ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/780/23 Справа № 185/5939/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000351 від 28.05.2021 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2022 року у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, що працює водіє в ТДВ Автопромінь, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити йому більш м`яке покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, обгрунтовуючи це незгодою із суворістю призначеного покарання, при обранні якого судом не було достатньою мірою враховано те, що він щиро розкаявся, вину визнав та жалкує про вчинене, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. Має намір заплатити штраф та продовжити відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_9 .

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді арешту строком на 5 (п`ять) місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обрано.

Після набрання вироком законної сили вирішено затримати ОСОБА_7 та направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для відбування призначеного судом покарання.

Строк відбуття покарання вирішено обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 28.05.2021 року по 24.06.2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави вартість проведеної експертизи у розмірі 1372.96 гривень.

Позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті кримінального правопорушення, - задовольнено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 завдану в результаті кримінального правопорушення матеріальну шкоду у розмірі 4751.30 гривень та моральну шкоду у розмірі 30000 гривень.

Вирішено питання про долю речових доказів згідно із вимогами ст.100 КПК України.

Обвинуваченого ОСОБА_7 було визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, 27.05.2021 року, приблизно о 19:40 годин, перебував біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де у нього з потерпілим ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, який в подальшому переріс в бійку.

Реалізуючи злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , бажаючи їх настання, ОСОБА_7 наніс невстановленим предметом, тримаючи його в правій руці, 4 удари в область грудної клітини, живота та нижніх кінцівок останньому. Своїми протиправними діями обвинувачений ОСОБА_7 , заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді непроникаючих колото-різаних ран грудної клітини, живота, нижніх кінцівок, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та утворилися від дії плаского колючо-ріжучого предмету, яким могло бути лезо ножа.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 в оскаржуваному вироку кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити більш м`яке покарання у виді штрафу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 с. 125 КК України та доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, що стосуються суворості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом вимоги ст. ст. 50, 65 КК України не було виконано у повній мірі.

Так, судом було правильно встановлено характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, офіційно працевлаштований, на обліку у лікаря, психіатра та нарколога не перебуває, має зареєстроване місце проживання; відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Разом із тим, належної оцінки цим відомостям суд першої інстанції не надав та прийшов до передчасного висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді арешту, що є одним з найсуворіших за видом з числа передбачених санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, та на строк, наближений до максимального.

Не погоджуючись з призначеним ОСОБА_7 покаранням, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про необхідність та достатність призначення за ч. 2 ст. 125 КК України саме покарання у виді арешту на строк п`ять місяців - передчасними, а саме покарання надмірно суворим.

Так, ОСОБА_7 вчинив нетяжкий умисний злочин, яким потерпілому спричинено тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості, в судовому засіданні суду першої інстанції свою винуватість у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому визнав, так само не заперечував і наявність у нього в момент події невеликого складного ножа, при цьому повідомив про визнання цивільного позову, поданого потерпілим, в частині відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі, а в частині відшкодування моральної шкоди - в сумі 3000 грн. Зазначене у вироку фактичне невизнання кваліфікації вчиненого діяння є не його особистою процесуальною позицією, яка натомість полягає у визнанні своєї вини, а висновками суду з його пояснень щодо фактичних обставин справи. Обвинувачений раніше не судимий, працевлаштований, має постійне місце проживання, на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

На думку колегії суддів, вищенаведені обставини свідчать про те, що з огляду на особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину та інші відомості, що мають значення, призначення ОСОБА_7 покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, є надмірно суворим. Одночасно приймається до уваги, що таке покарання виключає для останнього можливість здійснювати свою суспільно корисну трудову діяльність протягом встановленого періоду, в той час як він офіційно працевлаштований водієм в ТДВ Автопромінь, і обмежує його спроможність здійснювати відшкодування заподіяної потерпілому шкоди, присудженої за вироком суду.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді виправних робіт строком на шість місяців за місцем його роботи, із відрахуванням із суми заробітної плати ОСОБА_7 15% в дохід держави, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також забезпечить відшкодування останнім заподіяної шкоди потерпілому, а тому апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.

Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 із визначенням його у виді штрафу, як про це просить обвинувачений, колегія суддів не вбачає, оскільки таке покарання за видом є очевидно неспіврозмірним вчиненому злочину та спричиненим ним наслідкам у з`язку із м`якістю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2022 року у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді виправних робіт строком на шість місяців за місцем роботи засудженого, із відрахуванням із суми заробітної плати ОСОБА_7 15% в дохід держави.

В іншій частині вирок суду - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4