Справа № 182/398/18
1-кп/214/182/22
У Х В А Л А
Іменем України
14 листопада 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

за участю захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

за участю обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0001896 за обвинуваченням ОСОБА_12 за ст.ст. 257, 187 ч.4, 115 ч.2 п.1,6, 289 ч.3, 185 ч. 5, 263 ч. 1 КК України, ОСОБА_10 за ст.ст. 257, 187 ч.4, 185 ч.5, 289 ч.3 КК України, ОСОБА_13 за ст.ст. 257, 187 ч.4, 15 ч.2 ст.115 ч.2 п.6, 289 ч.3, 263 ч. 1 КК України, ОСОБА_11 за ст.ст. 257, 187 ч.4, 289 ч.3, 185 ч. 5 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурором подані клопотання про продовження на 60 діб строку тримання обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 під вартою.

В обґрунтування клопотань зазначив наступне.

Вказує, що ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185,ч. 1 ст. 263 КК України, за вчинення вказаних кримінальних правопорушень передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі. Зазначає, що причетність ОСОБА_13 у скоєнні ним суспільно небезпечних діянь, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: показаннями потерпілих та свідків, висновками отриманих судово-медичних та криміналістичних експертиз, протоколом огляду місця події та протоколами проведених обшуків, речовими доказами. Обвинуваченому ОСОБА_13 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому продовжувався Орджонікідзевським міським судом та Апеляційним судом Дніпропетровської області. Вказує, що на теперішній час є обґрунтовані підстави вважати, що ризики передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували під час обрання найсуворішого запобіжного заходу ОСОБА_13 та у ході неодноразового продовження вказаного запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати. Зазначає, що ОСОБА_13 може: переховуватися від суду, оскільки, вчинив особливо тяжкі злочини та усвідомлює що за даний злочин може понести покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі; вчинити інше кримінальне правопорушення, з метою отримання матеріальних цінностей, оскільки вищевказані злочини вчинив саме з такою метою; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вважає, що зміна на теперішній час запобіжного заходу на більш м`який є недоцільним, оскільки: застосування до ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України; у разі обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_13 може впливати на свідків, потерпілого, з метою зміни ними своїх показань та неповідомлення про свій незаконний вплив слідчому, прокурору та судді та покинути відомі суду його можливі місця перебування, внаслідок чого не можна фактично контролювати його виконання; на теперішній час не надійшло жодних звернень про ОСОБА_14 комусь на поруки, що виключає застосування до нього вказаного запобіжного заходу; враховуючи те, що ОСОБА_13 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насилля, то відповідно до п. 1 ч. 4 ст.183 КПК України виключається можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави. Вказує, що ОСОБА_13 скоїв вказані злочини по заздалегідь розробленому плану з застосуванням вогнепальної зброї, в спосіб небезпечний для життя та здоров`я особи, що спричинило тяжкі наслідки, а тому створює реальну суспільну загрозу та небезпеку для людей. Відповідно до приписів ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Враховуючи дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_13 , зазначені вище, та обставини справи, особливу тяжкість вчинених злочинів та публічних інтересів, які виправдовують продовження строку тримання під вартою, що узгоджено висновками, викладеними в п. 79 Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», зміна запобіжного заходу є недоцільним, продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_13 , судове рішення повинно забезпечувати не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання проте. Чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ «Нечепорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011, Осаковський проти України» від 17.07.2014). Наполягає, що враховуючи викладені обставини, можна дійти висновку, що зміна на жоден запобіжний захід до обвинуваченого окрім тримання під вартою, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також не зможуть запобігти вищевказаним ризикам.

