ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2022 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові за процедурою спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia)кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.258-3 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_5 , реалізуючи свої злочинні наміри, які полягають у протидії силам АТО в зоні проведення Антитерористичної операції, достовірно знаючи з розповсюджених у засобах масової інформації та мережі «Інтернет» повідомлень про проведення на території Луганської області України Антитерористичної операції проти терористичної організації «Луганська народна республіка» та усвідомлюючи, що сили і засоби АТО використовуються для захисту суверенітету і територіальної цілісності України, а активні бойові дії проти них на території, підконтрольній органам державної влади України, призводять до загибелі військовослужбовців, мирного населення, пошкодження військової техніки, об`єктів інфраструктури, тощо, та відтак наносять шкоду боєздатності підрозділів сил АТО, діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, у 2014 році (більш точну дату слідством не встановлено) добровільно вступив на службу до терористичної організації «Луганська народна республіка» та станом на 2020 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) був учасником незаконного збройного формування - 2 окремої гвардійської мотострілецької бригади 2 армійського корпусу народної міліції терористичної організації «ЛНР».

При цьому, ОСОБА_5 , вступаючи до вказаного непередбаченого законом збройного формування - терористичної організації «ЛНР», був достовірно обізнаний, що воно відноситься до збройних формувань, а саме має організаційну структуру військового типу (поділяється на структурні підрозділи (групи, пости) з визначенням особового складу кожного з них, які носять формений одяг військового типу), характеризується наявністю єдиноначальності та субординації (невстановленими органами досудового розслідування особами здійснюється єдине керівництво зазначеними збройними формуваннями), використанням знаків розрізнення (нарукавних шевронів та інших предметів), має воєнізований характер завдань та методів здійснення з використанням вогнепальної зброї та військової техніки збройного опору підрозділам Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяних в проведенні антитерористичної операції та Операції об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей України та ставить перед собою специфічні завдання (утримання території окремих районів Луганської області, тимчасово непідконтрольних органам державної влади України, встановлення на території цих районів Луганської області військового стану (перевірка документів у осіб, чергування з вогнепальною зброєю на підконтрольних об`єктах, обладнання на території зазначених районів Луганської області так званих «блокпостів» для здійснення збройного опору Збройним Силам України та іншим військовим формуванням України) та має для цього відповідні матеріальні засоби (вогнепальну зброю, боєприпаси та військову техніку).

Крім того, ОСОБА_5 усвідомлював, що зазначений підрозділ терористичної організації «ЛНР» не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про Національну поліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими визначено створення та функціонування збройних формувань України.

В подальшому, наказом по особовому складу командувача так званої «Народної міліції» терористичної організації «Луганська народна республіка» № 3386 від 06.12.2015, ОСОБА_5 призначений на посаду командира розвідувальної роти « ІНФОРМАЦІЯ_2 союзу ОСОБА_6 . 2 армійського корпусу народної міліції «ЛНР» із військовим званням «капітан». Вступивши до непередбаченого законом збройного формування - терористичної організації «ЛНР», ОСОБА_5 був забезпечений військовою формою, вогнепальною зброєю та боєприпасами до неї.

Місцем дислокації розвідувальної роти « ІНФОРМАЦІЯ_2 союзу ОСОБА_6 2 армійського корпусу народної міліції «ЛНР» є територія колишнього ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . У складі зазначеного підрозділу незаконних збройних формувань ОСОБА_5 , у період з 2015 по 2020 роки (більш точний час досудовим слідством не встановлено) виходив на лінії розмежування сил АТО і ООС та незаконних збройних формувань, під час яких з використанням військової техніки, здійснював обстріли позицій підрозділів Збройних сил України.

Обвинувачений ОСОБА_5 належним чином повідомлений про наявність даного кримінального провадження, день та час слухання справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою від 05.12.2022 року постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, враховує необхідність забезпечення особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура, в контексті приписів ст. 2 КПК України, з дотриманням усіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Суд також враховує, що наведені особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні просив суд, при ухваленні рішення у справі врахувати практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується при розгляді справ за відсутності обвинуваченого та ухвалити об`єктивне рішення за результатами судового розгляду.

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Безпосередньо дослідивши докази подані під час провадження у справі, оцінюючи їх в сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши свідка, дослідивши нижченаведені докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого повністю та об`єктивно стверджується наступними дослідженими та перевіреними у судовому засіданні доказами.

Показаннями свідка ОСОБА_7 , який показав, що з 2015 року по 2017 рік проходив службу у «2 окремій гвардійській мотострілецькій бригаді імені Героя Радянського союзу ОСОБА_6 2 армійського корпусу народної міліції «ЛНР». Також у даному військовому підрозділі проходив військову службу ОСОБА_5 , з позивним « ОСОБА_8 » та військовим званням «капітан». ОСОБА_5 носив військову форму та володів стрілецькою зброєю. До безпосередніх обов`язків ОСОБА_5 входило ведення обліку зброї та її зберігання, а також виконання інших військових та бойових завдань у вищевказаному військовому підрозділі.

