Справа № 363/3402/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/271/2022 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2021 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, м. Київ, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, офіційно працюючого, із базовою загальною середньою освітою, раніше судимого за ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 п.13 ч.2 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 07 квітня 2018 року приблизно о 13 год. 50 хв. перебував за адресою: Вишгородський район, с. Синяк по вул. Київська, 49-Б на відкритій ділянці місцевості, неподалік продуктового магазину « Кошик », де вживав алкогольні напої разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .

У цей час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, у ході якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на умисне протиправне заподіяння смерті людині, а саме ОСОБА_9 .

ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел та з метою доведення його до логічного завершення, зайшов в приміщення магазину « Кошик », що за адресою: вул. Київська, 49-Б в с. Синяк, Вишгородського р-ну, Київської області , де придбав кухонний ніж із пластиковою рукояткою коричневого кольору. Після чого, тримаючи у правій руці вказаний кухонний ніж, ОСОБА_7 , вийшовши із приміщення магазину « Кошик » та бажаючи настання смерті ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшовши із-заду ОСОБА_9 , завдав чотири удари в ділянки розташування життєво важливих органів, а саме в ділянку грудної клітини спини.

У свою чергу ОСОБА_9 , бажаючи припинити протиправні дії ОСОБА_7 , розвернувся до нього обличчям та побачив, що останній завдає йому удар ножем із верху вниз в ділянку тулуба, після чого потерпілий відреагував на вказаний удар та блокував його своєю правою рукою, внаслідок чого отримав колото-різану рану правого передпліччя. Після чого ОСОБА_7 відійшов від потерпілого ОСОБА_9 .

Далі ОСОБА_9 для врятування свого життя самостійно покинув місце події та швидко, як тільки міг, попрямував до домоволодіння ОСОБА_12 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , після чого останній викликав карету швидкої допомоги та потерпілого було госпіталізовано до Вишгородської ЦРЛ, де проводилося оперативне втручання.

Таким чином, ОСОБА_7 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, а саме - ОСОБА_9 , тому злочин не було доведено до кінця.

У подальшому, ОСОБА_7 бажаючи знищити сліди вчиненого злочину, за допомогою удару об коліно своєї ноги, зламав кухонний ніж із пластиковою рукояткою коричневого кольору та кинув його на землю, після чого вимив руки від крові потерпілого.

Судом встановлено, що відповідно до висновку експерта № 75-Д від 17 травня 2018 року, у ОСОБА_13 виявлено 4 ножові поранення, а саме: на спині зліва на рівні 7-го ребра по лопатковій лінії рана 3х0,8 см з рівними краями та гострими кутами; на спині справа в області 8-го ребра по лопатковій лінії рана 3х0,7 см з рівними краями та гострими кутами; справа на задній пахвовій області на рівні 6-го ребра рана 3х0,5 см; на задній поверхні правого передпліччя рана 3х1 см.

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 п.13 ч.2 ст. 115 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 років. Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін - у виді тримання під вартою та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України. Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту затримання, а саме з 07 квітня 2018 року, зарахувавши йому строк попереднього ув`язнення та тримання під вартою відповідно до ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі. Вирішено питання стосовно речових доказів. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 документально підтверджені процесуальні витрати, відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, за проведення комплексної дактилоскопічної та молекулярно-генетичної експертизи № 10-1/1108 від 17 липня 2018 року у сумі 2 017 грн. 47 коп. та за проведення судової імунологічної та молекулярно-генетичної експертизи № 10-1/1099 від 20 липня 2018 року у сумі 18 160 грн. 73 коп., усього у сумі 20 178 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з вироком суду першої обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить перекваліфікувати його дії з ч.3 ст. 15 п.13 ч.2 ст. 115 КК України на ч.1 ст.121 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції при винесенні вироку послався на матеріали, які були зібрані у ході досудового розслідування та покази потерпілого та зовсім не взяв до уваги усі фактичні обставини, які були виявлені в ході судового розгляду.

Також обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що злочин у якому його звинувачують міг би довести до кінця, однак він не збирався цього робити, оскільки не намагався наздогнати потерпілого, та не погрожував йому, а просто відпустив його, що підтвердив і потерпілий в судовому засіданні.