Зазначає, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, за вчинення вказаних кримінальних правопорушень передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі. Вказує, що причетність ОСОБА_12 у скоєнні ним суспільно небезпечних діянь, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: показаннями потерпілих та свідків, висновками отриманих судово-медичних та криміналістичних експертиз, протоколом огляду місця події та протоколами проведених обшуків, речовими доказами. Обвинуваченому ОСОБА_12 . Орджонікідзевським міським судом обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому продовжувався. Вказує, що на теперішній час є обґрунтовані підстави вважати, що ризики передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували під час обрання найсуворішого запобіжного заходу ОСОБА_12 та у ході продовження вказаного запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати. Зазначає, що ОСОБА_12 може: переховуватися від суду, оскільки, вчинив особливо тяжкі злочини та усвідомлює що за даний злочин може понести покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений до моменту затримання постійного джерела доходів не мав, іншою суспільно корисною працею не був зайнятий, не мав ніякого іншого громадського навантаження, що може спонукати його до вчинення інших корисливих злочинів, з метою отримання матеріальних цінностей, необхідних для проживання; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Наполягає, що зміна на теперішній час запобіжного заходу на більш м`який є недоцільним, оскільки: застосування до ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України; разі обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_12 може впливати на свідків, потерпілого, з метою зміни ними своїх показань та неповідомлення про свій незаконний вплив слідчому, прокурору та судді та покинути відомі суду його можливі місця перебування, внаслідок чого не можна фактично контролювати його виконання; на теперішній час не надійшло жодних звернень про ОСОБА_15 комусь на поруки, що виключає застосування до нього вказаного запобіжного заходу; враховуючи те, що ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насилля, то відповідно до п. 1 ч. 4 ст.183 КПК України виключається можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави. Вказує, що ОСОБА_12 скоїв вказані злочини по заздалегідь розробленому плану з застосуванням вогнепальної зброї, в спосіб небезпечний для життя та здоров`я особи, що спричинило тяжкі наслідки, а тому створює реальну суспільну загрозу та небезпеку для людей. Відповідно до приписів ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Враховуючи дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_12 , зазначені вище, та обставини справи, особливу тяжкість вчинених злочинів та публічних інтересів, які виправдовують продовження строку тримання під вартою, що узгоджено висновками, викладеними в п. 79 Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», зміна запобіжного заходу є недоцільним, продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_12 , судове рішення повинно забезпечувати не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання проте. Чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ «Нечепорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011, Осаковський проти України» від 17.07.2014). Наполягає, що враховуючи викладені обставини, можна дійти висновку, що зміна на жоден запобіжний захід до обвинуваченого окрім тримання під вартою, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також не зможуть запобігти вищевказаним ризикам.

Вказує, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185 КК України, за вчинення вказаних кримінальних правопорушень передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років. Зазначає, що причетність ОСОБА_11 у скоєнні ним суспільно небезпечних діянь, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: показаннями потерпілих та свідків, висновками отриманих судово-медичних та криміналістичних експертиз, протоколом огляду місця події та протоколами проведених обшуків, речовими доказами. Обвинуваченому ОСОБА_11 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою який у подальшому продовжувався. Наполягає, що на теперішній час є обґрунтовані підстави вважати, що ризики передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували під час обрання найсуворішого запобіжного заходу ОСОБА_11 та у ході продовження вказаного запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати. Зазначає, щл ОСОБА_11 може: переховуватися від суду, оскільки, вчинив особливо тяжкі злочини та усвідомлює що за даний злочин може понести покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі; вчинити інше кримінальне правопорушення, з метою отримання матеріальних цінностей, оскільки вищевказані злочини вчинив саме з такою метою; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вважає, що зміна на теперішній час запобіжного заходу на більш м`який є недоцільним, оскільки: застосування до ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України; у разі обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_11 може впливати на свідків, потерпілого, з метою зміни ними своїх показань та неповідомлення про свій незаконний вплив слідчому, прокурору та судді та покинути відомі суду його можливі місця перебування, внаслідок чого не можна фактично контролювати його виконання; на теперішній час не надійшло жодних звернень про передачу ОСОБА_11 комусь на поруки, що виключає застосування до нього вказаного запобіжного заходу; враховуючи те, що ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насилля, то відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України виключається можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави. Вказує, що ОСОБА_11 скоїв вказані злочини по заздалегідь розробленому плану з застосуванням вогнепальної зброї, в спосіб небезпечний для життя та здоров`я особи, що спричинило тяжкі наслідки, а тому створює реальну суспільну загрозу та небезпеку для людей. Відповідно до приписів ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Враховуючи дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_11 зазначені вище, та обставини справи, особливу тяжкість вчинених злочинів та публічних інтересів, які виправдовують продовження строку тримання під вартою, що узгоджено висновками, викладеними в п. 79 Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», зміна запобіжного заходу є недоцільним, продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_11 , судове рішення повинно забезпечувати не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання проте. Чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ «Нечепорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011, Осаковський проти України» від 17.07.2014). Наполягає, що враховуючи викладені обставини, можна дійти висновку, що зміна на жоден запобіжний захід до обвинуваченого окрім тримання під вартою, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також не зможуть запобігти вищевказаним ризикам.

