КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та робочим місцем захисника ОСОБА_6 , матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2022 рокупродовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 05 листопада 2022 року.

Таке рішення суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні двох умисних тяжких злочинів, один з яких був вчинений вже після його затримання за перше правопорушення, раніше судимий і судимість не погашена у встановленому законом порядку, не має міцних соціальних зв`язків, місця проживання та засобів до існування, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що полягають у можливості ухилитися від суду, з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначено у випадку встановлення його вини, та вчинити інше кримінальне правопорушення, і тому визнав необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який запобіжний захід, не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду _____________________________________________________________
Справа №11-кп/824/3475/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_1
незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, постановленою з грубим порушенням імперативних норм КПК України та повноважень суду, просить її скасувати в частині продовження (обрання) запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та обрати відносно нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що розгляд питання продовження строку тримання особи під вартою за ініціативою суду порушує принцип незалежності і безсторонності суду, закріплений у ст. 129 Конституції України.
Крім того, оскільки суд не мав клопотання сторони обвинувачення та не досліджував жодних доказів, а з наявних в матеріалах справи документів неможливо встановити існування події кримінального правопорушення, а обвинувачений заперечував подію злочину, суд не мав змоги оцінити обґрунтованість підозри та обвинувачення.
Також зазначає, що унеможливлення або перешкоджання наданню захисником ефективного захисту, шляхом не надання клопотання про обрання, застосування або продовження запобіжного заходу є своєрідною формою зведення захисту до спрощеної форми, яка не означає ефективності такої допомоги, а перебирання судом на себе функцій сторони захисту та відмова від відшукування документів спрямованих до суду захисником свідчить і про порушення права на захист, і про упередженість та небезсторонність суду.

Крім того, судом не надано оцінку належності, допустимості та достовірності доказів, обставин затримання підзахисного та не враховано заяви обвинуваченого щодо необґрунтованості підозри та обвинувачення.
При цьому, відсутність розгляду клопотання сторони обвинувачення не дозволяє оцінити існування ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а щодо посилання прокурора у судовому засіданні на ризики, передбачені п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то їх не існує, що доводиться тим, що прокурор навіть не навів жодного конкретного припущення вчинення кримінального правопорушення, або хоча б посилання на статтю кримінального закону. Більше того, стадію підозр у кримінальному провадженні вже закінчено, після вручення обвинувального акта, самої лише підозри недостатньо, мають бути докази, але їх немає.
При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях позицію про те, що на стадії вручення підозри може і не бути достатньої кількості доказів, проте в подальшому обвинувальний акт повинен бути посилений доказами, достатніми для обвинувачення особи в інкримінованому злочині.
Водночас нічим не доведений і є голослівним ризик перешкоджання судовому розгляду, адже будь-яка втеча передбачає наявність коштів у особи, а підзахисний не має достатніх коштів, а місто Київ обладнане сучасними системами вуличного відеоспостереження і особи, що перебувають в розшуку, швидко розшукуються і знаходяться.
Не доводиться жодним документом і ризик скоєння іншого злочину, оскільки висновків психолога, криміналіста, інших експертів про схильність особи до протиправної діяльності не надано. Попередні судимості не свідчать про наявність такого ризику, а свідчать лише про ті обставини, які законодавець визначив, як такі, що не мають перешкоджати ресоціалізації осіб, соціальній адаптації та не мають враховуватися при визначенні схильностей осіб без інших достатніх для таких висновків обставин.
При цьому, сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа, не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Так само і подовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі.
Крім того, судом не було враховано обставин, що позитивно характеризують обвинуваченого, а саме наявність у нього житла у місті Києві та позитивні характеристики. При цьому захисником зазначалось, що особа, яка надає обвинуваченому житло, перенесла інсульт та має необхідність в догляді, і такий догляд до затримання надавав ОСОБА_7 , отже від затримання страждає не тільки ОСОБА_7 , але і особа, яка конче потребує догляду, а єдиним, хто такий догляд може надати є ОСОБА_7 .
За таких обставин, вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, та застосування до обвинуваченого безальтернативного запобіжного заходу є необґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За змістом ч. 1 ст. 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002978 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України.
Суд першої інстанції, поставивши у судовому засіданні на обговорення питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та заслухавши з цього приводу позиції сторони обвинувачення і сторони захисту, вважав, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що полягають у можливості ухилитися від суду, з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначено у випадку встановлення вини обвинуваченого, та вчинити інше кримінальне правопорушення, і взявши до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні двох умисних тяжких злочинів, один з яких був вчинений вже після його затримання за перше правопорушення, раніше судимий і судимість не погашена у встановленому законом порядку, не має міцних соціальних зв`язків, місця проживання та засобів до існування, і тому визнав необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який запобіжний захід, не забезпечить його належної процесуальної поведінки.
З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення у судовому засіданні не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Враховуючи ж характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні двох умисних тяжких кримінальних правопорушень та їх конкретні обставини, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, а також, приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий і судимість не погашена у встановленому законом порядку, не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, джерела доходів, адже офіційно не працює, та, з огляду на всі ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинуваченийможе переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається захисник ОСОБА_9 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Наведені захисником ОСОБА_6 дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме наявність у обвинуваченого місця проживання в м. Києві, позитивні характеристики, його майновий стан, наявність на його утриманні хворої особи, яка надає йому житло, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш мякого запобіжного заходу.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи захисника ОСОБА_6 в частині того, що судом не надано оцінку належності, допустимості та достовірності доказів, обставин затримання ОСОБА_7 та не враховано його заяви щодо необґрунтованості підозри та обвинувачення - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Щодо доводів захисника про те, що вирішення питання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відбувалось за ініціативою суду, а не за поданим у встановлений законом строк письмовим клопотанням прокурора, що порушує принцип незалежності і безсторонності суду, закріплений у ст. 129 Конституції України, то вони є необґрунтованими, оскільки кримінальне провадження, яке є предметом розгляду місцевого суду перебуває вже на стадії судового розгляду і вирішення судом питання щодо запобіжного заходу регламентовано статтею 331 КПК України, положення якої не зобов`язують прокурора звертатися до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою під час судового розгляду кримінального провадження. При цьому сторона захисту не довела, що в такий спосіб було порушено право обвинуваченого на захист та судом не були дотримані вимоги ст. 22 КПК України.

Отже, враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.
За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2022 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2022 року, якоюпродовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 05 листопада 2022 року, - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3