В свою чергу, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Броварського міськрайнного суду Київської області 15 березня 2021 року, перекваліфікувавши його дії з ч.3 ст.15 п.13 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання в межах санкцій.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконний та необґрунтований через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, висновки суду про доведеність формулювання пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на припущеннях, мають суб`єктивний та упереджений зміст, а також не спростовують тих доводів та обставин, на які посилався обвинувачений під час розгляду справи як на підставу його не винуватості у вчиненні замаху на умисне вбивство.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечує щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, проте категорично заперечує наявність умислу на вбивство потерпілого. Будь яких словесних погроз в бік потерпілого він не висловлював. Крім того, жоден з допитаних в судовому засіданні свідків також не підтвердив будь яких погроз обвинуваченого в бік потерпілого.

Доказів того, що обвинувачений мав намір позбавити потерпілого життя і бажав настання наслідків у вигляді смерті, у справі немає. Про відсутність такого наміру свідчить також, те, що ОСОБА_7 сам добровільно припинив свої дії, маючи можливість їх продовження та закінчення, але цього не зробив. Також про відсутність умислу на вбивство потерпілого об`єктивно свідчать подальші дії обвинуваченого, коли потерпілий після зазначених подій пішов з місця події, ОСОБА_7 не намагався його наздогнати, не висловлював погроз в бік потерпілого, в подальшому нікуди не тікав, а повернувся до своєї дружини та залишився на місці події до приїзду поліції. Ніж, яким було заподіяно тілесні ушкодження обвинувачений зламав та кинув на землю на місці події, а не сховав з метою знищення доказів, хоча мав реальну можливість це зробити.

На думку адвоката, зазначене також підтверджується показаннями потерпілого та даними протоколу проведення слідчого експерименту від 18 серпня 2018 року, проведеного за його участю, в ході якого він розповів та показав, в якій обстановці 07 квітня 2018 року йому були нанесені тілесні ушкодження.

Крім цього, висновок суду про нанесення чотирьох ударів в ділянки розташування життєво важливих органів в грудну клітину спростовується даними медичної документації та висновком експерта, у якому відсутній висновок, що зазначені удари наносились в ділянки розташування життєво важливих органів, більше того таке питання експерту взагалі органом досудового розслідування не ставилось. Отже, вирок в цій частині ґрунтується на припущеннях, що є неприпустимим.

Також зазначає, що якби ОСОБА_7 мав умисел на позбавлення життя потерпілого, він мав реальну можливість для доведення його до кінця, оскільки у останнього в руках залишився ніж і він мав можливість наздогнати потерпілого та продовжити наносити удари, але цього не зробив. Щодо помилковості висновку суду про наявність у обвинуваченого умислу на завдання смерті потерпілому свідчать також показання свідка ОСОБА_11 .

Захисник не погоджується з кваліфікацією за ч. 3 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України та вважає, що в діянні ОСОБА_7 відсутній умисел на умисне вбивство, тобто суб`єктивна сторона злочину.

Враховуючи у сукупності всі обставини вчиненого діяння, а саме характер взаємовідносин між обвинуваченим та потерпілим до вчинення злочину, спосіб та обстановку завдання тілесного ушкодження, можна прийти до висновку, що наявність прямого умислу саме на вбивство потерпілого не доведено поза розумним сумнівом дослідженими у справі, а свідчать про наявність у обвинуваченого непрямого - альтернативного умислу на настання будь яких наслідків у результаті вчинених дій, у тому числі і тяжкого тілесного ушкодження, а тому дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.121 КК України.

Сторона захисту вважає, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би свідчив про наявність такого умислу в обвинуваченого, не доведено, та не встановлено в ході судового розгляду, умислу обвинуваченого направленого на протиправне позбавлення життя потерпілого та бажання або передбачення обвинуваченим наслідків дій у виді смерті потерпілого.

Захисник зазначає, що згідно основних засад кримінального судочинства висновки суду у справі не можуть ґрунтуватись на припущеннях, всі сумніви суд має трактувати на користь обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та апеляційну скаргу свого захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

пояснення захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу свого підзахисного,

пояснення прокурорів ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим,

пояснення потерпілого ОСОБА_9 , який у вирішенні питання щодо апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 послався на розсуд суду,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 .

В апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України, тому колегією суддів кримінальне провадження розглядається лише в частині наявності чи відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності зі ст. 368 КПК України, повинен вирішити питання:чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений.

