09.11.2022 Справа № 756/9939/22
Номер справи 756/9939/22
Номер провадження 1-кс/756/1665/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника співвласників арештованого майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження № 0000611 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 лютого 2021 року,

УСТАНОВИЛА:
Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , звернувся до Оболонського районного суду м. Києва 02 листопада 2022 року із клопотанням про скасування арешту майна, який накладено на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2022 року в рамках кримінального провадження № 0000611 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 лютого 2021 року.
В обґрунтування поданого клопотання посилається на те, що у провадженні слідчого відділу Оболонського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000611 від 16 лютого 2021 року.
13 травня 2022 року ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/3373/22 накладено арешт у кримінальному провадженні, внесеному 16 лютого 2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000611, на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме приміщення № 72 (площею 50,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), приміщення № 71 (площею 70,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), та приміщення № 73 (площею 48,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) шляхом заборони користування та відчуження.
Заявник зазначає, що арешт на вищевказане майно був накладений з підстав збереження речових доказів.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є добросовісними набувачами майна. В клопотанні органу досудового розслідування відсутня аргументація накладення арешту на майно. В ухвалі слідчого судді невмотивовано яким чином нежитлові приміщення можуть бути речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Стверджує, що жодній особі про підозру не повідомлялося, цивільний позов не заявлено та не встановлено розмір шкоди, що виключає можливість накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а відтак посилання прокурора на наявність правових підстав, передбачених ст. 170 КПК України є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам кримінально - процесуального законодавства. Державна реєстрація права власності на нежитлові приміщення за вищевказаною адресою у встановленому порядку не скасована та ніким не оскаржується. Також вказує, що клопотання органу досудового розслідування не містить будь-яких обґрунтованих і підтверджених належними засобами доказування доводів щодо доцільності та правомірності застосування таких обмежень, як арешт майна на нежитлові приміщення.
Адвокат ОСОБА_3 у судових засіданнях 04 листопада 2022 року та 08 листопада 2022 року підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Прокурор Оболонської окружної прокуратури 04 листопада 2022 року проти скасування арешту заперечував. До судового засідання 08 листопада 2022 року не з`явився, подав через канцелярію суду заяву, в якій просив проводити судове засідання за його відсутності.
Слідчий суддя, заслухавши думку адвоката та прокурора, дослідивши матеріали клопотання, заперечення та подані до нього документи, дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.
Як встановлено з витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань, Оболонським УП ГУ НП у м. Києві внесено відомості та розпочато розслідування кримінального провадження № 0000611 від 16 лютого 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 ч.4 ст.190 КК України.
Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2022 року у справі № 756/3373/22 накладено арешт у кримінальному провадженні, внесеному 16 лютого 2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000611, на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме приміщення № 72 (площею 50,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), приміщення № 71 (площею 70,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), та приміщення № 73 (площею 48,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) шляхом заборони користування та відчуження.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2022 року апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2022 року - задоволено частково. Скасовано ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000611 від 16.02.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 ч.4 ст.190 КК України, а саме: нежитлові приміщення, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а саме приміщення №72 (площею 50,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00), приміщення №71 (площею 70,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), та приміщення №73 (площею 48,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) в частині заборони користування.
Постановлено в цій частині нову ухвалу, якою відмовлено прокурору Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 в задоволенні його клопотання щодо заборони користування приміщення АДРЕСА_1 .
Ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000611 від 16.02.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 ч.4 ст.190 КК України, а саме: нежитлові приміщення, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а саме приміщення №72 (площею 50,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00), приміщення №71 (площею 70,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), та приміщення №73 (площею 48,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) із забороною відчужувати та розпоряджатися ним залишено без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи із вказаної процесуальної норми, саме на особу, яка порушила провадження у справі покладається обов`язок довести ті обставини, які можуть стати підставою для скасування арешту.
Отже, власник майна повинен навести докази того, що на цій стадії розслідування втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте безпідставно, тобто без урахування певних суттєвих обставин.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП]). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994, та «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).
Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Зі змісту поданого до суду клопотання про скасування арешту на майно та пояснень представника володільців майна вбачається, що підставами для його задоволення, є мотиви, аналогічні тим що стали підставою для звернення до суду апеляційної інстанції зі скаргою на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2022 року.
Разом з тим, до клопотання про скасування арешту на майно не надано належних та достатніх доказів в спростування обставин, які слугували підставою для його накладення.
За приписами частини 1,2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту майна, заперечення прокурора та пояснення представника ОСОБА_3 , слідчий суддя приходить до висновку, що досліджені доводи та письмові матеріали вказують на обґрунтованість заходу забезпечення, у вигляді арешту на предмет злочинного посягання. В даному випадку, з урахуванням ухвали апеляційної інстанції, не вбачаю порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції щодо майнових прав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з огляду на те, що його адвокатом не надано жодних доказів, що це обмеження становить індивідуальний та надмірний тягар для власників майна.
За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріалами встановлено, що накладення арешту на майно обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та у відповідності до принципу верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час дотримано «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства й вимогами захисту основоположних прав власника майна та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.
Таким чином, за наслідками судового розгляду слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено того, що на даний час відпала потреба в продовженні дії такого заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2022 року на нерухоме майно: приміщення № 72 (площею 50,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), приміщення № 71 (площею 70,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), та приміщення № 73 (площею 48,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).
Керуючись статтями 7, 9, 170-174, 309, 376, 392, 532 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИЛА:
У задоволенніклопотання представника співвласників арештованого майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладного в межах кримінального провадження № 0000611 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 лютого 2021 року відмовити.
Ухвала суду оскарженню не підлягає, набирає законної сили та підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.
Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 09 листопада 2022 року о 11.00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1