Крім того, вина ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого йому злочину доводиться наступними дослідженими та перевіреними в ході судового розгляду доказами.

Повідомленням начальника ГВ КР УСБУ у Львівській області ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення від 04 жовтня 2016 року. З даного повідомлення встановлено, що Головним відділом контррозвідки УСБ України у Львівській області в ході проведення контррозвідувальних заходів отримано інформацію про злочинну діяльність групи громадян України та іноземних громадян, які вступили до лав незаконного воєнізованого формування - 2-га окрема гвардійська мотострілецька бригада імені героя радянського союзу ОСОБА_10 народної міліції терористичної організації «Луганська Народна Республіка». Злочинна діяльність зазначеного воєнізованого формування призводить до загибелі військовослужбовців сил АТО, а також знищення і руйнування об`єктів життєзабезпечення Луганської області.

Повідомленням заступника начальника ГВ КР УСБУ у Львівській області ОСОБА_11 від 03.08.2017 року. З даного повідомлення встановлено, ОСОБА_5 (позивний « ОСОБА_8 ») з весни 2014 року є активним членом злочинної організації під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », входив до складу розвідувальних підрозділів 2-ї окремої гвардійської мотострілецької бригади ім. Ворошилова 2-го армійського корпусу т.зв. «Народної міліції ЛНР». Станом на 03.08.2017 він обіймав посаду заступника начальника розвідувального відділення штабу 2 ОГМСБр. Одним із завдань ОСОБА_12 є збір розвідувальних даних щодо сил АТО на відрізку від с. Довге Слов`яносербського району до с. Новокиївка Станично-Луганського району Луганської області. Під безпосереднім керівництвом ОСОБА_5 формуються диверсійно-розвідувальні групи, що здійснюють рейди у т.зв. «сіру» зону та на підконтрольну Україні територію Луганської області в т.ч. з метою готування та вчинення терористичних актів.

Повідомленням начальника ГВ КР УСБУ у Львівській області ОСОБА_13 від 17 травня 2018 року, з якого встановлено, що розвідувальна рота є організаційно-штатною одиницею 2-ї окремої гвардійської мотострілецької бригади імені ІНФОРМАЦІЯ_5 союзу ОСОБА_10 2 армійського корпусу т.зв. «Народної міліції Луганської народної республіки». Місцем дислокації розвідувальної роти є територія колишнього Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Дідоренка за адресою: АДРЕСА_2 . За штатним розписом розвідувальна рота налічує 77 бойовиків. Громадянин України ОСОБА_5 обіймає посаду заступника начальника розвідувального відділення штабу 2-ї окремої гвардійської мотострілецької бригади імені ІНФОРМАЦІЯ_5 союзу ОСОБА_14 . Ворошилова 2-го армійського корпусу т.зв. «НМ ЛНР» із військовим званням «капітан». ОСОБА_5 увійшов до складу т.зв. «НМ ЛНР» у жовтні 2014 року на контрактній основі до 10.10.2015. В подальшому 16.10.2016 продовжив контракт терміном 1 рік і у 2017 році також продовжив контракт.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 липня 2020 року. Згідно даного протоколу свідок ОСОБА_7 заявив, що на фотознімку № 3 впізнає військовослужбовця незаконних збройних формувань т.зв. «ЛНР» ОСОБА_5 .

Протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 28 серпня 2017 та протоколом за результатами проведення негласного розшукового заходу за КРС № 1507 від 01.08.2017 року стосовно ОСОБА_5 та додатками до них. З даних матеріалів встановлено, що ОСОБА_5 в ході телефонних розмов спілкувався з приводу проходження ним військової служби, обговорював своє військове керівництво, зокрема, що позивний його «начальника» - «Горец», давав вказівки військового характеру.

Протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронної інформаційної системи від 27 липня 2017 року та додатком до даного протоколу, з яких встановлено, що в ході зняття інформації з електронної інформаційної системи соціальної мережі «Вконтакті» із id НОМЕР_1 , якою користується громадянин України ОСОБА_15 , у листуванні 25.03.2016 користувача « ОСОБА_16 » із користувачем « ОСОБА_17 » зафіксований факт пересилання « ОСОБА_18 » файлу під назвою «штатка ІНФОРМАЦІЯ_6 ».

