Провадження № 1-кп/522/233/22
УХВАЛА
07 вересня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянуши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0009192 від 09.11.2014 відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_12 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 187 КК України, об`єднане з кримінальним провадженням №0002668 від 08.05.2018, відносно ОСОБА_12 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопоуршень, передбачених ч.2 ст. 189, ч.3 ст. 187 КК України, з кримінальним провадженням №0001332 від 02.12.2020 відносно ОСОБА_11 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 189 КК України з кримінальним провадженням №0002612 від 04.12.2020 відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0009192 від 09.11.2014 відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_12 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 187 КК України, об`єднане з кримінальним провадженням №0002668 від 08.05.2018, відносно ОСОБА_12 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопоуршень, передбачених ч.2 ст. 189, ч.3 ст. 187 КК України, з кримінальним провадженням №0001332 від 02.12.2020 відносно ОСОБА_11 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 189 КК України з кримінальним провадженням №0002612 від 04.12.2020 відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 заявив клопотання, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт із забороною в нічний період доби залишати житло, посилаючись на те, що у зв`язку із лікуванням обвинуваченому необхідно відвідувати масажиста та мануального терапевта, проходити комплекс оздоровчих процедур, що в умовах цілодобового домашнього арешту забезпечити є неможливим.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника.

Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та їх захисники - адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_9 підтримали клопотання.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що клопотання адвоката підлягає задоволенню.

Пунктом 38 рішення ЄСПЛ «Сергій Волосюк проти України» від 12.03.2009 р. (заява № 1291/03) передбачено, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.
Як зазначено у рішенні по справі «Хайредінов проти України» (Заява № 38717/04), «Суд підкреслює, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється in abstracto. Іншими словами, пункт 3 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Виправдання будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами державної влади (див. рішення у справі «Шишков проти Болгарії» (Shishkov v. Bulgaria), N 38822/97, пункт 66, ECHR 2003-I (витяги)».
Крім того, у вказаному рішенні, зазначено, що існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі «Власов проти Росії» (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. «с» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Згідно з ч. 1, 3-6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Ухвала про обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.
Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Таким чином, враховуючи обставини вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_11 та особу обвинуваченого, є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, існують, у зв`язку з чим запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороноюв нічний період доби залишати житло буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання названим вище ризикам.
Таким чином, суд вважає можливим змінити обвинуваченому ОСОБА_11 міру запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт із забороноюв нічний період доби залишати житло, з покладенням на нього обовязків, передбачених ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 195, 202, 331 КПК України, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на домашній арешт із забороноюв нічний період доби залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 обов`язки, строком на 60 діб, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту та адреси, за якою він відбуває домашній арешт без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Контроль за ухвалою суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту доручити працівникам органу Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_11 .

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3