Справа № 346/5808/21
Провадження № 1-кп/346/321/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия кримінальну справу у кримінальному провадженні № 0000193 від 02.06.2021 р. про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Уторопи Косівського району, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, на утриманні має троє неповнолітніх дітей, приватного підприємця, з середньою освітою, не судимого, депутатом не являється, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_6 порушив правила безпеки дорожнього руху як особа, яка керує транспортним засобом, чим заподіяв потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

02.06.2021 приблизно о 02:50 год., у темну пору доби, на сухому асфальтному дорожньому покритті, обвинувачений ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 сірого кольору та рухався ділянкою дороги по вул. Івана Франка в м. Коломия у напрямку до центральної частини м. Коломия.

У вказаному автомобілі обвинувачений ОСОБА_7 перевозив пасажирів потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Рухаючись даною ділянкою дороги із заокругленням дороги у праву сторону по ходу його руху, обвинувачений проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості для руху, не врахував дорожню обстановку, стан дорожнього покриття та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не справився з керуванням, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини дороги ліворуч, де в подальшому допустив зіткнення автомобіля із електроопорою.

При цьому обвинувачений ОСОБА_7 порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме:

п. 1.5. який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3. відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі ;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 12.1. у якому вказано, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

В результаті порушення обвинуваченим ОСОБА_7 Правил дорожнього руху мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажир автомобіля потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми голови із комплексом ушкоджень м`яких тканин (забійна рана потиличної ділянки) та внутрішньо-черепну травму у вигляді забою головного мозку тяжкого ступеня з крововиливами під оболонки головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, а також саден в ділянках лівого ліктьового суглобу та лівого стегна, яке відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Пасажир автомобіля потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з лінійним переломом склепіння і основи черепу в межах лівої скроневої кістки, з травматичним розривом барабанної перетинки, забоєм головного мозку легкого ступеня (субарахноїдальними та внутрішньо мозковим крововиливами), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю і надав суду показання по суті пред`явленого обвинувачення, яке відповідає фактичним обставинам справи і не суперечить їм.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що дійсно 02.06.2021 приблизно о 02:50 год., у темну пору доби, керував автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 сірого кольору та рухався ділянкою дороги по вул. Івана Франка в м. Коломия у напрямку до центральної частини м. Коломия. У вказаному автомобілі обвинувачений ОСОБА_7 перевозив потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Рухаючись даною ділянкою дороги проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості для руху, не врахував дорожню обстановку, стан дорожнього покриття та стан транспортного засобу, не справився з керуванням, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини дороги ліворуч, де допустив зіткнення автомобіля із електроопорою. В результаті ДТП потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали тяжкі тілесні ушкодження. Щиро розкаюється, просить суворо не карати. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування матерільної та моральної шкоди визнає в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що має до обвинуваченого претензії матеріального та морального характеру, спричинену кримінальним правопорушенням шкоду йому не відшкодовано, просив обрати міру покарання обвинуваченому на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що обвинуваченим ОСОБА_7 йому також шкода не відшкодована, щодо обрання міри покарання обвинуваченому, то просив визначити міру покарання останньому на розсуд суду. Крім того до початку судового розгляду потерпілий ОСОБА_5 у порядку ст. 128 КПК України звернувся із цивільним позовом до обвинуваченого ОСОБА_7 , в якому просив стягнути з обвинуваченого на його користь завдані 16192,91 грн. матеріальної шкоди та 100 000 моральної шкоди (а.с.106-113).

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

При встановлених обставинах суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілим тяжкі тілесні ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, його тяжкість, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому.

Відповідно до роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 25.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди при призначенні покарання за ст. 286 КК України мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчиненого злочину.

Статтею 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо конкретного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчиненню нових злочинів.

У п. 3 постанови зазначено, що суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

До пом`якшуючих покарання обставин обвинуваченому суд відносить щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що останній на обліках в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не перебуває, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (т.1 а.с. 161-163).

Як вбачається із висновку досудової доповіді Коломийського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області, з урахуванням характеристики особистості обвинуваченого, його способу життя, історії правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, Коломийський міськрайонний відділ Державної установи "Центр пробації" в Івано-Франкіській області вважає, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства можливе та не становить високої небезпеки для суспільства чи окремих осіб (т.1 а.с.99-101).

Відповідно до частини першої ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд вважає, що наведені пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих обставин, його ставлення до вчиненого, думка потерпілих, які на суворому покаранні не настоюють, щире каяття та врахування всіх даних про його особу, дають підстави призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у межах санкції ст. 286 ч.2 КК України у виді позбавлення волі із звільненням на підставі ст.ст. 75,76 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням певних обов`язків.

Також, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого і додаткову міру покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та порушенням обвинуваченим ОСОБА_7 Правил дорожнього руху, що згідно даних сектору інформаційної підтримки Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 06.07.2021р. № 4526/108/56-2021 обвинувачений неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР (т.1 а.с.197-199).

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід задоволити так як обвинувачений визнав даний цивільний позов в повному обсязі заявлених позовних вимог.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відповідно до ч.2 ст.124 КПК України слід покласти на обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, а тому вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення у виді арешту, застосованого ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.06.2021 р. щодо арешту автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстровано за потерпілим ОСОБА_5 .

Питання речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 395 КПК України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 ч.1 п.п.1,2, ч.3 п.2 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 - 16192 (шістнадцять тисяч сто дев`яносто дві) грн. 91 коп. матеріальної шкоди та 100 000 (сто тисяч) моральної шкоди.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.06.2021 р., на автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного потерпілому ОСОБА_5 .

Речові докази:автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , належного та зареєстрованого за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителем АДРЕСА_2 - повернути власнику потерпілому ОСОБА_5 ; оптичний компакт-диск із відеозаписом - залишити зберігатися при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1