Справа № 303/382/23
Провадження № 1-кп/303/41/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 за участю прокурора ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області кримінальне провадження №0000308 від 09.11.2022 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Верхні Ворота Воловецького району Закарпатської області, українець, громадянин України, освіта середня технічна, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимий, військовослужбовець контрактної служби військової частини НОМЕР_1 на посаді номер обслуги мінометного взводу мінометної батареї 1 гірсько штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 у званні солдат,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 був призваний 15.09.2016 на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 та у подальшому, наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по особовому складу) від 15.09.2016 №137-РС, був призначений на посаду номером 3 обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_3 .

Військової частини польова пошта НОМЕР_3 підрозділ сухопутніх військ Збройних Сил України, який входить до складу 128-ої окремої гірсько-штурмової бригади (військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Згідно наказу командира військової частини, польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 15.09.2016 №203 солдат ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, поставлений на всі види забезпечення та визнаний таким, що приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»

від 21.10.1993 встановлено, що з моменту оголошення рішення про мобілізацію в Україні настає особливий період.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до Указу Президента України від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014, в Україні оголошено часткову мобілізацію, з огляду на що з 17.03.2014 по 03.03.2020 включно в Україні діяли умови особливого періоду.

Приписи ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного військовослужбовця захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Під час проходження військової служби, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та

ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат

ОСОБА_4 зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, не допускати негідних вчинків.

Натомість солдат ОСОБА_4 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину проти встановленого порядку несення військової служби.

Так, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , займаючи посаду номер обслуги мінометного взводу мінометної батареї 1 гірсько-штурмового батальйону військової частин НОМЕР_1 , під час дії особливого періоду, у порушення вищевказаних нормативно-правових актів, через особисту недисциплінованість, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командира та начальників 18.06.2018 не прибув до підрозділу військової частини НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , у подальшому, у термін понад 10 днів не з`явився до військової частини НОМЕР_1 за постійним місцем дислокації командування вказаної військової частини за адресою:

АДРЕСА_3 , та був відсутній без поважних причин на військовій службі у період з 18.06.2018 по 03.03.2020, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті визнав повністю. Пояснив, що дійсно самовільно залишив військову частину без поважних причин. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України визнав повністю, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, сторона обвинувачення не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд вважає недоцільним дослідження доказів у справі, оскільки дані обставини ніким не оспорюють ся, у суду немає сумнівів у добровільності позиції сторін кримінального провадження та приймає рішення щодо проведення судового розгляду в даному кримінальному провадженні в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, вимоги якої роз`яснені сторонам кримінального провадження про те, що вони будуть позбавлені оскаржувати фактичні дані, які не досліджувалися в судовому засіданні.

Суд, прийнявши до уваги добровільні пояснення обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, враховуючи обставини кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена та кваліфікує його дії за ч.4 ст.407КК України, а саме залишення військової частини військовослужбовцем ( крім строкової служби) без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд відносить щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує: суспільну небезпечність вчиненого ним злочину, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який згідно з класифікацією, наведеною у ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та проживання, характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога, лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, і вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції, передбаченої ч. 4 ст. 407 КК України.

Разом з тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства і вважає за можливе звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, передбаченого ст.75 КК України, поклавши обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання строком 1 (один) рік та на підставі ст.76 КК України покласти на нього обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1