Даними протоколу огляду від 14.08.2020, а саме файлів, на яких міститься інформація бойовиків незаконного збройного формування «2 Окремої Гвардійської Мотострілкової бригади 2 Армійського корпусу т.зв. «Народної міліції» Луганської народної республіки» щодо підготовки та проведення військових навчань, штатний розпис, членів незаконного збройного формування « НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 ». В ході огляду текстового файлу з назвою «штатка 25.03.2016.xlsx 1149385)», встановлено, що у ньому міститься таблиця із штатним розписом, відповідно до займаних у вищевказаному незаконному збройному формуванні посад бойовиків. Таблиця складається із 23 стовпців («№п/п», «Должность по штату», "воинское звание: по штату, фактическое», «Ф.И.О.», «Дата рождения», «Дата окончания контракту», «Командющего по личному приказу», «Пол» й інші без назви) та 3387 строк де зазначені звання, посада, прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження, дата закінчення контракту осіб-бойовиків, членів незаконного збройного формування «2 Окремої Гвардійської Мотострілкової бригади 2 Армійського корпусу т.зв. «Народної міліції» Луганської народної республіки», і знаходяться на 89 сторінках. В ході огляду встановлено, що у файлі «штатка 25.03.2016.xlsx (1149385)» на сторінці № НОМЕР_3 у строчці № 2714 та рядку № 2162 вказаний громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , а також те, що він призначений наказом по особовому складу № 3386 від 06.12.2015 року на посаду командира розвідувальної роти НОМЕР_2 окремої гвардійської мотострілецької бригади імені Героя Радянського союзу ОСОБА_6 2 армійського корпусу народної міліції «ЛНР» із військовим званням «капітан».

Протоколом огляду від 26 грудня 2017 року та додатком до нього, з яких встановлено, що з метою отримання максимально можливої інформації, яка розміщена у відкритих джерелах мережі Інтернет і стосується ОСОБА_5 , в ході проведення відповідної слідчої дії на інтернет-ресурсі «Міністерства державної безпеки ЛНР» виявлено повідомлення, опубліковане 24.07.2017 о 18.54 під заголовком «СБУ пыталась установить негласный контроль за военнослужащим Народной Милиции ЛНР». Згідно тексту даної статті, « ОСОБА_19 обратился в Министерство государственной безопасности Республики с просьбой проверить дорогой телефон, подаренный ему в день рождений его девушкой, временно безработной» При цьому у статті також опубліковано відеозапис виступу ОСОБА_5 , який представився військовослужбовцем т.зв. народної міліції ЛНР.

Висновком експерта № 2012/2013/2014/2015 криміналістичної експертизи відеозвукозапису у кримінальному провадженні № 0000073 від 09 липня 2019 року, з якого встановлено, що на досліджуваних фонограмах 1 6, 8, 10 13 зафіксоване усне мовлення ОСОБА_5 . Висловлювання ОСОБА_5 , які в основному відповідають викладеним у протоколі №62/2/4-5070 від 01 серпня 2017 року за результатами проведення негласного розшукового заходу за КРС №1507, позначені як «Об`єкт». На досліджуваних фонограмах 14 52 зафіксоване усне мовлення ОСОБА_5 . Висловлювання ОСОБА_5 , які в основному відповідають викладеним в протоколі №62/2/4-5625 від 28 серпня 2017 року за результатами проведення оперативно-технічного заходу зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж за СОКР №1491, позначені як ОСОБА_5 ». На досліджуваних фонограмах 1 52 ознак монтажу не виявлено.

Висновком експерта № 12/48 від 31.08.2020, з якого встановлено, що зображення особи чоловічої статі, одягненого у військову форму, який знаходиться за трибуною у центрі кадру на відеозаписі із назвою « НОМЕР_4 », що знаходиться на оптичному диску № 1 у теці «огляд ОСОБА_20 », у період часу з 00:00 хвилин до 00:56 хвилину даного відео придатне для проведення ідентифікаційного портретного дослідження. Зображення особи чоловічої статі, розміщеної на копії паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_5 придатне для проведення ідентифікаційного портретного дослідження. На відео з назвою «d42d995a-7883-4330-8270-f963f6bfS5c0» у період часу з 00:00 хвилини по 00:56 хвилину наданого у якості об`єкту дослідження та на зображені розміщеному на копії паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_5 представленому для порівняння зображена одна й та ж сама особа.

Статтею 17 Закону України від 23.03.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав про те, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також враховано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що усі вищезазначені докази узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достовірними.

Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Конвенцією Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності від 15 листопада 2000 року зобов`язано держави-учасниці криміналізувати участь у організованій злочинній групі. При цьому, відповідно до пункту «а» ст. 2 цієї Конвенції, організована злочинна група означає структурно оформлену групу в складі трьох або більше осіб, що існує протягом визначеного періоду часу і діє узгоджено з метою здійснення одного або декількох серйозних злочинів або злочинів, визнаних такими відповідно до цієї Конвенції, для того, щоб одержати, прямо або посередньо, фінансову або іншу матеріальну вигоду.

