Справа № 303/6799/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/205/22 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.03.2022.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, вдівець, пенсіонер, із вищою освітою, не судимий, засуджений:

- за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн.

Речовий доказ: електронний носій DVD диск, на якому збережені матеріали відеозапису з камери мобільного телефону потерпілої ОСОБА_7 та який зберігається при матеріалах кримінального провадження, - залишено при матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

16.08.2021 близько 12 год ОСОБА_8 , перебуваючи на території огороду будинку за адресою АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, під час словесного конфлікту з ОСОБА_7 , схопив дерев`яну палицю та наніс удар по лівій руці потерпілої ОСОБА_7 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді ділянки осадження на лівому передпліччі. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 262/2021 від 20.08.2021, вищеописані тілесні ушкодження у громадянки ОСОБА_7 відносяться до групи легких тілесних ушкоджень і згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я та стійку втрату працездатності та виникли від ударно-травматичної дії тупим предметом, чим могла бути дерев`яна палиця, по механізму удар-тертя, і не є характерними для падіння її з висоти власного зросту. По давності можуть вкладатися в дату події, що мала місце 16.08.2021.

-2-

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вирок суду від 03.03.2022 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає проте, що вирок щодо ОСОБА_8 є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим і підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Суд першої інстанції лише формально перерахував наведені у вироку докази, належної оцінки їм не дав та сформував висновок односторонньо без урахування всіх фактичних обставин справи. Зокрема, суд першої інстанції не дав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_7 щодо розбіжностей між їхніми показаннями. Будучи допитаною в суді потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_8 у неї неприязні стосунки. Того дня, 16.08.2021 вона приїхала в гості до батьків у село Пістрялово. О 12 год вона вийшла на город і побачила, що обвинувачений ОСОБА_8 виносить покошену траву з їхнього городу, зробила зауваження і повідомила свою маму ОСОБА_10 . Після чого повернулася до будинку та викликала поліцію. Повернувшись знов на ділянку, потерпіла пояснила обвинуваченому, що знімає його на відео. Обвинувачений влаштував сварку, під час якої відійшов, а згодом повернувся із дерев`яною палицею у руці, якою почав наносити потерпілій удари по різних частинах тіла. В свою чергу свідок ОСОБА_10 повідомила, що про конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою, котра є її донькою, дізналася із телефонного дзвінка останньої, якій після консультації із слідчим, сказала знімати все на відео. Сама свідок на ділянку не виходила, а стояла у дворі і бачила, як обвинувачений підбіг та бив її доньку по руках, а потім по голові. При цьому уточнила, що сутичка проходила біля 10 хв, потерпіла телефон, яким знімала відео, тримала у лівій руці, а правою рукою захищалася, а також бачила, що обвинувачений бив потерпілу по голові та сама вона перебувала на відстані десь 50 метрів від місця події. Також звертає увагу на те, що в основу обвинувального вироку покладений письмовий доказ - постанова про визнання речовим доказом по справі DVD-диску з відеозаписом з камери мобільного телефону потерпілої ОСОБА_7 . На вищевказаному DVD-дису, де зафіксовано подію, що трапилася близько 12 год 16.08.2021 відтворено тільки те, що обвинувачений бере в руку дерев`яну палицю, йде швидкими рухами до потерпілої і замахується палицею. На цьому відеозапис закінчується. Також сторона захисту вважає недопустимим доказом висновок експерта за № 262/2021 від 20.08.2021, з огляду на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про направлення судово-медичному експерту медичної документації потерпілої ОСОБА_7 , при цьому обставини справи експертом ОСОБА_11 зазначено виключно з постанови дізнавача та зі слів потерпілої ОСОБА_7 . Експертом не досліджувалася медична документація та історія хвороби потерпілої ОСОБА_7 , також в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази звернення потерпілої до медичних установ, сімейного лікаря та в перші хвилини за медичною допомогою 16.08.2021 щодо наявних у неї тілесних ушкоджень. Згідно висновку експерта, огляд потерпілої 17.08.2021 здійснювався невропатологом, тож на думку захисту ОСОБА_7 була надана звичайна консультація, яка до тілесних ушкоджень не має жодного відношення. Звертає увагу на недотримання правил оформлення висновку експерта. Зокрема, як слідує з висновку судово-медичної експертизи № 262/2021 від 20.08.2021, дослідна частина експертизи, яка повинна містити докладний опис процесу дослідження і всіх виявлених при цьому фактичних даних з вказівкою методів та методик, що застосовувались, відсутня. Окрім того, сторона захисту вважає, що висновок СМЕ за № 262/2021 не узгоджується з «Судово-медичним описом тілесних ушкоджень, терміном їх давності, утворення та загоєння» в результаті чого експертом прийнято помилковий висновок стосовного того, що по давності виникнення можуть вкладатися в дату події,

