішення чи виправлення в ньому описки, а також щодо вирішення інших питань, що виникають на стадії виконання вироку, адже після набрання вироком законної сили ув`язнення вже не є попереднім. Тому строк набрання даним вироком законної сили підлягає зарахуванню в строк відбування покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Оскільки обвинувачена ОСОБА_8 у рамках даного провадження згідно ухвали Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06.12.2022 року (т. 3 а.с 24) була тимчасово залишена в умовах ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» до закінчення розгляду справи, так як вона перебуває під вартою в порядку виконання вироку Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.07.2022 року, суд враховуючи відсутність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, не вбачає підстав для застосовування запобіжного заходу щодо неї.

Обрані в рамках даного кримінального провадження запобіжні заходи у виді тримання під вартою та домашнього арешту щодо обвинуваченої ОСОБА_8 припинили свою дію.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів та процесуальних витрат необхідно вирішити відповідно до ст.ст.100, 124 КПК України.

Керуючись ст.ст.373-375 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначити їй покарання на підставі п. 3 ч. 3 ст. 102 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.07.2022 року, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі, зарахувавши в строк покарання частково відбуте покарання за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.07.2022 року.

ОСОБА_8 визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України (в частині заволодіння мобільним телефоном), та виправдати її на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 373, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 27.02.2023 року, зарахувавши в строк час тримання під вартою з 24.11.2015 року по 11.04.2016 року включно, з 28.01.2017 року по 30.01.2017 року включно, з 06.12.2022 року по 26.02.2023 року включно, з 27.02.2023 року по день набрання даним вироком законної сили включно, - відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та зарахувати покарання, відбуте частково за попереднім вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.07.2022 року з 13.10.2021 року по 05.12.2022 року включно відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 21.06.2017 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Обрані в рамках даного кримінального провадження запобіжні заходи у виді тримання під вартою та домашнього арешту щодо обвинуваченої ОСОБА_8 припинили свою дію.

Цивільний позов не заявлено.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Nokia 6080», ІМЕІ: НОМЕР_1 , з комплектуючими, який переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_10 (т. 2 а.с. 82, 83) - їй залишити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових товарознавчих експертиз в сумі 294 грн. 62 коп. (т. 3 а.с. 49).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченій в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Обвинуваченій та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Головуючий:

Судді: