ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000026 від 08 лютого 2022 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2022 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Славута Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, раніше судимого, останній раз: - вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 29.06.2022 року за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 3 (три) місяці,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2022 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України з врахуванням покарання за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 29.06.2022 року у виді 3 років і 3 місяців позбавлення волі, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання шляхом часткового складання на строк чотири роки позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено рахувати з моменту затримання, тобто з 11.04.2022 року.

Вирішено долю процесуальних витрат.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, обвинувачений ОСОБА_6 07 лютого 2022 року приблизно о 18 годині 00 хвилин

ЄУНСС: 720/1443/22 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_7

НП: 11-кп/822/503/22 Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Категорія: ч.2 ст.185 КК України

діючи умисно, переслідуючи мету особистого збагачення, спрямовану на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, перебуваючи в гостях у потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , а саме в приміщенні кухні, таємно, протиправно, повторно, шляхом вільного доступу, викрав мобільний телефон марки «Samsung», моделі «SM-A125F/DS Galaxy А12» вартістю 3869 гри. 20 коп.

Після вчинення крадіжки ОСОБА_6 з місця скоєного злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим своїми умисними протиправними діями спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 3869 грн. 20 коп.

Своїми неправомірними діями ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч 2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що він не заперечуючи правової кваліфікації своїх дій та доведеності його вини у скоєному кримінальному правопорушенню, просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного йому покарання та зменшити строк призначеного покарання ОСОБА_6 за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, пом`якшити призначене покарання.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що суд при призначенні йому покарання не в достатній мірі врахував, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують покарання, зокрема, його активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття.

Стверджує, що крадіжку він вчинив шляхом вільного доступу.

Звертає увагу суду на позицію потерпілого, який претензій до ОСОБА_6 немає.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Потерпілий ОСОБА_8 будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, до апеляційного суду не з`явився та не повідомив суд причини своєї неявки, що у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає подальшому судовому розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який в режимі відеоконференції підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її з підстав, у ній зазначених, думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти апеляційної скарги, вважавши вирок районного суду законним та обґрунтованим, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України в апеляційній скарзі обвинуваченого не заперечуються, таким чином колегія суддів не переглядає та не наводить доводів на їх підтвердження.

Крім цього, як було встановлено колегією суддів з матеріалів даного кримінального провадження, за згодою учасників процесу, у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК України, районним судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, також судом роз`яснено учасникам судового провадження, в тому числі і обвинуваченому, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції, з`ясовано, що учасникам процесу зрозумілий зміст ст.349 КПК України та правові наслідки її застосування.

Обвинуваченим ОСОБА_6 оскаржується, зокрема, правильність призначеного йому покарання.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що воно обрано згідно загальних принципів призначення покарання та у відповідності до вимог ст.ст.50, 65-67 КК України та роз`яснень п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме: з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і відповідатиме меті покарання, передбаченій ст.50 КК України, з яким погоджується і колегія суддів.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого про можливість пом`якшення призначеного йому покарання, є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.

Суд виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, врахував тяжкість злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є нетяжким злочином проти власності, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий, зокрема, за вчинення умисних, корисливих злочинів, вчинив новий злочин в період непогашеної судимості, те, що обвинувачений свою вину повністю визнав, офіційно не працює, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, є осудним, має постійне місце проживання за яким характеризується задовільно.

Обставин, які у відповідності до ст.66 КК України пом`якшують та, які згідно ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , районним судом не встановлено.

Наведене вище, дало можливість суду першої інстанції визначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання наближене до мінімальних меж, встановленої санкцією інкримінованої йому статті у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Посилання обвинуваченого про неврахування судом ряду обставин, які пом`якшують ОСОБА_6 покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки вказані обставини були враховані районним судом, як при встановленні особи обвинуваченого, та і у своїй сукупності були взяті до уваги при призначенні йому міри покарання.

Крім цього, судова колегія вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо його щирого каяття, оскільки щире каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася, однак даних про таку оцінку обвинуваченого своїх дій у матеріалах кримінального провадження немає, а тому суд не може прийти до висновку про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання винного.

Інших обставин, зокрема, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих обвинуваченого, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційна скарга не містять.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами обвинуваченого про пом`якшення покарання, судова колегія також виходить з позиції Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» при розгляді справ застосовується, як джерело права.

Так, у справі Скоппола проти Італії» від 17.09.09 року (заява №10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.05 року та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.05 року суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмалов проти Росії» від 16.10.08 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Наведені правові тези суду, щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину, його особу, який ніде не працює, відсутність у нього міцних соціальних зав`язків, спосіб вчинення злочину, та відношення обвинуваченого до вчиненого, який вважав, що вчинив несуттєву крадіжку, шляхом вільного доступу, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, що відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а тому підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, про яке йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя доповідач: Судді

____________ _______________ ________________

ОСОБА_1 О ОСОБА_9 О ОСОБА_10