При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів ? з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За змістом ст. 17 та ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише в тому випадку, коли вина обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Як вбачається зі змісту вироку, рішення про визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, суд першої інстанції мотивував тим, що у ході кримінального провадження зібрано достатню кількість доказів, які указують на наявність у діях обвинуваченого як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення.

В основу вироку суд поклав показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02 травня 2018 року, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10 квітня 2018 року, протокол огляду місця події від 07 квітня 2018 року, протокол огляду місця події від 07 квітня 2018 року, висновок експерта № 75/Д/2018 від 17 травня 2018 року, висновок експерта № 10-1/1099 від 20 липня 2018 року, висновок експерта № 8-1/1579, 10-1/1108 від 17 серпня 2018 року, висновок судово-психіатричного експерта № 354 від 18 липня 2018 року, протокол проведення слідчого експеримента від 18 серпня 2018 року з відеозаписом.

У поданих апеляційних скаргах обвинувачений та захисник порушують питання про те, що суд першої інстанції не встановив належним чином ставлення обвинуваченого до вчинених ним дій та фактичних обставин, за яких він діяв.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 зазначають, що суд безпідставно не взяв до уваги показання обвинуваченого та не надав їм оцінку в сукупності з іншими доказами, такими як: показання потерпілого ОСОБА_9 , протоколу проведення слідчого експеримента від 18 серпня 2018 року з відеозаписом, показання свідка ОСОБА_11 , висновку судово-медичного експерта № 75/Д-2018 від 17 травня 2018 року.

16 листопада 2021 року, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_8 , в порядку ст. 404 КПК України, було заявлено ряд клопотань:

- про дослідження письмових доказів - висновку судово-медичного експерта № 75/Д

2018 від 17 травня 2018 року (Т. 2 а.с. 18-20), протоколу проведення слідчого експеримента від 18 серпня 2018 року з відеозаписом (Т.2 а.с. 63-67);

- про допит свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та потерпілого ОСОБА_9 .

Заслухавши захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_14 , вивчивши доводи заявлених клопотань, колегія суддів прийшла до висновків про необхідність задоволення клопотань сторони захисту.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 10 грудня 2021 року колегією суддів було надано можливість обвинуваченому ОСОБА_7 дати пояснення стосовно обставин інкримінованого кримінального правопорушення, на що обвинувачений пояснив, що 07 квітня 2018 року він з дружиною поверталися з роботи додому, йшли повз літнє кафе біля магазину «Кошик», що в селі Синяк, Вишгородського району, Київської області, де побачили потерпілого ОСОБА_9 з другом. Останні гукнули обвинуваченого, його дружину та запросили приєднатися відсвяткувати Пасху і випити по 50 грам алкоголю. Обвинувачений та його дружина погодились, підійшли до столику, де сиділи потерпілий ОСОБА_9 з другом, дружина обвинуваченого присіла біля потерпілого, обвинувачений не присідав, ставши навпроти потерпілого, всі разом випивали алкоголь. Потім потерпілий ОСОБА_9 почав приставати до дружини обвинуваченого, на що обвинувачений зробив потерпілому зауваження. Потерпілий вибачився за свою поведінку та пересів від дружини обвинуваченого на інший бік столика. Після чого, всі продовжили випивати. Пізніше друг потерпілого ОСОБА_9 - свідок ОСОБА_11 відійшов. Ще згодом потерпілий знов почав чіплятися до дружини обвинуваченого, на що обвинувачений зробив потерпілому чергове зауваження і між обвинуваченим та потерпілим зав'язався конфлікт. Потерпілий погрожував обвинуваченому ножем. Обвинувачений почав відбирати ніж у потерпілого, а потім в обвинуваченого стався якийсь шоковий стан і він вже пам'ятає лише той момент, коли потерпілий стояв навпроти нього, він зламав ніж у себе в руках, викинув його і сказав потерпілому, щоб той йшов геть. Потерпілий пішов, а обвинувачений повернувся до дружини. Через пів години приїхала поліція і забрала обвинуваченого.