-3-

що мала місце 16.08.2021 і відносяться до групи легких тілесних ушкоджень.Висунуте ОСОБА_8 обвинувачення є некоректним, обставини, які підлягають обов`язковому доказуванню, а саме: причинний зв`язок між діями ОСОБА_8 і наслідками у виді заподіяння легких тілесних ушкоджень, не зазначені ні в обвинувальному акті, ні у вироку суду, внаслідок чого останній був позбавлений можливості здійснювати ефективний захист від цього обвинувачення, що призвело до порушення його прав на захист. За таких обставин суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 94 КПК України, згідно яких повинен був оцінити докази не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку, сукупності та достатності, щоб дійти висновку про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та доведеності чи недоведеності вини у його вчиненні.

Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченого, неявка якого з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказана особа належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від неї не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин її неявки. При цьому враховується думка захисника-адвоката ОСОБА_6 , яка вважала за можливе проводити апеляційний розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, пояснення потерпілої та прокурора, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

-4-

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.

З вироку суду першої інстанції вбачається, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не визнав та зазначив, що жодних тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 палицею не завдавав. Саме потерпіла ОСОБА_7 почала чіплятися до нього безпідставно, коли він збирав на своїй земельній ділянці траву із внуком. З 2008 року потерпіла шантажує його, постійно намагається вдарити, оскільки між ними існують земельні спори.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підтвердження його винуватості у вчиненно, суд першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду кримінального провадження, дослідив усі наявні докази у справі та дав їм належну правову оцінку.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження підтверджено наведеними у вироку показаннями потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні й підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 .

Показаннями потерпілої ОСОБА_12 стверджуєтоься, що 16.08.2021 вона приїхала в гості до батьків у село Пістрялово. О 12 год вийшла на город і побачила, що обвинувачений ОСОБА_8 виносить покошену траву з їхнього городу, зробила останньому зауваження і повідомила свою маму ОСОБА_10 . Після чого повернулася до будинку та викликала поліцію. Повернувшись знову на ділянку, пояснила обвинуваченому, що знімає його на відео. Обвинувачений влаштував сварку, під час якої відійшов, а згодом повернувся із дерев`яною палицею у руці, якою почав наносити їй удари по руці (кисті), стегнах, торсу (бік) та попереку. З обвинуваченим має неприязні стосунки і ставиться до нього негативно.

З показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_12 , що є її донькою, дізналася з телефонного дзвінка останньої, якій після консультації із слідчим сказала знімати все на відео. Вона на ділянку не виходила, а стояла у дворі і бачила, як обвинувачений підбіг та бив потерпілу по руках, а потім по голові.

Вина ОСОБА_8 в сукупності з показаннями потерпілої та свідка, підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження.

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 16.08.2021, стверджується, що ОСОБА_7 звернулася до Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області із заявою про заподіяння їй 16.08.2021 близько 12 год ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Заявою потерпілої ОСОБА_7 від 18.08.2021 про залучення в якості речового доказу диск DVD-R ємністю 4,7 Gb, з відеозаписом із камери мобільного телефону, на якому зображено факт нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 , за адресою АДРЕСА_2 ,

Висновком експерта № 262/2021 від 20.08.2021 стверджується, що у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді ділянки осадження на лівому передпліччі.

-5-

Вказані тілесні ушкодження відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, згідно п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності, і виникли від ударно-травматичної дії тупим предметом, чим могла бути дерев`яна палиця, по механізму удар-тертя, і не є характерними для падіння потерпілої з висоти власного зросту. По давності можуть вкладаються в дату події, що мала місце 16.08.2021.

Оглянутим відеозаписом, який міститься на DVD-диску, зафіксовано, що 16.08.2021 близько 12 год, потерпіла ОСОБА_7 йде земельною ділянкою в напрямку до обвинуваченого ОСОБА_8 , розмовляє з ним, потім ОСОБА_8 відходить на деяку відстань (приблизно 10-15 м), бере у руку дерев`яну палицю і швидким кроком йде у напрямку потерпілої ОСОБА_7 , замахується палицею, і на цьому відеозапис закінчується.