Поняття терористичної організації визначено у ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року і це є стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Визначальним для визнання організації терористичною є те, що хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.

Також, відповідно до ст. 1 вищезазначеного закону, терористична діяльність це діяльність, яка охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму. Тобто, терористичні організації створюються для вчинення діянь, передбачених частинами 1-3 ст. 258 КК України, а також інших злочинів терористичної спрямованості, тобто діянь, спрямованих на залякування населення з метою спонукання держави, міжнародної організації, фізичної чи юридичної особи до прийняття чи відмови від прийняття будь-якого рішення. При цьому саме фактором цілеспрямованого залякування населення як засобу досягнення поставленої мети злочини терористичної спрямованості відрізняються від інших споріднених злочинів.

Суд враховує також Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затверджене Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII, в якому «ДНР» та «ЛНР» визначено терористичними організаціями.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 Постанови «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» від 23 грудня 2005 року №13 роз`яснив, що утворення (створення) організованої групи чи злочинної організації слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для заняття злочинною діяльністю. В частині ж участі у злочинній чи терористичній організації, то відповідно до п.13 даної постанови, вступ особи до організованої групи чи злочинної організації (участь у ній) означає надання цією особою згоди на участь у такому об`єднанні за умови, що вона усвідомлювала факт його існування і підтвердила певними діями реальність своїх намірів.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 усвідомлював те, що «ЛНР», «ДНР» та інші незаконні збройні формування, які структурно входить до силового блоку терористичних організацій «ЛНР», «ДНР» діють на території України саме як терористичні організації, діють на території України незаконно та що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також чинять збройний опір, незаконну протидію та перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України й військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяним у проведенні антитерористичної операції, і обвинувачений сприяв у діяльності вказаних терористичних організаціях.

Суд також враховує правові позиції, викладені в рішенні ЄСПЛ у справі «Броуґан та інші проти Сполученого Королівства», відповідно до яких розслідування терористичних правопорушень, безсумнівно, ставить перед органами влади особливі проблеми. Забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства, яке страждає від тероризму, та інтересами конкретної людини є надзвичайно складним завданням. Беручи до уваги факт посилення тероризму в сучасному світі, визнана необхідність, яка випливає із самої суті системи Конвенції, забезпечення належної рівноваги між захистом інститутів демократії в інтересах суспільства і захистом прав окремої людини. У контексті статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, саме суд має визначити значимість таких обставин, а також з`ясувати, чи було забезпечено в цій справі рівновагу між застосовними положеннями цієї статті у світлі її конкретного формулювання та її загальним предметом і метою.

Висновки суду про визнання «ЛНР» і «ДНР» терористичними організаціями узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ). Так, у рішенні ЄСПЛ від 25 липня 2017 року у справі «Хлєбік проти України» безпосередньо зазначено, що на початку квітня 2014 року збройні угрупування почали захоплювати офіційні будівлі у Донецькій та Луганській областях й заявляти про створення самопроголошених утворень, відомих як «ДНР» і «ЛНР». У відповідь 14 квітня 2014 року Уряд України, який розглядає такі збройні формування як терористичні організації, санкціонував застосування проти них збройних сил шляхом введення в правове поле поняття «антитерористична операція».

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені в судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності з процесуальними нормами.

Зважаючи на вищенаведені доводи та мотиви, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 доведена поза розумним сумнівом.

Суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 , своїми умисними діями участю у терористичній організації вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення, в тому числі на надання ними доказів на підтвердження і спростування висунутого обвинувачення, суд керується принципами реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані усі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Судом під час провадження у справі вживалися усі можливі належні заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_5 до суду та повідомлення про дату і час розгляду справи, в тому числі для забезпечення права на захист, зокрема шляхом оприлюднення судового виклику в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, згідно зі статтями 50, 65 КК України, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд також бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним злочину, форму вини, спосіб вчинення злочину, стадію злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а також рівень його суспільної небезпеки.

Крім того, суд враховує тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин судом не встановлено.

Як наведено вище, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Згідно ч.1 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вказані доводи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії з конфіскацією майна.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Речові докази по справі відсутні.

Судові витрати за проведення Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, експертизи відеозвукозапису № 2012/2013/2014/2015 від 09.07.2019 року у сумі 6280,00 гривень та Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України судово-портретної експертизи № 12/48 від 31.08.2020 року у сумі 3269,00 гривень разом 9549,00 гривень - підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.323, 368, 370, 373-376 КПК України, суд, -

ухвалив :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку відбуття покарання засудженому ОСОБА_5 , рахувати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення по справі експертиз у розмірі 9549 гривень 00 копійок.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_21 ОСОБА_22