На уточнюючі запитання колегії суддів щодо знаряддя вчинення злочину, обстановки його вчинення та локалізації нанесення ударів потерпілому, обвинувачений ОСОБА_7 повідомив суду, що ніж, яким було завдано поранень потерпілому ОСОБА_9 , він заздалегідь не готував, придбав його в магазині, що був біля літнього кафе, де мала місце подія злочину і придбав його, оскільки в ході того, як він, його дружина, потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_11 випивали виникла необхідність порізати закуску до випивки. Стосовно обстановки вчинення кримінального правопорушення, обвинувачений пояснив, що, з огляду на поведінку потерпілого ОСОБА_9 по відношенню до його дружини, в нього з потерпілим раптово виник конфлікт. Розвиток подій самого цього конфлікту обвинувачений ОСОБА_7 не пам'ятає через свій шоковий стан, обумовлений, за його словами, тим, що саме потерпілий спочатку погрожував йому ножем, який він придбав, щоб порізати закуску. Обвинувачений зазначає, що коли потерпілий пішов на нього з ножем, він кинувся його забирати в нього, як ніж опинився у нього в руках і куди вже після цього він наносив удари не пам`ятає, цілеспрямованості нанести удари в якісь життєво важливі органи потерпілого в нього не було. Момент подій, що пам`ятає, це той, як він стоїть з ножем в руках, навпроти, лицем до нього, стоїть потерпілий ОСОБА_9 , він розламує і викидає на землю ніж та каже потерпілому, щоб він йшов. Потерпілий ОСОБА_9 повертається та йде, а обвинувачений повертається до кафе, де його чекає дружина. Обвинувачений запевнив суд, що не мав умислу вбити потерпілого ОСОБА_9 , адже можливість продовжити заподіювати удари ножем в нього була, однак він цього не зробив, ніж зламав, відпустив потерпілого і не пішов за ним.

Після заслуховування, наданих обвинуваченим ОСОБА_7 пояснень, колегія

суддів перейшла до повторного дослідження таких доказів як висновок судово-медичного експерта № 75/Д-2018 від 17 травня 2018 року (Т. 2 а.с. 18-20) та протокол проведення слідчого експеримента від 18 серпня 2018 року з відеозаписом (Т.2 а.с. 63-67).

Так, в ході повторного дослідження висновку судово-медичного експерта № 75/Д-2018 від 17 травня 2018 року (Т. 2, а.с.18-20), колегією суддів було з`ясовано, що судово-медична експертиза була проведена експертом за медичною документацією потерпілого ОСОБА_9 - випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1575 КЗ «Вишгородська ЦРЛ». У висновках висновку експерта № 75/Д-2018 зазначається, що з наданої медичної документації відомо, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КЗ «Вишгородська ЦРЛ» з 07 квітня 2018 року по 17 квітня 2018 року з діагнозом «Колото-різані поранення грудної клітини справа та зліва, проникаючі в праву та ліву плевральні порожнини з пошкодженням правого купола діафрагми, лівої долі печінки. Двосторонній пневмоторакс. Колото-різана рана правого передпліччя з частковим пошкодженням м`язів розгиначів ІІІ-IV пальців правої кисті». Такого характеру тілесні ушкодження могли виникнути від дії гострого (-их) предмета (-ів), що має колюче-ріжучі властивості, у час та за обставин, викладених у постанові про призначення даної експертизи та у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення.

Переглядаючи вирок, апеляційний суд перевірив доводи захисника обвинуваченого, щодо висновку експерта № 75/Д-2018 від 17 травня 2018 року, що стосувались невідповідності локалізації та кількості поранень, які вказані в його описовій і заключній частинах із встановленими в ході судового розгляду обставинами вчинення кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним та встановив, що проведення судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у кримінальному провадженні здійснювалось за медичними документами потерпілого, а саме за випискою із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_9 № 1575 КЗ «Вишгородська ЦРЛ».

Висновок експерта № 75/Д-2018 від 17 травня 2018 року не містить даних щодо кількості поранень, натомість він містить відомості про локалізацію, характер ушкоджень, а також ступінь їх тяжкості та доводить факт заподіяння обвинуваченим ОСОБА_7 в зазначений в обвинувальному акті час та місці потерпілому ОСОБА_9 колото-різаних поранень грудної клітини справа та зліва та колото-різаного поранення правого передпліччя, які могли виникнути від дії гострого (-их) предмета (-ів), що має (-ють) колюче-ріжучі властивості та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення.