Вказує, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185КК України, за вчинення вказаних кримінальних правопорушень передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років. Зазначає, шо причетність ОСОБА_10 у скоєнні ним суспільно небезпечних діянь, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: показаннями потерпілих та свідків, висновками отриманих судово-медичних та криміналістичних експертиз, протоколом огляду місця події та протоколами проведених обшуків, речовими доказами. Обвинуваченому ОСОБА_10 . Орджонікідзевським міським судом обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому продовжувався Апеляційним судом Дніпропетровської області. Наполягає, що на теперішній час є обґрунтовані підстави вважати, що ризики передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували під час обрання найсуворішого запобіжного заходу ОСОБА_10 та у ході продовження вказаного запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати. Зазначає, що ОСОБА_10 може: переховуватися від суду, оскільки, вчинив особливо тяжкі злочини та усвідомлює що за даний злочин може понести покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений до моменту затримання постійного джерела доходів не мав, іншою суспільно корисною працею не був зайнятий, не мав ніякого іншого громадського навантаження, що може спонукати його до вчинення інших корисливих злочинів, з метою отримання матеріальних цінностей, необхідних для проживання; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Зазначає, що зміна на теперішній час запобіжного заходу на більш м`який є недоцільним, оскільки: застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України; у разі обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_10 може впливати на свідків, потерпілого, з метою зміни ними своїх показань та неповідомлення про свій незаконний вплив слідчому, прокурору та судді та покинути відомі суду його можливі місця перебування, внаслідок чого не можна фактично контролювати його виконання; на теперішній час не надійшло жодних звернень про ОСОБА_16 комусь на поруки, що виключає застосування до нього вказаного запобіжного заходу; враховуючи те, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насилля, то відповідно до п. 1 ч. 4 ст.183 КПК України виключається можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави. Вказує, що ОСОБА_10 скоїв вказані злочини по заздалегідь розробленому плану з застосуванням вогнепальної зброї, в спосіб небезпечний для життя та здоров`я особи, що спричинило тяжкі наслідки, а тому створює реальну суспільну загрозу та небезпеку для людей. Відповідно до приписів ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Враховуючи дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_10 , зазначені вище, та обставини справи, особливу тяжкість вчинених злочинів та публічних інтересів, які виправдовують продовження строку тримання під вартою, що узгоджено висновками, викладеними в п. 79 Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», зміна запобіжного заходу є недоцільним, продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 , судове рішення повинно забезпечувати не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання проте. Чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ «Нечепорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011, Осаковський проти України» від 17.07.2014). Наполягає, що враховуючи викладені обставини, можна дійти висновку, що зміна на жоден запобіжний захід до обвинуваченого окрім тримання під вартою, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також не зможуть запобігти вищевказаним ризикам.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Обвинувачені, їхні захисники, кожен окремо, заперечують проти продовження строку тримання під вартою.

При цьому обвинувачений ОСОБА_12 заперечував проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою, вважає, що воно необґрунтовано. Також зазначив, що підтверджує раніше наведені доводи, а саме, що тривалий час перебуває під вартою, в нього є сім`я, 4 дітей.