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

З матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для кримінального провадження, докази на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Оцінивши їх у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції вірно дійшов висновку проте, що у діях ОСОБА_8 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України а саме, умисне легке тілесне ушкодження, тому доводи сторони захисту, викладені у поданій апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими і такі відхиляються.

Таким чином, установивши в порядку статті 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і апеляційний суд.

Доводи сторони захисту про відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, спростовуються показаннями потерпілої та, частково показаннями свідка ОСОБА_7 , які в судовому засіданні показали, що між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_7 , дійсно мав місце конфлікт.

Окрім того, показаннями потерпілої ОСОБА_7 встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вдарив її дерев`яною палицею по лівій руці. Вказані покази узгоджуються з висновком експерта № 262/2021 року від 20.08.2021, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді ділянки осадження на лівому передпліччі,

-6-

які виникли від ударно-травматичної дії тупим предметом, чим могла бути дерев`яна палиця, по механізму удар-тертя, і не є характерними для падіння з висоти власного зросту. По давності можуть вкладаються в дату події, що мала місце 16.08.2021.

Висновок експерта № 262/2021 від 20.08.2021 належним чином вмотивований, ґрунтується на ретельному дослідженні, зроблений на підставі діючого законодавства, містить відповіді на усі поставлені питання, обґрунтований дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновку відносяться кримінального провадження і мають доказове значення.

Доводи сторони захисту про недопустимість як доказу висновку експерта за № 262/2021 від 20.08.2021, з огляду на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про направлення судово-медичному експерту медичної документації потерпілої ОСОБА_7 , колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Згідно ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

З аналізу положень зазначеної правової норми випливає, що у випадку коли сторона кримінального провадження заявляє клопотання про визнання доказів недопустимими, таке клопотання вирішується судом під час оцінки доказів у нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення.

При цьому, як убачається з оскарженого вироку, суд першої інстанції, ухвалюючи такий у нарадчій кімнаті, надав оцінку зібраним та дослідженим у кримінальному провадженні доказам відповідно до приписів ст. 94 КПК України, у тому числі й щодо їх допустимості.

Під час збирання доказів на виконання приписів ч. 2 ст. 242 КПК України щодо обов`язковості проведення експертизи на предмет встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень сторона обвинувачення забезпечила проведення судово-медичної експертизи для встановлення ступеня тяжкості завданих тілесних ушкоджень.

Згідно з правовою позицією, висловленою Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанова від 27.01.2020 у справі № 754/14281/17, провадження № 51-218 кмо 19), відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом і скасування судового рішення, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або під час здійснення судового провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

Матеріалами кримінального провадження стверджується, що старшим дізнавачем 17.09.2021 винесено постанову про призначення судово-медичної експертизи потерпілій ОСОБА_7 . На виконання цієї постанови експерт ОСОБА_11 провела судово-медичне обстеження та склала висновок № 262/2021 від 17.08.2021, згідно якого у потерпілої ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності і виникли від ударно-травматичної дії тупим предметом, чим могла бути дерев`яна палиця, по механізму удар-тертя, і не є характерними для падіння з висоти власного зросту. По давності можуть вкладаються в дату події, що мала місце 16.08.2021.

-7-

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно до приписів ст. 290 КПК України, стороні захисту та обвинуваченому було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, з якими вони ознайомилися.

До того ж сторона захисту стверджує, що дізнавачем до постанови про призначення експертизи не додавалась будь-яка медична документація, а експерт відповідно до положень ч. 4 ст. 69 КПК України не має права за власною ініціативою збирати матеріали для експертизи, що також є підставою для визнання висновку експерта недопустимим доказом, то колегія суддів вважає вказані твердження надуманими, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 93 КПК України передбачено право потерпілого на збирання доказів шляхом витребування й отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 101 КПК України висновок експерта повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Згідно п. 4.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 (далі - Правила), судово-медичний експерт встановлює особу обстежуваного за паспортом чи іншим документом, що його замінює, з`ясовує у нього обставини заподіяння ушкоджень, скарги та, за потребою, інші відомості; ознайомлюється з матеріалами справи і наявними медичними документами. Всі отримані відомості фіксуються у висновку експерта (акті судово-медичного обстеження).

Як вбачається із вказаного висновку експерта, потерпіла ОСОБА_7 особисто з`явилася до судово-медичного експерта для обстеження.

Враховуючи викладене, безпосереднє обстеження експертом потерпілої, без дослідження медичної документації, не є підставою для визнання висновку судово-медичної експертизи № 262/2021 від 17.08.2021 недопустимим доказом.