Також апеляційним судом, за наслідками повторного дослідження протоколу слідчого експеримента від 18 серпня 2018 року з відеозаписом, було з'ясовано, що у ході слідчого експерименту, за адресою: вул. Київська, 49-Б, село Синяк, Вишгородського району, Київської області, неподалік магазину «Кошик», потерпілий ОСОБА_9 показав, що разом із ОСОБА_11 знаходився на вказаному місці та сидів за столиком, де вони вживали із ОСОБА_11 алкогольні напої, а саме «Коньяк», після чого близько 10-11 год. 07 квітня 2018 року ОСОБА_11 помітив по вулиці ОСОБА_7 та ОСОБА_18 , після чого запросив останніх разом вживати алкогольні напої, на що вони погодились. ОСОБА_18 сіла разом з ОСОБА_9 , а ОСОБА_7 знаходився біля столику та періодично присідав на лавочку сусіднього столику. Під час спільного розпивання алкогольних напоїв, ОСОБА_18 почала проявляти жести уваги до потерпілого ОСОБА_9 , на що останній відреагував негативно та попросив більше цього не робити. ОСОБА_18 клала руку на ногу ОСОБА_9 та намагалася його поцілувати. Згодом близько 13 год. 40 хв. потерпілий ОСОБА_9 пішов за приміщення магазину справити природні потреби, однак коли повертався назад неподалік від столику зустрів ОСОБА_7 , який вийшов із приміщення магазину, після чого ОСОБА_7 запитав у ОСОБА_9 : «Чому ти чіпляєшся до моєї дружини?», у відповідь ОСОБА_9 повідомив: «Вона мені не потрібна, так само як і ти», після чого розвернувся та почав прямувати до столика, у цей час ОСОБА_9 відчув 3-5 сильних поштовхів у спину із проникненням якогось предмету під шкіру. Потім ОСОБА_9 розвернувся та побачив як ОСОБА_7 наносить йому удар з верху вниз, тримаючи ножа в своїй правій руці. Далі ОСОБА_9 відреагував на цей удар та підставив передпліччя своєї правої руки, таким чином, що ніж пройшов в руку, після чого ОСОБА_7 відійшов назад, а ОСОБА_9 швидким кроком попрямував до свого знайомого ОСОБА_12 , який проживає неподалік та останній викликав карету швидкої допомоги та ОСОБА_9 було госпіталізовано до Вишгородської ЦРЛ.

Надаючи оцінку повторно дослідженому протоколу слідчого експеримента від 18 серпня 2018 року з відеозаписом, колегія суддів, у контексті порушених захисником обвинуваченого питань щодо відсутності в обвинуваченого умислу на позбавлення потерпілого життя, вважає за необхідне вказати, що результати проведеного слідчого експеримента дають можливість побачити і не викликають сумніву, що за обставин кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_7 при наявності умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 мав реальну можливість довести свої злочинні дії до кінця, водночас припинив їх самостійно.

У судовому засіданні 20 вересня 2022 року апеляційним судом було продовжено дослідження доказів та поставлено на обговорення учасників судового провадження питання щодо допиту потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_17 .

З урахуванням того, що потерпілий ОСОБА_9 проходить військову службу в лавах Збройних Сил України, а свідки викликалися до суду апеляційної інстанції, однак, в судове засідання не прибули, про причини своєї неявки не повідомили, на що захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 повідомила суд, що вважає за можливе обмежитись дослідженням звукозаписів судових засідань, в яких вказані особи були допитані судом першої інстанції як потерпілий та свідки, з чим погодився і обвинувачений ОСОБА_7 .

У судовому засіданні 15 листопада 2022 року, колегією суддів було досліджено:

