ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2020/22 Справа № 203/3255/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року про арешт майна,

за участю секретаря - ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, вилучене 13 вересня 2022 року під час проведення обшуків житла за місцем мешкання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1 та транспортного засобу ОСОБА_10 «LEXUS LX 570» 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , а саме на: мобільний телефон Iphone 12 Pro max IMEI НОМЕР_3 ; пристрій чорного кольору з написом ID: НОМЕР_4 ; пристрій з написом НОМЕР_5 ; мобільний телефон Iphone 7 IMEI НОМЕР_6 ; паспорт для виїзду за кордон Республіки Хорватія № НОМЕР_7 , код НОМЕР_8 виданий 07.10.2020 на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ознаками підробки; паспорт для виїзду за кордон Республіки Хорватія № НОМЕР_9 , код НОМЕР_8 виданий 16.10.2020 на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ознаками підробки; посвідчення водія Республіки Хорватія № НОМЕР_10 05.07.2031 на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ознаками підробки; айді картку Республіки Хорватія серії НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер карти НОМЕР_11 , дійсний до 11.06.2029 з ознаками підробки, із забороною володіння, користування та розпорядження цим майном.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя послався на те, що 13 вересня 2022 року у кримінальному провадженні на підставі ухвал слідчого судді від 07 вересня 2022 року проведено санкціоновані обшуки житла за місцем мешкання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1 та транспортного засобу ОСОБА_10 «LEXUS LX 570» 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , у ході проведення, яких було виявлено та вилучено речі і документи, які містять сліди і відомості про вчинення кримінального правопорушення, та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, які було визнано речовими доказами у провадженні, тому слідчий суддя прийнявши до уваги те, що розслідувані кримінальні правопорушення стосується незаконного перетину державного кордону України та використання завідомо підроблених документів, дійшов висновку про необхідність накладення арешту на вилучене під час обшуків майно для забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації.

В апеляційній скарзі адвокат просить поновити пропущений процесуальий строк на апеляційне оскарження ухвали, ухвалу скасувати в частині накладення арешту на мобільний телефон Iphone 12 Pro max IMEI НОМЕР_3 і мобільний телефон Iphone 7 IMEI НОМЕР_6 .

Обгрунтовуючи поважність пропущення процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення, адвокат вказує, що оскаржувне рішення було поставлено за відсутності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх представника, без їх повідомлення про час і дату судового засідання, а про ухвалу їм стало відомо 01.11.2022, тому вважає, що строк було пропущено з поважних причин та він підлягає поновленню.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат посилається на незаконність рішення слідчого судді. Так, адвокат вказує, що вилучені в ході обшуку у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мобільні телефони не входять до переліку майна, вказаного в ухвалі про обшук, тому є тимчасово вилученим майном, й підлягають поверненню. Водночас, зазначив, що не відомо чи звернувся прокурор з клопотанням про арешт майна у строки, визначені ч. 5 ст. 171 КПК України, та метою накладення арешту є збереження речових доказів, однак слідчим суддею не надано оцінки обгрунтованості підстав включення цих телефонів до речових доказів, оскільки вони не відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, тому ухвала в цій часині підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з поданою адвокатом апеляційною скаргою, прокурор подав заперечення, в яких вказує, що ухвала слідчого судді є законною та обгрунтованою, а апеляційна скарга такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи клопотання і апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 395 КПК України, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала постановлена за відсутністю ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх представника, а її копію було отримано 01.11.2022, суд апеляційної інстанції вважає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали та приходить до висновку, що його слід поновити.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

В частині 1 статті 131 КПК України вказано, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно зі ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею було дотримано в повній мірі.

Так, клопотанням прокурора та наданими до нього доказами підтверджено, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000147, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

В рамках цього провадження, на підставі ухвал слідчого судді від 07.09.2022, було проведено 13.09.2022 обшуки житла за місцем мешкання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1 та транспортного засобу ОСОБА_10 «LEXUS LX 570» 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , у ході яких було виявлено та вилучено речі і документи, зокрема, ті які зазначені в клопотанні прокурора.

Постановою прокурора від 14.09.2022 вилучене в ході обшуку майно визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Прокурор, у межах цього провадження, звернувся до суду з клопотанням, в якому посилався на необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вищевказаного майна з метою збереження речових доказів та можливої спеціальної конфіскації майна.

Оскаржуваною ухвалою накладено арешт на майно, перелік якого зазначений у клопотанні прокурора.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання прокурора в цій частині, перевірив вказані в ньому обставини та встановив, що існує ризик, зокрема приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, що підлягає арешту.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про необхідність накладення арешту на зазначене в ухвалі майно, оскільки воно відповідає критеріям речового доказу, зазначеним в ст. 98 КПК України, й визнано ним органом досудового розслідування, що відповідно до ст. 170 КПК України, є підставою для накладення арешту на майно, зокрема й мобільні телефони, про які йдеться в апеляційній скарзі.

До того ж, вилучені в ході обшуку мобільні телефони: Iphone 12 Pro max та Iphone 7, можуть містити відомості щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень й були використанні, як засоби вчинення цих правопорушень, тобто незаконного переправлення осіб через державний кордон, тому можуть бути предметами спеціальної конфіскації.

На переконання колегії суддів, слідчим в обсязі, необхідному на цій стадії провадження, доведено, що майно, яке підлягає арешту, може містити відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а ризики, визначені ст. 170 КПК України, є реальними.

Ці обставини спростовані апелянтом в апеляційній скарзі не були.

Отже, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою запобігання приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, що може перешкодити встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, задовольнив клопотання прокурора та наклав арешт на зазначене в ньому майно, з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації, врахувавши, при цьому, і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності судового рішення, слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, колегією суддів не встановлено.

Разом з цим, слідчий суддя, перевіривши клопотання, дійшов висновку, що його подано з дотриманням вимог ст. 171 КПК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, тому доводи апеляційної скарги адвоката в цій частині також є безпідставними.

Решта доводів, на які посилається в апеляційній скарзі адвокат також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують правильність висновків зазначених в ній, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях, тобто без врахування об`єктивних відомостей.

Отже, істотних порушень норм КПК України, що можуть стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року про арешт майна - задовольнити.

Поновити адвокату ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року про арешт майна.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року про арешт майна - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .