КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2022,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2022 ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 307 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.01.2023.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що на даний час існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховування від суду, незаконний вплив на свідків або вчинення іншого кримінального правопорушення. Підставою вважати такі ризики реальними є те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за скоєння яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна. Також, використовуючи вплив на свідків з метою зміни їх показів або перешкоджання безпосереднього дослідження судом їх показів, має можливість на них незаконно впливати. Крім того,може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не має законного джерела доходу. Судом оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставинами його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством, а також станом здоров`я, в зв`язку з чим, жодний інший вид запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_5 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні. Вказує, що обвинувачений не має мети переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки з початку лютого 2022 року перебуває в Києві та не має можливості виїхати за кордон. Також ОСОБА_7 не має мети та можливості знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для кримінального провадження, оскільки в його помешканні було проведено обшук і вилучено усі необхідні речі. Крім цього, обвинувачений не має можливості впливати на свідків, оскільки він з ними не знайомий. Звертає увагу, що обвинувачений не перешкоджає кримінальному провадженню та не має мети вчинити інше кримінальне правопорушення. Також зазначає, що стороною обвинувачення не було доведено неможливості застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу. Вказує, що при визначенні розміру застави, судом не було враховано майновий та сімейний стан обвинуваченого.

Відповідно до положень ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання щодо обрання та продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Приймаючи рішення про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також судом першої інстанції враховано тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України належать до категорії тяжких злочинів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2022, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 309 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.01.2023, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3