Під час дослідження матеріалів кримінального провадження встановлено, що показання потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 , хоча і не прямо підтверджують обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, однак мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а тому їх обґрунтовано прийнято до уваги в тій частині, що стосується події заподіяння тілесних ушкоджень та існування конфлікту між потерпілою та обвинуваченим.

До того ж підстав не довіряти показанням потерпілої чи показанням свідка, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а під час апеляційного розгляду обвинуваченим та захисником не наведено доводів, які б давали колегії суддів підстави вважати, що вказаний свідок та потерпіла давали показання у суді першої інстанції з метою обмови обвинуваченого ОСОБА_8 .

Судом також ретельно досліджувалися та перевірялися інші матеріали кримінального провадження, зокрема: протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, а також висновок експерта.

Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються твердження обвинуваченого та його захисника, наведені в апеляційній скарзі про відсутність в

-8-

матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (проступку).

Разом з тим, аналізуючи в даному випадку позицію обвинуваченого в суді першої інстанції та співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показаннями учасників судового провадження та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (проступку), колегія суддів приходить до висновку про те, що вищезазначені показання та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_8 є такими, що доповнюють одне одного, не змінювалися протягом розгляду кримінального провадження, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.

Доводи сторони захисту про відсутність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, колегія суддів відхиляє, оскільки останній у судовому засіданні вказав, що між ним та потерпілою ОСОБА_7 16.08.2021 мав місце конфлікт, а доводи про те, що він тримав палицю в руці з метою самозахисту останнім не спростовано. До того ж вказані обвинуваченим обставини спростовуються висновком експерта, який містить категоричний висновок про спричинення потерпілій тілесних ушкоджень по ударному механізму дії, якими могла бути дерев`яна палиця та містить судження про малоймовірність виникнення таких тілесних ушкоджень внаслідок падіння потерпілої з висоти власного зросту.

Слід визнати необгрунтованими й доводи обвинуваченого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом письмових доказів та матеріалів цього провадження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (проступку) і вважати, що останній незаконно засуджений за вказане діяння, підстав немає.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про неналежність і недопустимість як доказу винуватості ОСОБА_8 , відеозапису зробленого з мобільного телефону потерпілої, є неспроможними, оскільки обвинувачений не наводить доводів про те, яким чином цей факт вплинув на допустимість вказаного доказу.

Відповідно до ст. 87 КПК України при оцінці доказів, наданих сторонами, колегія суддів виходить з того, що доказ може бути визнано недопустимим не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини.

Оскільки сторона захисту не оспорює достовірність відображення на вказаному відеозаписі, а також факт визнання відеозапису з мобільного телефону потерпілої речовим доказом, то сам факт приєднання до матеріалів провадження копії цього відеозапису, зафіксованого на оптичному диску, не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

У ході аналізу доводів апеляційної скарги підстав для закриття кримінального провадження, судом апеляційної інстанції встановлено не було, адже винуватість ОСОБА_8 підтверджується належними, допустимими, достовірними доказаними, безпосередньо дослідженими та оціненими на основі власного переконання судом першої інстанції.

-9-

На переконання колегії суддів, під час досудового розслідування та при розгляді кримінального провадження в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, проведено необхідну експертизу, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону злочину, допитані всі особи, показання яких має істотне значення для кримінального провадження. Тому апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про відсутність належних доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину є безпідставними.

Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у кримінальному правопорушенні (проступку), за яке його притягнуто до кримінальної відповідальності.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скарзі про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними і такі відхиляються.

З вироку вбачається, що на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення (проступку), а твердження сторони захисту про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 а також доводи про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів його вини у кримінальному правопорушенні (проступку), за яке його притягнуто до кримінальної відповідальності, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому сторона захисту наголошує у своїй апеляційній скарзі.

Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав винним ОСОБА_8 у вказаному в вироку кримінальному правопорушенні та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при розгляді кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За приписами ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених в санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Цих вимог кримінального закону, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, а також те, що вчинене обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальне правопорушення,

-10-

передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 12 цього Кодексу є кримінальним проступком, характер суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення (проступку) та дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку психіатра та нарколога не перебуває, є людиною літнього віку, несудимий та належним чином вмотивував в цій частині своє рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення, а вирок суду без змін.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду обвинуваченим та захисником не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.03.2022 щодо ОСОБА_13 ,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційним судом.

Судді