У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2022 року у кримінальному провадженні № 120 211 160 400 010 77 від 11 червня 2021 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Корнин Попільнянського району Житомирської області, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , судимого вироком Ірпінського міського суду Київської області від 04.02.2021 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29.06.2022 ОСОБА_5 засуджено ч. 2 ст. 185 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю з вироком Ірпінського міського суду Київської області від 04.02.2021 стосовно ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком та на підставі ч. 4 ст. 71 КК України остаточно призначено ОСОБА_5 за сукупністю вироків покарання 5 (п?ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі.

Постановлено початок строку відбування покарання обчислювати змоменту затримання - 22.07.2021.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_5 у виді тримання під вартою у Державній установі "Київський слідчий ізолятор" до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

У провадженні стягнуто процесуальні витрати.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він, будучи раніше судимим за злочини проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно 10.06.2021, приблизно о 13.00 год., перебуваючи на вільно доступній ділянці місцевості напроти багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , побачивши велосипед чорно-зеленого кольору, марки "Comanche" моделі "Prairie FS", реалізуючи свій злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає - здійснив крадіжку вищевказаного велосипеда, вартістю 4.494 грн., що належить потерпілій ОСОБА_8 .

Після вчинення крадіжки з місця злочину зник разом із викраденим майном, яким розпорядився на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням терміном 3 роки.

Також в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить дослідити в судовому засіданні матеріали технічної фіксації процесу в суді першої інстанції в частині допиту потерпілої ОСОБА_8 , призначення адвоката ОСОБА_9 та його допит.

На переконання ОСОБА_5 покарання призначене судом за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченого, оскільки він є інвалід з народження з діагнозом дитячий церебральний параліч центральної нервової системи та не зовсім розуміє свої конституційні права, але розуміє що його права порушили і неодноразово, користуючись його вадами та неможливістю самостійно відстоювати свої права.

Обвинувачений вказує, що судом було призначено йому захисника ОСОБА_9 , який його належним чином не захищав, вони не укладали з ним угоду в порядку ст. 51 КПК України та він не давав йому згоду на захист його прав навіть усно.

Крім того, як указав ОСОБА_5 , що захисник ОСОБА_9 не дослухався до його слів з приводу попереднього покарання, яке йому незаконно присудили, у зв`язку з чим йому і було призначено таке суворе покарання за сукупністю вироків.

Також обвинувачений зазначає, що з приводу попереднього вироку від 04.02.2021, яким його засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, то він ці кримінальні правопорушення не вчиняв і фізично з урахуванням його вад здоров`я він не міг вчинити.

Крім того, обвинувачений звертає увагу, що судом не враховано, що потерпіла не мала до нього претензій та просила суд не призначати йому покарання у виді позбавлення волі.

Потерпіла ОСОБА_8 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлялась у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, неявка якої в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження за нормою ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, дослідивши частково матеріали провадження на перевірку доводів апеляційної скарги обвинуваченого та дані, що характеризують його особу, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому стороною захисту в суді апеляційної інстанції.

А саме, за нормою ч. 1 ст. 404 КПК України, предметом перегляду у даному провадженні є саме вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29.06.2022 щодо визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні 10.06.2021 крадіжки майна ОСОБА_8 вартістю 4.494 грн. і за приписами ч. 3 ст. 26 КПК України суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо перегляду вироку Ірпінського міського суду Київської області від 04.02.2021 стосовно ОСОБА_5 , засудженого за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі, зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України (а.п. 209-214 т. 1), доводи про не вчинення яких викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, що можуть бути предметом перегляду за процедурою оскарження тільки вироку Ірпінського міського суду Київської області від 04.02.2021.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у таємному викраденні 10.06.2021 чужого майна (крадіжки) потерпілої ОСОБА_8 , вчинене повторно, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого, та даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і обвинувачений в апеляційній скарзі, а також захисник ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та позиції сторони захисту в суді апеляційної інстанції щодо призначення йому суворого покарання, колегія суддів бере до уваги таке.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно норми ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом?якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, як наголошується в ч. 2 вказаній нормі закону.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції - дотримані, оскільки, на переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам кримінального закону, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_5 судом першої інстанції було ґрунтовно враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та його особу, який є інвалідом ІІ групи.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, судом визнано щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Поза увагою суду першої інстанції не залишилася і позиція потерпілої, яка не має будь-яких претензій до обвинуваченого.

Майно їй було повернуто.

Між тим, ОСОБА_5 не працював і не перебував на обліку в службі зайнятості, а після його засудження 04.02.2021 до позбавлення волі за тяжкі злочини зі звільненням від його відбування з випробуванням, зі звільненням його з під варти в залі суду, вже 10.06.2021 - знову вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив та не бажає стати на шлях виправлення.

За вказаним, у сукупності, суд першої інстанції і дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 185 КК України, саме у виді позбавлення волі, але у мінімальному розмірі, визначеному ч. 2 ст. 63 КК України, - 1 рік позбавлення волі.

А тому, доводи сторони захисту щодо суворості призначеного покарання - не є ґрунтовними, ще і за тим, що при застосуванні положень ст. 71 КК України та призначення покарання за сукупністю вироків, визначених за даним вироком та вироком Ірпінського міського суду Київської області від 04.02.2021 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України, за який ОСОБА_5 було засуджено на 5 років позбавлення волі зі звільненням від його відбування - призначено остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, що відповідає принципу індивідуалізації покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та буде сприяти попередженню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Правових підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, навіть за умови прийняття рішення щодо призначення обвинуваченому за ч. 2 ст. 185 КК України іншого покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі, - не має за приписами ч. 3 ст. 78 КК України у взаємозв`язку з ч.ч. 1, 4 ст. 71 КК України, бо остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Доля речових доказів у провадженні вирішена на підставі ст. 100 КПК України, а процесуальні витрати стягнуті у порядку ст. 124 КПК України.

Підсумовуючи, колегія суддів вважає, що відсутні підстави як для зміни вироку, так і для його скасування.

Не є підставою для скасування вироку і твердження обвинуваченого ОСОБА_5 щодо порушення його права на захист і ненадання належної правової допомоги адвокатом ОСОБА_9 , - оскільки будь-яких даних, що можуть свідчити про порушення його права на захист, він в апеляційній скарзі не привів, не навела таких підстав в суді апеляційної інстанції і захисник ОСОБА_7 .

Не є порушенням у змісті закону - ст. 51 КПК України і не підписання обвинуваченим договору про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_9 , який захищав його інтереси на підставі доручення Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Київській області на виконання відповідної ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29.04.2022, постановленої в порядку ст.ст. 49, 52 КПК України.

У який спосіб, що визначений законом, захисник ОСОБА_9 мав "дослухатися" до слів обвинуваченого ОСОБА_5 з приводу призначення йому покарання за попереднім вироком, яке йому незаконно присудили, у зв`язку з чим йому і було призначено таке суворе покарання за сукупністю вироків, - з апеляційної скарги ОСОБА_5 не випливає.

За викладеним, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2022 року у кримінальному провадженні № 120 211 160 400 010 77 від 11 червня 2021 року стосовно ОСОБА_5 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3