- звукозапис показань потерпілого ОСОБА_9 , надані ним в суді першої

інстанції, відповідно до яких 07 квітня 2018 року біля магазину « Кошик », що за адресою: вул. Київська, буд. 49-Б, село Синяк, Вишгородський район, Київська область , зустрів свого давнього друга ОСОБА_11 , з яким вони вирішили відсвяткувати прийдешнє свято Великодня, вони купили пляшку коньяку та почали випивати. Пізніше до ОСОБА_9 та ОСОБА_11 підійшла цивільна дружина ОСОБА_7 - ОСОБА_18 , ОСОБА_11 запросив її та ОСОБА_7 приєднатися до святкування. Як вбачається з показів потерпілого, ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_18 випивали разом, випили близько 3 (трьох) пляшок алкоголю, при цьому, відповідно до показів потерпілого, ОСОБА_18 почала чіплятись до ОСОБА_9 , а саме клала руку йому на коліно та брала його за руку, на що потерпілий зробив їй зауваження та сказав, щоб ОСОБА_18 йшла до свого чоловіка ОСОБА_7 . Протягом якогось часу ОСОБА_18 не звертала увагу на ОСОБА_9 . Далі, ОСОБА_18 знову почала чіплятися до ОСОБА_9 , у зв`язку з цим потерпілий відсів від ОСОБА_18 . Пізніше ОСОБА_9 відлучився приблизно на 15 хвилин, коли він повертався, при вході в палатку біля магазину «Кошик» він почув, що ОСОБА_7 кричав до нього та запитував чому він чіпляється до його жінки, на що потерпілий відповів: «Вона мені так потрібна, як і ти». ОСОБА_9 розвернувся та хотів зайти в палатку, після чого потерпілий відчув колючі удари в спину з правого та лівого боку, розвернувся та помітив, що ОСОБА_7 намагається своєю рукою завдати йому удар, він підставив свою праву руку, намагаючись заблокувати удар. Після цього ОСОБА_7 відійшов назад., а ОСОБА_9 відчув, що по спині тече щось гаряче. Після цього, ОСОБА_9 пішов до свого друга ОСОБА_12 , який проживав неподалік від місця події, там вони викликали швидку.

Потерпілий ОСОБА_9 повідомив, що ОСОБА_19 був спокійний та адекватно поводився, між ними не було конфліктів чи сварок.;

- звукозапис показань свідка ОСОБА_17 , надані нею в суді першої інстанції, відповідно до яких 07 квітня 2018 року до магазину « Кошик », що за адресою: вул. Київська, буд. 49-Б, село Синяк, Вишгородський район, Київська область , де вона працює на посаді помічника продавця, зайшов чоловік у стані алкогольного сп`яніння та попросив ніж, щоб порізати ковбасу. З показань свідка вбачається, що продавці відмовили чоловіку та не дали ніж, яким користувалися, тому він придбав ножа. Після цього він з придбаним кухонним ножем вийшов з магазину, там сиділа його компанія, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , приблизно через 30-40 хвилин ОСОБА_17 почула крики та помітила скупчення людей та поліцію. Коли ОСОБА_17 вийшла з магазину, помітила, що під`їхали поліцейські та затримали ОСОБА_7 . Свідок повідомила, що на ОСОБА_7 не помітила крові. Крім того, як вбачається з показань свідка, пізніше їй стало відомо, що чоловік, який заходив до магазину за ножем підрізав ОСОБА_9 , однак свідок не бачила потерпілого на місці події. Крім того, свідок повідомила, що до магазину заходив ОСОБА_9 та ОСОБА_11 та купували алкоголь, зефір та цигарки, тому їй відомо, що ОСОБА_7 сидів з ними за столом та випивав;

- звукозапис показань свідка ОСОБА_11 , надані ним в суді першої інстанції, за змістом яких свідок повідомляв, що 07 квітня 2018 року близько 09-10 год. ранку, він випивав коньяк, сам біля магазину «Кошик», що за адресою: вул. Київська, буд. 49-Б, село Синяк, Вишгородський район, Київська область , потім він помітив ОСОБА_9 та запросив його випити разом коньяку, пізніше близько 10-11 год. ранку до них підійшов ОСОБА_7 з якоюсь дамою та попросили 100 г, щоб похмелитися, вони були у стані алкогольного сп`яніння. Оскільки коньяк закінчився, ОСОБА_11 пішов до магазину та купив ще пляшку горілки об`ємом 0,5 л. ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 зі своєю супутницею почали випивати горілку разом, супутниця ОСОБА_7 підсіла до ОСОБА_9 та взяла його за ногу, після чого ОСОБА_9 встав та пересів на іншу сторону. Близько через 15 хвилин ОСОБА_7 піднявся та відійшов, потім встав та виходив ОСОБА_9 , коли повертався ОСОБА_7 , то на вході до палатки зустрівся з ОСОБА_9 та наніс йому 3-4 удари ножем ззаду в спину. Потім ОСОБА_7 сів, у нього були руки в крові, ножа в руках не було, на запитання свідка «Що трапилось?» ОСОБА_7 нічого не пояснив, пізніше ОСОБА_7 відійшов, а коли повернувся, в нього були чисті руки, без слідів крові.

