Справа № 583/1355/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2023 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі :

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в м. Охтирка клопотання старшого слідчого СВ Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000224 від 23.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

24.03.2023 року до суду надійшло клопотання старшого слідчого СВ Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області ОСОБА_3 про арешт майна, погоджене з прокурором Охтирської окружної прокуратури ОСОБА_4 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000224 від 23.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України, в якому слідчий просить накласти арешт на автомобіль ГАЗ 3307 спеціальний вантажний із асенізаційною цистерною днз НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , змиви рідини із землі, змиви рідини із шланги.

Власник майна ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, в письмових заявах просять розглянути клопотання без їх участі та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Вивчивши надані матеріали, дослідивши письмові докази, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Встановлено, що Охтирським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000224 від 23.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 23.03.2023 р. до чергової частини Охтирського РВП ГУНП в Сумській області надійшло повідомлення про те, що 23.03.2023 р. біля кафе «Мрія» по вул. Батюка, 5 м. Охтирка ОСОБА_5 зливав нечистоти, чим забруднив землі Охтирської міської ради.

23.03.2023 р. під час огляду місця події по вул. Батюка, 5 м. Охтирка було виявлено та вилучено автомобіль ГАЗ 3307 спеціальний вантажний із асенізаційною цистерною днз НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , змиви рідини із землі, змиви рідини із шланги.

Постановою слідчого від 23.03.2023 року автомобіль ГАЗ 3307 спеціальний вантажний із асенізаційною цистерною днз НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , змиви рідини із землі, змиви рідини із шланги, визнано речовими доказами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального праовпорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування здійснюється розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 23.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 239 ч.1 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.239 КК України кримінальним правопорушенням, передбаченим цією нормою, є забруднення або псування земель речовинами, відходами чи іншими матеріалами, шкідливими для життя, здоров`я людей або довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля.

Об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 239 КК України є забруднення або псування земель речовинами, відходами чи іншими матеріалами, шкідливими для життя, здоров`я людей або довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля. Порушення спеціальних правил, що спричиняє забруднення або псування земель, може бути вчинене шляхом дії або бездіяльності. Зберігання та видалення відходів повинне здійснюватись у місцях, визначених органами місцевого самоврядування, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначено обсяги відходів відповідно до встановлених лімітів та умови їх зберігання,у зв`язку з цим самовільне захоронення (складування) промислових, побутових та інших відходів на землях утворює склад цього злочину.

Крім цього, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 239 КК України визнається закінченим з того моменту, коли забруднення або псування земель створило небезпеку для життя, здоров`я людей, або для довкілля. Загроза заподіяння шкоди має бути реальною та очевидною. Якщо реальної загрози заподіяння шкоди охоронюваним соціальним цінностям внаслідок порушення спеціальних правил не виникає, вчинене тягне лише адміністративну відповідальність.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення і достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотримався.

Так, посилаючись у клопотанні, що ОСОБА_5 здійснює діяльність, яка несене загрозу життю і здоров`ю людей у вигляді забруднення ґрунту, слідчий повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на цьому етапі кримінального провадження докази на підтвердження таких висновків.

Між тим, жодного належного та допустимого доказу на підтвердження висновків про наявність у діях ОСОБА_5 ознак вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України, слідчий до матеріалів за його клопотанням про арешт майна не надав.

Оскільки у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, повинен неухильно дотримуватись вимог закону, то при накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. В той же час закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що вказані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в цьому кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Однак слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні. Зокрема, в матеріалах, які додані до клопотання, не міститься жодного доказу того, що ОСОБА_5 здійснює діяльність, яка несе загрозу життю і здоров`ю людей у вигляді забруднення ґрунту. Такі висновки слідчого у клопотанні про арешт майна ґрунтуються лише на його припущеннях.

Матеріали клопотання не містять жодної інформації щодо реальної загрози заподіяння шкоди, шкідливість речовин не встановлена, що є головною ознакою диспозиції ч. 1 ст. 239 КК України.

Отже, слідчий за наявними матеріалами провадження не довів існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є арешт майна.

Що ж стосується посилань слідчого у клопотанні на протокол огляду місця події від 23.03.2023 р., пояснення свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які пояснили, що невідомий чоловік з автомобіля ГАЗ зливав нечистоти до міської каналізації, то вони не дають підстав дійти висновку, що таким чином відбувалося забруднення і псування земель шкідливими відходами.

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що вилучення транспортного засобу під час огляду місця події за відсутності будь-яких об`єктивних даних щодо шкідливості злитих речовин, та відсутності даних щодо створення цим небезпеки для життя, здоров`я людей чи довкілля, не відповідало потребам досудового розслідування та не виправдовувало такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_5 .

Той факт, що слідчим визнано речовим доказом автомобіль ГАЗ 3307 спеціальний вантажний із асенізаційною цистерною днз НОМЕР_1 , яким здійснювалось вивезення нечистот, не може бути підставою для накладення на нього арешту.

Також у клопотанні прокурора відсутні доводи про те, що незастосування арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Викладене дає підстави для висновку, що слідчим, окрім іншого, не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора, та не доведено, що унаслідок застосування вищевказаного арешту може бути виконано завдання, для виконання якого прокурор звернувся з клопотанням.

Крім того, необґрунтований арешт майна перешкоджає особі належним чином здійснювати свої права, а потреби досудового слідства не виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи фізичної особи.

На підставі вищевикладених обставин, слід відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, вилученого 23.03.2023 р. під час огляду місця події, - автомобіля ГАЗ 3307 спеціальний вантажний із асенізаційною цистерною днз НОМЕР_1 за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Щодо накладення арешту на змиви рідини із землі та змиви рідини із шланги, слідчий суддя зазначає таке.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий вказує, що вилучені змиви рідини із землі та змиви рідини із шланги мають ознаки речових доказів, а тому існує необхідність накладення арешту для їх збереження з метою проведення експертних досліджень.

Положення абзацу першого частини третьої ст.170 КПК України, які в контексті співвідношення з положеннями ст.98 КПК України, як критеріями для визначення речей речовими доказами, встановлює, що окрім віднесення певного предмету до речового доказу, він обов`язково має відповідати критеріям, визначеним в ч.3 ст.170 КПК, тобто має бути предметом матеріального світу, який перебуває у власності суб`єкта права та відповідати вимогам ст.190 ЦК України.

Речі в правовому розумінні відрізняються від інших об`єктів матеріального світу здатністю задовольняти потреби людини, бути об`єктом цивільно-правового обігу, мати споживчі якості. Не можуть бути визнані речами предмети матеріального світу, які не наділені корисними властивостями. Сліди злочину, як матеріальні об`єкти, є речовими доказами, але вони не мають споживчої цінності й у зв`язку із цим не можуть бути визначені як речі.

Визнання компетентною особою того чи іншого предмета речовим доказом не визначає його як річ, а лише вказує на його речове походження. Речові докази, які не містять сукупності вищенаведених ознак мають вилучатись та зберігатись відповідно до Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 за № 1104 у суворій відповідності до вимог ст.100 КПК України. Обов`язок щодо збереження отриманих стороною обвинувачення речових доказів покладено на слідчого, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження.

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що відібрані під час огляду місця події змиви рідини із землі та змиви рідини із шланги фактично є матеріальними носіями криміналістично значущої інформації та не є тимчасово вилученим майном в розумінні ч.3 ст. 170 КПК України, у зв`язку з чим необхідність накладення на них арешту відсутня.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000224 від 23.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_1