Обвинувачений ОСОБА_10 заперечував проти продовження строку тримання під вартою та зазначив, що перебуває під вартою 5 років 4 місяці, докази наявності ризиків прокурор не надав. Також підтвердив раніше наведені доводи, а саме, що вина його не доведена, в справі відсутні докази його вини, наполягав, що докази по справі сфальсифіковані, стан його здоров`я погіршується. Просить змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_13 пояснив, що просить змінити запобіжний захід на більш м`який та зазначив, що наведені раніше доводи підтверджує, а саме, що він працював, в нього є батьки.

ОСОБА_11 також просить змінити запобіжний захід на м`який, просить врахувати раніше наведені доводи.

Захисник ОСОБА_9 зазначила, що згодна з позицією ОСОБА_11 , просить обрати інший запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_8 підтримала думку ОСОБА_13 , зазначила, що наведені раніше доводи, підтверджує.

Захисник ОСОБА_6 зазначила, що підтримує позицію ОСОБА_10 щодо зміни запобіжного заходу, зазначила, що свою раніше висловлену позицію підтверджує, зазначила, що прокурор не може забезпечити участь свідків.

Захисник ОСОБА_7 погодилася з думкою обвинуваченого ОСОБА_12 . Також зазначила, що підтверджує раніше висловлену позицію, а саме, що ризики прокурором не доведені, обвинувачений має постійне місце проживання, обвинувачений має 4-х дітей, в нього міцні соціальні зв`язки.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 належить продовжити. При цьому суд враховує наступне.

Згідно ст.331 ч.3 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відносно кожного з обвинувачених ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Визначений під час досудового розслідування судом строк тримання обвинувачених під вартою спливає 20 листопада 2022 року. До спливу цього продовженого строку, судове провадження не може бути закінченим, так як за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_17 , у зв`язку з заміною в складі суду судді, розгляд справи 21 лютого 2022 року розпочатий спочатку.

ОСОБА_17 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 257, п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України. За вчинення вказаних кримінальних правопорушень, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що існують ризики, передбачені ст. 177 ч.1 КК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_17 , побоюючись покарання, може переховатися від суду або впливати на інших учасників, тобто перешкодити встановленню істини по справі, а також вчинити інший злочин. При цьому суд також бере до уваги доводи прокурора, які наводилися в судовому засіданні про те, що обвинувачені намагалися пошкодити загородження, так як дійсно 26 вересня 2019 року обвинувачений ОСОБА_17 намагався розбити та пошкодив в залі суду загородження зі скла, інші обвинувачені його не утримували від цих дій. Тому суд вважає, що доцільним є продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків. При цьому суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, має дружину та дітей, та вважає, що ці відомості не зменшують встановлені судом ризики.

ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 257, 187 ч.4, 15 ч.2 ст.115 ч.2 п.6, 289 ч.3, 263 ч. 1 КК України. За вчинення вказаних кримінальних правопорушень, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що існують ризики, передбачені ст. 177 ч.1 КК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_13 , побоюючись покарання, може переховатися від суду або впливати на інших учасників, тобто перешкодити встановленню істини по справі, а також вчинити інший злочин. При цьому суд також бере до уваги доводи, прокурора, які наводилися ним раніше про те, що обвинувачені намагалися пошкодити загородження, так як дійсно 26 вересня 2019 року обвинувачений ОСОБА_17 намагався розбити та пошкодив в залі суду загородження зі скла, інші обвинувачені його не утримували від цих дій. Тому суд вважає, що доцільним є продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків. Також суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має родину та вважає, що ці відомості не зменшують встановлені судом ризики.

ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 257, 187 ч.4, 289 ч.3, 185 ч. 5 КК України. За вчинення вказаних кримінальних правопорушень, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що існують ризики, передбачені ст. 177 ч.1 КК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_11 , побоюючись покарання, може переховатися від суду або впливати на інших учасників, тобто перешкодити встановленню істини по справі, а також вчинити інший злочин. При цьому суд також бере до уваги доводи прокурора, які наводилися ним раніше про те, що обвинувачені намагалися пошкодити загородження, так як дійсно 26 вересня 2019 року обвинувачений ОСОБА_17 намагався розбити та пошкодив в залі суду загородження зі скла, інші обвинувачені його не утримували від цих дій. Тому суд вважає, що доцільним є продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків. Враховуючи відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, не працює, суд вважає, що ці відомості не зменшують встановлені судом ризики.

ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 257, 187 ч.4, 185 ч.5, 289 ч.3 КК України. За вчинення вказаних кримінальних правопорушень, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що існують ризики, передбачені ст. 177 ч.1 КК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_10 , побоюючись покарання, може переховатися від суду або впливати на інших учасників, тобто перешкодити встановленню істини по справі, а також вчинити інший злочин. При цьому суд також бере до уваги доводи прокурор, які наводилися ним раніше, про те, що обвинувачені намагалися пошкодити загородження, так як дійсно 26 вересня 2019 року обвинувачений ОСОБА_17 намагався розбити та пошкодив в залі суду загородження зі скла, інші обвинувачені його не утримували від цих дій. Тому суд вважає, що доцільним є продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків. Також суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, не одружений та вважає, що ці відомості не зменшують встановлені судом ризики.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника про зміну йому запобіжного заходу на більш м`який, суд вважає необґрунтованим. При цьому суд бере до уваги встановлені судом ризики та вважає, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання цим ризикам.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника про зміну йому запобіжного заходу на більш м`який, суд вважає необґрунтованим. При цьому суд бере до уваги встановлені судом ризики та вважає, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання цим ризикам.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника про зміну йому запобіжного заходу на більш м`який, суд вважає необґрунтованим. При цьому суд бере до уваги встановлені судом ризики та вважає, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання цим ризикам.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який, суд вважає необґрунтованим. При цьому суд бере до уваги встановлені судом ризики та вважає, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання цим ризикам.

Суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою кожному з обвинувачених належить продовжити, згідно ст.197 КПК України, строком на 60 днів.

При цьом суд враховує, що пунктом 219 Рішення ЄСПЛ «Нечепорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011, визначено що питання проте, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. В уьому рішення зазначено, що наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей, продовжуване тримання

під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі

лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу. Також суд вказав, що подальше існування обґрунтованої

підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою, але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи "за" і "проти" звільнення з-під варти не повинні бути "загальними й абстрактними".

Зважаючи на викладене, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 3 Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є, зокрема, життя людини. Тому законодавець, реалізуючи волю народу, відносить вбивство до найбільш тяжких злочинів. Отже є безумовною та безспірною та обставина, що справи про вбивство, їх правильне та справедливе вирішення, мають великий суспільний інтерес та значення, незважаючи на те, чи маються активні прояви такого інтересу у вигляді публікацій в засобах масової інформації, запитів, присутності засобів масової інформації в залі судового засідання та таке інше. У судовому засіданні не добуто доказів того, що обвинуваеня є необґрунтованим. На переконання суду інтерес и безпеки с суспільства та інтереси забезпечення розгляду справи, безперешкодного здійснення судочинаства по цій справі потребують запобігти зазначеним вище ризикам. Отже з урахуванням викладеного, з урахуванням характеру дій, в яких обвинувачуються обвинувачені, проявів агресивної поведінки обвинувачених в суді, незважаючи на те, що обвинувачені тривалий час пребувають під вартою, суд не знаходить підстав для звільнення їх з-під варти.
Суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинувачених належить продовжити, згідно ст.197 КПК України, строком в межах 60 днів, до 13 січня 2023 року.

Керуючись ст.ст. 369-372, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 13 січня 2023 року.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити до 13 січня 2023 року.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити до 13 січня 2023 року.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 , продовжити до 13 січня 2023 року.

У задоволенні клопотань захисників та обвинувачених про зміну запобіжного заходу відмовити.

На ухвалу на протязі п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3