Враховуючи з`ясовані в ході повторного дослідження доказів відомості стосовно події кримінального правопорушення, зважаючи на завдання та засади кримінального провадження та враховуючи позицію сторони захисту, колегія суддів прийшла до висновку про доцільність виклику в судове засідання потерпілого ОСОБА_9 .

У судове засідання 26 грудня 2022 року з`явився потерпілий ОСОБА_9 , який пояснив суду апеляційної інстанції, що вживав алкогольні напої зі свідком ОСОБА_11 , потім до них приєдналися обвинувачений ОСОБА_7 зі своєю цивільною дружиною. Всі разом продовжили вживати алкогольні напої, потім обвинувачений ОСОБА_7 приревнував свою дружину до потерпілого, після чого, потерпілий точно не пам'ятає як, але непомітно для нього, обвинувачений наніс йому декілька ударів у спину. Після вказаного, обвинувачений від нього відійшов, а він пішов до свого товариша, який викликав йому швидку та його госпіталізували до лікарні.

На уточнюючі запитання колегії суддів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які на думку потерпілого вказували б на бажання обвинуваченого позбавити його життя, причини припинення обвинуваченим протиправних дій, потерпілий ОСОБА_9 повідомив суду, що обвинувачений наніс йому кілька ударів ножем, коли він повертався до столика, де вони всі разом вживали алкогольні напої, перші удари обвинувачений наніс йому в спину, після чого він повернувся до нього обличчям і намагався заблокувати удар, підставивши руку, обвинувачений відійшов з ножем назад, а він швидким кроком пішов з місця події до свого товариша ОСОБА_12 . Протиправні дії по відношенню до нього обвинувачений ОСОБА_7 припинив самостійно, можливо тому, що злякався.

Проаналізувавши встановлені, в ході повторного дослідження доказів обставини кримінального правопорушення, а також заслухавши в судовому засіданні пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б дали підстави прийти до висновків, що, поза розумним сумнівом, умисел ОСОБА_7 був спрямований на позбавлення життя потерпілого.

Характер і локалізація поранень, які завдавалися обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 , а також обставини, за яких вони завдавалися та за яких вони були припинені, не дають підстав стверджувати, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв з прямим умислом, направленим на вбивство потерпілого ОСОБА_9 .

Правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.15 п.13 ч.2 ст.115 КК України не знайшла свого підтвердження під час перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України, замах на злочин має місце у випадку, коли особа, вчиняючи цей злочин, діє із прямим умислом. Тобто, за обставин вчинення злочину, які встановлені органом досудового слідства, і з якими погодився суд першої інстанції, ОСОБА_7 , наносячи удари ножем потерпілому, повинен був усвідомлювати суспільну небезпечність своїх дій, передбачав їх наслідки у виді смерті потерпілого і бажав настання смерті потерпілого. Бажання обвинуваченого щодо настання наслідків у виді смерті потерпілого, на думку колегії суддів, необхідно розцінювати як з точки зору дій у момент завдання ударів, так і після їх нанесення.

Як встановлено в ході апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_7 хаотично наносив потерпілому удари в область спини. В подальшому, за відсутності будь-яких перешкод, обвинувачений припинив своє посягання. У момент, коли потерпілий відходив від обвинуваченого, і знаходився до нього спиною, останній, без будь-яких перешкод, не продовжив вчинення дій необхідних на вбивство потерпілого. Зазначену обставину у суді апеляційної інстанції підтвердив потерпілий, відповідно до показань якого, він відходив від обвинуваченого у прискореному темпі кроку, проте не біг, будь-яких перешкод в обвинуваченого продовжити свої дії не було.

Наведене дає підстави стверджувати про те, що в момент нанесення ударів потерпілому обвинувачений діяв із прямим умислом, а в подальшому відмовився від доведення злочину до кінця.

У ході апеляційного розгляду не здобуто доказів, які б вказували на те, що обвинувачений ОСОБА_7 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Із досліджених письмових доказів (протоколу слідчого експеримента від 18 серпня 2018 року з відеозаписом), показань потерпілого та звукозаписів показань свідків вбачається те, що обвинувачений ОСОБА_7 добровільно припинив протиправні дії щодо потерпілого ОСОБА_9 . Будь хто із сторонніх осіб не перешкоджали йому вчинити кримінальне правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_9

Добровільність припинення ОСОБА_7 свого кримінального правопорушення полягає також в проявах у нього окремого умислу на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, що виключає кваліфікацію його дій за ст. 115 КК України.

