Справа № 462/6858/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1185/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Підзвіринець Городоцького (на даний час Львівського) району Львівської області, та фактично проживаючого в Реабілітаційному центрі «Нове покоління» на вул.Розточчя,148 у м.Львові, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

в с т а н о в и л а:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.05.2020 року, призначивши ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня звернення вироку до виконання.

За вироком суду, ОСОБА_6 15.10.2020 року приблизно о 23.30 год., перебуваючи в приміщенні залу очікування для громадян Головного вокзалу м.Львова за адресою: м.Львів, пл.Двірцева,1, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав мобільний телефон марки «Neffos X 20» з IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 2900 грн., та провідні навушники марки «Sony», вартістю 100 грн., котрі знаходились на дерев`яному стільці біля потерпілої ОСОБА_9 , коли остання заснула, чим завдав їй майнову шкоду в загальному розмірі 3000 грн.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що жодного наміру на крадіжку мобільного телефону та навушників він не мав, оскільки думав, що їх хтось забув, віддавши одразу ці речі потерпілій, які вона забрала.

Також зазначає, що ніхто не повідомив орган, уповноважений законом про надання безоплатної правової допомоги, як це передбачено ч.4 ст.213 КПК України про затримання, тим самим йому не забезпечили захисника, а відповідно права на захист.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не поступало, водночас судом вживалися заходи задля повідомлення такого про розгляд апеляційної скарги.

З врахуванням зазначеного, а також з огляду на те, в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, останній не цікавився ходом розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе проводити розгляд апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 у його відсутності, враховуючи, що в судовому засіданні присутній його захисник, відтак права обвинуваченого жодним чином не порушуються.

При апеляційному розгляді справи захисник підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, з наведених у ній мотивів, та просив скасувати оскаржуваний вирок, а справу скерувати на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого, з огляду на безпідставність такої, просив залишити без змін оскаржуваний вирок.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримані.

Частиною другою ст. 394 КПК України передбачено, що судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд в суді першої інстанції було проведено за процедурою, передбаченою ч.3 ст.349 КПК України, під час якого було допитано обвинуваченого ОСОБА_6 за пред`явленим обвинуваченням за ч.2 ст.185 КК України та досліджені дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Згідно звукозапису судового засідання від 18 листопада 2022 року та журналу до нього (а.с.66-68), судом першої інстанції з достатньою повнотою роз`яснено обвинуваченому суть та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, перевірено добровільність позиції обвинуваченого ОСОБА_6 , у зв`язку з чим суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань ОСОБА_6 та даних про особу обвинуваченого.

Крім того, 18 листопада 2022 року обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні під час цього судового розгляду надавав свої показання стосовно кримінального правопорушення за пред`явленим обвинуваченням за ч.2 ст.185 КК України, свою вину у вчиненні цього кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, щиро розкаявся.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повністю дотримані вимоги ч.3 ст.349 КПК України, оскільки сторони кримінального провадження після визначеного порядку дослідження доказів не оспорювали фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Отже, версія та доводи обвинуваченого про незгоду з оскаржуваним вироком, внаслідок порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого було необґрунтованого визнано ОСОБА_6 винним за пред`явленим обвинуваченням за ч.2 ст.185 КК України, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданої апеляційної скарги.

Що стосується доводів обвинуваченого про порушення його права на захист, то вони є безпідставними з огляду на таке.

Забезпечення права на захист передбачає три форми реалізації цього права:

- самостійна реалізація підозрюваним, обвинуваченим, виправданим, засудженим права на захист, а саме право надавати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні; - користуватися правовою допомогою захисника; - наявність у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду обов`язку сприяти підозрюваному, обвинуваченому, виправданому, засудженому в реалізації права на захист шляхом роз`яснення йому прав та забезпечення права на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

Відповідно до положень ст. 48 КПК України захисник може у будь-який момент бути залучений підозрюваним, обвинуваченим, або іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні.

Стаття 49 КПК України передбачає випадки в яких слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні.

Із матеріалів справи вбачається, що під час здійснення кримінального провадження щодо ОСОБА_6 останньому були надані всі передбачені законом можливості для реалізації його права на захист. Під час досудового розслідування, так і в суді першої інстанції ОСОБА_6 не виявляв бажання мати захисника та не заявляв клопотань про призначення йому захисника, участь якого, відповідно до положень кримінального процесуального закону, у даному кримінальному провадженню не є обов`язковою.

Більше того, ОСОБА_6 у своїй заяві від 10.11.2022 відмовився від послуг захисника, зокрема заявив, що буде здійснювати захист своїх прав та законних інтересів самостійно (а.с.53).

Також, згідно з журналом судового засідання від 18 листопада 2022 року та аудіозаписом цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свою заяву від 10.11.2022 та ствердив, що участі захисника не потребує.

Жодних зауважень чи бажання мати захисника, в тому числі за рахунок держави, протягом судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_6 не виявляв.

Отже, реалізуючи своє право на захист, ОСОБА_6 обрав способи захищати свої права та законні інтереси самостійно, що не заборонено кримінальним процесуальним законом.

Безпідставними є і доводи обвинуваченого, що працівники поліції не повідомляли орган, уповноважений законом про надання безоплатної правової допомоги про його затримання, оскільки як вбачається з матеріалів провадження останній не затримувався та щодо нього не обирався запобіжний захід.

Ураховуючи встановлене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що судом першої інстанції не порушено право останнього на захист, а також вимоги ст. 349 КПК України щодо обсягу дослідження доказів та наслідків розгляду провадження за ч. 3 ст. 349 КПК України для обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що обвинуваченим не надано доказів, які могли свідчити про порушення його процесуальних прав на захист під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено в межах санкцій та правил закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_6 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України, підстав для його скасування, на чому наполягав обвинувачений, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді