Справа №591/6847/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/120/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у режимі відеоконференції у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2022 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У кримінальному провадженні №0000238 від 18 жовтня 2022 року, досудове розслідування якого здійснюється СУ ГУНП в Сумській області, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.4 ст.187 КК України

В рамках вказаного кримінального провадження, до слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми звернувся слідчий СУ ГУНП в Сумській області з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке вмотивовано обґрунтованістю повідомленої останньому підозри у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень та існуванням ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким шляхом, застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2022 року клопотання слідчого було задоволено, обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, до 22 лютого 2023 року включно.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2022 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово за місцем реєстрації та проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. У іншому випадку, визначити розмір застави, з покладенням на підозрюваного ОСОБА_7 відповідних обов`язків.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що слідчий суддя, обираючи ОСОБА_7 винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, належним чином своє рішення не вмотивував та дійшов висновків, які суперечать фактичним обставинам справи.

Так, посилання державного обвинувачення на ті ризики, що ОСОБА_7 може якимось чином впливати на потерпілого чи свідків у даному кримінальному провадженні, ризик можливого переховування від органу досудового розслідування чи суду, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки для доказу цих обставин прокурором взагалі не було надано доказів чи обгрунтувань, які б підтверджували вказані обставини, а саме, спроби потерпілого чи свідків щодо зміни своїх показів під впливом підозрюваного чи членів його сім`ї, виявлення додаткових епізодів злочинної діяльності, протиправної діяльності підозрюваного щодо цього чи інших правопорушень, не надано негативних характеристик на останнього по місцю реєстрації та проживання, а посилання лише на правову кваліфікацію вчиненого, є недостатнім для прийняття рішення у вигляді тримання під вартою, оскільки, відповідно до практики ЄСПЛ, обгрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого і позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі. Однак, у порушення вимог практики Європейського суду з прав людини, судом було прийнято до уваги, як один з основних мотивів при обранні запобіжного заходу тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а тому, ризик переховування від органу досудового розслідування та суду, який був вмотивований лише тяжкістю покарання інкримінованого злочину є необгрунтованим.

Також, апелянт зазначає, що нею, як захисником, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було повідомлено суд, що ОСОБА_7 особою молодого віку, з 2018 року перебуває на «Д» обліку з відповідним діагнозом, має повноцінний склад сім`ї, а саме, проживає з матір`ю та дідом, який є пенсіонером та перебуває на обліку з відповідним діагнозом, має офіційне місце реєстрації та проживання, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра. Зазначене свідчить про міцність родинних зв`язків та соціальну адаптованість підозрюваного, чого слідчий суддя не узяв до уваги. Крім того, в судовому засіданні прокурором не було надано доказів негативної поведінки її підзахисного за місцем реєстрації та проживання, і вказані обставини свідчать про те, що ризик, передбачений п. 5 ч 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення, також не доведений державним обвинуваченням з вищевказаних підстав, так як суду першої інстанції з боку державного обвинувачення, в цій частині, і не було надано належних обгрунтованих доказів.

Апелянт вказує, що ОСОБА_7 у повному обсязі визнає свою провину і щиросердно розкаюється у скоєному, у судовому засіданні при обранні міри запобіжного заходу підкреслив, що буде беззаперечно виконувати всі необхідні процесуальні дії, не буде перешкоджати у встановлені істини у справі і готовий всебічно співпрацювати зі слідством. Однак судом ці доводи, також, взяті до уваги не були.

Таким чином, характеризуючи особу підозрюваного, на думку апелянта, на даний час немає підстав стверджувати про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на запобігання яким спрямоване застосування виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою та в судовому засіданні не було здобуто доказів та не встановлено обставин, за яких би підлягало до задоволення клопотання слідчого, оскільки прокурором не доведено, що для забезпечення дієвості кримінального провадження, виключно такий запобіжний захід є необхідним.

Разом з тим, слідчий суддя, належним чином не перевіривши всі доводи сторони захисту, ризики та докази на їх підтвердження, необхідні для тримання особи під вартою, не в повній мірі перевірив, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, на які посилався прокурор, дійшов передчасного та необгрунтованого висновку про неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу та безпідставно обрав відносно останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не врахувавши при цьому положення ст.ст. 178, 194 КПК України.

Крім того, як зазначає апелянт, підозрюваному ОСОБА_7 , при обранні запобіжного заходу судом, на підставі положень ч. 4 ст. 183 КПК України не було визначено розміру застави, однак, за наявності того, що законом встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, не зобов`язаний це робити безальтернативно.

Тобто, з урахуванням усіх вищезазначених обставин, апелянт вважає, що суд першої інстанції мав всі достатні підстави визначити розмір застави для підозрюваного, з покладенням на нього відповідних обов`язків, яка б була достатнім стимулюючим засобом для останнього.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просив залишити її без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст.177,178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

На думку колегії суддів при вирішенні питання щодо застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, слідчим суддею вищезазначені вимоги Закону дотримані в повному обсязі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що СУ ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000238 від 18 жовтня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 187 КК України.

23 грудня 2022 року ОСОБА_7 було затримано, в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, а 24 грудня 2022 року останньому було повідомлено про підозру у їх вчиненні.

В рамках вказаного кримінального провадження до слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми звернувся старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Сумській області з клопотанням щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в межах досудового розслідування.

Своє клопотання слідчий вмотивував обґрунтованістю пред`явленої ОСОБА_7 підозри та наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Перевіряючи доводи вказаного клопотання, з врахуванням доданих до нього доказів, слідчим суддею було встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому злочинів, які є особливо тяжкими та вчинені за попередньою змовою групою осіб. Крім того, на спростування доводів апелянта, слідчим суддею було враховано, що ОСОБА_7 офіційно ніде не працює, не має стабільних доходів, достатніх міцних сімейних та соціальних зв`язків, обізнаний про місце проживання потерпілого, особисто знайомий зі свідком та іншими підозрюваними.

На спростування доводів апелянта щодо недоведеності у клопотанні існуючих ризиків, з врахуванням вказаних обставин, слідчий суддя і дійшов висновку про їх наявність, а саме, що підозрюваний, у разі доведеності його вини, з метою уникнення покарання, може переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, з чим погоджується і колегія суддів і ставити під сумнів правильність таких висновків підстав не вбачає.

При цьому, посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, а також на відсутність доказів його негативної поведінки за місцем реєстрації та проживання, не зменшують встановлених ризиків та не є тими беззаперечними обставинами, за яких до останнього можливо було б застосувати більш м`який запобіжний захід.

Доводи апелянта про те, що у судовому засіданні при обранні міри запобіжного заходу ОСОБА_7 підкреслював, що буде беззаперечно виконувати всі необхідні процесуальні дії, не буде перешкоджати у встановлені істини у справі і готовий всебічно співпрацювати зі слідством, з врахуванням вищезазначеного та фактичних обставин злочинів, у вчиненні яких підозрюється останній, не спростовує правильність висновків суду першої інстанції щодо необхідності обрання відносно нього запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки під час досудового розслідування даного кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також, з врахуванням тих обставин, що злочини, передбачені ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 187 КК України, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_9 , становлять небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зімни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2022 року, якою підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 на цю ухвалу, без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4