Після нанесення ОСОБА_9 певної кількості ударів ножем, які призвели до тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_7 припинив свої злочинні дії самостійно, з чого можна прийти до висновку, що мети його протиправної поведінки було досягнуто.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки наведеним вище обставинам та доказам, які у своїй сукупності давали підстави для висновку про наявність добровільної відмови обвинуваченого від вчинення умисного вбивства, що виключає його відповідальність за ч. 3 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 17 КК України, добровільною відмовою є остаточне припинення особою за своєю волею готування до злочину або замаху на злочин, якщо при цьому вона усвідомлювала можливість доведення злочину до кінця.

Аналіз цієї правової норми дає підстави виділити наступні ознаки добровільної відмови від злочину:

остаточне припинення готування до злочину чи замаху на злочин;

вчинення цієї дії виключно із волі самої особи;

усвідомлення обвинуваченим того, що існує можливість доведення злочину до кінця.

Припинення готування до злочину чи замаху на злочин виключно із волі самої особи має місце тоді, коли особа добровільно приймає власне рішення про не доведення злочину до кінця за відсутності будь-якого примусу (фізичного чи психічного) припинити вчинення злочину. При цьому ініціювання припинення злочину, яке не проявляється у вигляді примусу (прохання, зауваження, тощо), може належати і іншим особам, проте рішення про припинення злочину повинна приймати саме особа.

Усвідомлення особою того, що існує можливість доведення злочину до кінця має місце тоді, коли особа суб`єктивно вважає те, що злочин можливо довести до кінця, за відсутності причин (обставин), які вона не в змозі подолати для закінчення розпочатого нею злочину.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07 лютого 2003 року особа, яка добровільно відмовилась від убивства потерпілого або заподіяння шкоди його здоров`ю, підлягає відповідальності лише за умови, що фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причин припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

На переконання колегії суддів, обвинувачений ОСОБА_7 , у випадку наявності умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_9 , не мав перешкод для його реалізації та у разі дійсного наміру на позбавлення життя потерпілого, мав можливість довести його до кінця, проте він цього не зробив. Будь-яких даних про те, що припинення вчинення злочину було викликане фізичним чи психічним примусом, матеріали кримінального провадження не містять, у зв`язку із чим колегія суддів сприймає вказані дії як добровільне волевиявлення обвинуваченого.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 17 КК України особа, яка добровільно відмовилася від доведення злочину до кінця, підлягає кримінальній відповідальності в тому разі, якщо фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину.

Згідно з висновком експерта № 75/Д-2018 від 17 травня 2018 року заподіянні потерпілому ОСОБА_9 ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення.

У даному випадку дії засудженого повністю охоплюються диспозицією ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, натомість кваліфікація їх за ч. 3 ст.15 п.13 ч.2 ст.115 КК України, як незакінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, є неправильною.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 15 п. 13 ч.2 ст.115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України визнавши його винним в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння із призначенням за цим законом відповідного покарання.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст. ст. 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Пленум Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року роз`яснює, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Враховуючи вищевикладене, під урахуванням особи винного повинно передбачатись врахування судом позитивних і негативних характеристик особи, які мають кримінально-правове значення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до тяжкого злочину, становить підвищену суспільну небезпеку, відношення обвинуваченого до скоєного.

Суд бере до уваги і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше відбував покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, на момент затримання був працевлаштований, із базовою загальною середньою освітою, не одружений, за місцем реєстрації та проживання характеризується посередньо, не має на утриманні малолітніх дітей, на обліку у лікаря-психіатра і лікаря-нарколога не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, було визнано вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставин, які обтяжують покарання, обставини кримінального провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого та приходить до висновку, що перевиховання і виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства і для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень необхідним та достатнім буде призначити покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 - змінити.

Перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Справа № 363/3402/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1

Провадження № 11-кп/824/271/2022 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2021 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, м. Київ, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, офіційно працюючого, із базовою загальною середньою освітою, раніше судимого за ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 п.13 ч.2 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Враховуючи те, що виготовлення повного тексту ухвали потребує значного часу, колегія суддів вважає за можливе відповідно до ст.376 КПК України оголосити резолютивну частину ухвали у наступній редакції:

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 - змінити.

Перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Повний текст ухвали буде оголошений 02 січня 2023 року о 14 год. 00 хв.

Судді ________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4