Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3274/22
Провадження № 1-кп/332/107/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000171 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малокатеринівка Запорізької області, громадянина України, одруженого, сержанта з матеріального забезпечення 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її на посаді сержанта з матеріального забезпечення 1 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 09 серпня 2022 року, перебуваючи в АДРЕСА_3 на командно-спостережному пункті, відкрито відмовився виконувати бойовий наказ командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_6 , виданий на підставі бойового розпорядження 110 ОБ ТРО від 06.06.2022 № 284т щодо висування на бойові позиції в районі околиці АДРЕСА_3 та оборони зайнятого рубежу, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ.

Крім того, ОСОБА_5 , проходячи військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді сержанта з матеріального забезпечення 1 стрілецької роти, у військовому званні «солдат», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 , в порушення статутних вимог, в умовах воєнного стану, 30 серпня 2022 року, без поважних причин, самовільно залишив місце служби у АДРЕСА_3 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до частини не приймав та про своє місцезнаходження командуванню та в органи військового управління не повідомляв до 16.11.2022, коли був затриманий у порядку ст.208 КПК України співробітниками ТУ ДБР у м. Мелітополі.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за:

- ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби);

- ч. 4 ст. 402 КК України, непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Під час досудового розслідування 12.12.2022 між прокурором, якому в порядку ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 , інтереси якого представляє захисник ОСОБА_4 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладена угода про визнання винуватості.

Згідно угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних, для даного кримінального провадження, обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України.

Обвинувачений у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даних кримінальних правопорушень. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди обвинуваченому буде призначене покарання: за ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту строком на два місяці; за ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту строком на два місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом повного складання покарань, остаточно призначити покарання ОСОБА_5 у вигляді 4 місяців арешту на гауптвахті, з урахуванням вимог ст. 60 КК України. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

В судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений та захист в судовому засіданні також просили угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідні до угоди зобов`язання.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК України та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

Керуючись ст.ст.314,369,373,374,376,474,475 КПК України,

УХВАЛИВ:

Затвердити у кримінальному провадженні № 0000171 угоду про визнання винуватості від 12.12.22, укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст.407 КК України, призначивши покарання:

- ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту строком на два місяці,

- за ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту строком на два місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом повного складання призначених покарань, остаточно призначити покарання ОСОБА_5 у вигляді 4 місяців арешту на гауптвахті, з урахуванням вимог ст. 60 КК України.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного затримання.

Зарахувати в строк відбування покарання, час перебування ОСОБА_5 під вартою з 16.11.2022 по 21.11.2022 включно, день за день, відповідно до вимог ст. 72 КК України.

Альтернативний запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді застави після набрання вироку законної сили скасувати.

Застава у розмірі 49 620,00 грн, внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Запорізькій області, визначена ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2022, підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_7 , відповідно до ст. 182 КПК України, після набрання вироком суду законної сили (квитанція № 45 від 19.11.2022).

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд міста Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1