Справа № 185/9173/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Павлограді кримінальне провадження № 0000679 від 06 жовтня 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Дніпропетровського району, громадянина України, з вищою освітою, неодружений, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на посаді стрільця 1 відділення контрдиверсійної боротьби 2 взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участі:

прокурора - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2022 № 6 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_3 , що був призваний за мобілізацією, призначено на посаду стрільця 1 відділення контрдиверсійної боротьби 2 взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан до 21 листопада 2022 року, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

У період з 03 червня по 11 липня 2022 року ОСОБА_3 перебував на лікуванні та після завершення лікування повинен був повернутися на службу 12 липня 2022 року.

12 липня 2022 року, солдат ОСОБА_3 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від військової служби, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, після проходження лікування не з`явився вчасно на службу без поважних причин, у розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалась за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, та був незаконно відсутній на військовій службі до 11 жовтня 2022 року.

11 жовтня 2022 року ОСОБА_3 самостійно прибув до Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 12 липня 2022 року солдат ОСОБА_3 не зв`явився вчасно на службу без поважних причин, до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_1 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), в умовах воєнного стану, ухилившись від військової служби до 11 жовтня 2022 року.

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

26 січня 2023 року між прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_5 та обвинуваченим за участі захисника укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України. Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до укладеної угоди обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в обсязі висунутого обвинувачення.

ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що він повністю розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину кримінального правопорушення. Також обвинувачений вказав, що він розуміє наслідки укладення та затвердження угоди у вигляді обмеження права оскаржити вирок згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України, а також відмови від судового розгляду, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують, та відмову допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди. Угоду щодо визнання винуватості з прокурором він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз, та без впливу будь-яких обставин, не обумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості.

Також зазначив, що повністю погоджується з обвинуваченням, показав, що він проходив військову службу в Павлоградському районі. Потім його направили до стоматолога, але після стоматолога його поклали в лікарню з проблемами серця. З лікарні його відправили до психіатра та поклали в психіатричну лікарню, де він перебував три тижні до 11 липня. Далі після виписки з лікарні він повернувся додому та до частини не поїхав, бо проживає з бабусею, в якої поганий стан здоров`я і він її доглядав. Десь 11 жовтня він самостійно з`явився до правоохоронного органу і повідомив, що він не з`явився до частини.

Прокурор та захисник, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просили цю угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену міру покарання.

В угоді передбачено, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватою, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Тому суд приходить до висновку, що умови угоди не порушують інтереси сторін і відповідають інтересам суспільства, обвинувачений взмозі виконати взяті на себе зобов`язання та присутні фактичні підстави для визнання його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України, що встановлено під час допиту обвинуваченого.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК України та КК України, суд, врахувавши викладені доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, та наявні всі правові та фактичні підстави для затвердження угоди.

Крім того, відповідно до укладеної угоди, сторони погодили покарання відповідно до санкції за ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч. 5 ст. 407 КК України, у виді штрафу у розмірі 4118 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 70 006 грн. Прокурор в угоді зазначив, що обвинувачений бере на себе зобов`язання сприяти розкриттю злочинів іншими особами та співпрацювати з правоохоронними органами. Також прокурором зазначено про наявність щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, та з`явлення із зізнанням.

Оцінюючи узгоджене покарання на відповідність чинному КК України, суд приходить до висновку, що таке покарання з урахуванням тих пом`якшуючих обставин про які зазначив прокурор, та відсутності обтяжуючих обставин може бути призначено.

Положення ч. 1 ст. 69 КК України надають можливість у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Встановлені пом`якшуючі обставини в своїй сукупності (визнання винуватості, активне сприяння встановленню істини, щире каяття, з`явлення із зізнанням, догляд за бабусею, істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, а тому призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим, а тому узгоджене між прокурором та обвинуваченим покарання може бути призначено.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , від 26 січня 2023 року.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за який призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 4118 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 70 006 (сімдесят тисяч шість) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4,6,7 статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав призначення покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною 4 статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок, якщо інше не передбачено законом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1