1Справа № 335/4291/22 1-кп/335/323/2023
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 січня 2023 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ємільчине Житомирської області, громадянина України, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, із вищою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, начальника медичної служби родів військ і служб військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, маючого військове звання «капітан медичної служби», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 Кримінального кодексу України (далі КК України),
Наказом начальника Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України від 07.12.2020 за № 46 о/с капітан медичної служби ОСОБА_4 призначено на посаду начальника медичної служби родів військ і служб військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 278 від 15.12.2020, ОСОБА_4 з 14.12.2020 приступив до виконання обов`язків за вказаною посадою.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 273 від 19.11.2021 солдата ОСОБА_6 , призваного 26.11.2021 на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 6 від 10.01.2022 солдата ОСОБА_6 призначено на посаду старшого кулеметника 3-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на автомобілях) 1-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указом Президента України ОСОБА_7 від 14.03.2022 № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26.03.2022 строком на 30 діб.
Відповідно до Указу Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 продовжено дію воєнного стану із 05 годин 30 хвилин 25.04.2022 на 30 діб.
Указом Президента України ОСОБА_7 від 17.05.2022 № 341/2022, який затверджено Верховною Радою України продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25.05.2022 строком на 90 діб.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ст.ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Відповідно до ст.ст. 29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України капітан медичної служби ОСОБА_4 , за своїм військовим званням являється начальником солдату ОСОБА_6 .
Згідно з ст. 82 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник медичної служби полку в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, бойову підготовку, виховання, військову дисципліну і морально-психологічний стан особового складу, підпорядкованих підрозділів і служби.
Згідно ст. 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник служби зобов`язаний знати вимоги статутів, наказів, порадників та інструкцій щодо організації керівництва службою, додержуватися їх у службовій діяльності.
Відповідно до ст. 87-1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник медичної служби повинен дотримуватися правил деонтології і лікарської етики та вимагати цього від підлеглих.
Проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 33, 34, 39 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник медичної служби родів військ і служб капітан медичної служби ОСОБА_4 зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; виявляти повагу до підлеглих, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; не допускати застосування насильства щодо підлеглих, піклуватися про стан їх здоров`я. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Окрім того, відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України начальник медичної служби родів військ і служб військової частини НОМЕР_1 НГУ капітан медичної служби ОСОБА_4 зобов`язаний: додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негативних вчинків.
Проте, начальник медичної служби родів військ і служб військової частини НОМЕР_1 НГУ капітан медичної служби ОСОБА_4 , будучи військовою службовою особою, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яка регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.
Так, 02.07.2022 приблизно о 09 год. 15 хв. начальник медичної служби родів військ і служб військової частини НОМЕР_1 НГУ капітан медичної служби ОСОБА_4 під час виконання службових обов`язків перебував у кімнаті відпочинку службового кабінету медичної частини військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , коли до вказаного кабінету було запрошено солдата ОСОБА_6 для проведення з них бесіди психологами відділення психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 НГУ з приводу порушення ним військової дисципліни під час проходження лікування отриманих ним травм внаслідок виконання бойових завдань щодо відсічі збройної агресії російської федерації.
Почувши, що до його службового кабінету прибув солдат ОСОБА_6 , капітан медичної служби ОСОБА_4 одразу вийшов з кімнати відпочинку та, будучи обуреним раніше допущеними фактами порушення військової дисципліни під час проходження лікування солдатом ОСОБА_6 , діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправність та позастатутний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи військовою службовою особою, достовірно знаючи, що солдат ОСОБА_6 є його підлеглим за військовим званням, реалізуючи раптово виниклий прямий умисел, направлений на застосування фізичної сили до останнього, у зв`язку з порушенням ОСОБА_6 військової дисципліни під час проходження лікування у медичних закладах, перевищуючи надану йому владу, вчинив насильство щодо підлеглого, а саме схопив солдата ОСОБА_6 за одяг, та застосовуючи власну силу повалив його на підлогу в приміщенні кабінету, після чого наніс йому не менше 8 ударів ногами в область його грудної клітини, спини та голови, а також не менше 3 ударів кулаком правої руки в область голови ОСОБА_6 , заподіявши останньому, відповідно до висновку судово-медичного експерта № 875п від 05.07.2022, садно у тім`яній ділянці голови, в центральній частині, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 426-1 КК України застосування насильства щодо підлеглого, вчинене в умовах воєнного стану.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 426-1 КК України, визнав повністю та надав покази щодо обставин кримінального правопорушення аналогічні відомостям, які зазначені в обвинувальному акті. У вчиненому кається та виражає готовність нести відповідальність за вчинене. Зазначив, що примирився з потерпілим та продовжує військову службу.
Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Разом з цим, 08.01.2023 потерпілий подав до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи провести без його участі. Матеріальних та моральних претензій потерпілий до обвинуваченого не має та у зв`язку із примиренням з обвинуваченим просить призначити йому найм`якіше покарання.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням документів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Під час допиту обвинувачений підтвердив, що саме він вчинив застосування насильства щодо підлеглого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в умовах воєнного стану за викладених в обвинувальному акті обставин. Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Зважаючи на те, що обвинувачений підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини і беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, покази обвинуваченого суд вважає такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, які встановлені в судовому розгляді.
За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення і кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 426-1 КК України, як застосування насильства щодо підлеглого, вчинене в умовах воєнного стану.
При призначенні обвинуваченим покарання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , обставини, які обтяжують та які пом`якшують покарання.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин.
ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Проходить військову службу, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має.
Відповідно до ст. 66 КК України у якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Відповідно до Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007).
Відповідно до ст. 58 КК України, покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк. Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.
Враховуючи, що обвинувачений щиро каявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення (тобто, існують кілька обставин, що пом`якшують покарання, які, на переконання суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення), з врахуванням особи обвинуваченого, який продовжує проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ, на обліках у лікаря нарколога чи лікаря психіатра не перебуває, позитивно характеризується за час проходження служби, виконував службово-бойові завдання в районі проведення ООС, виконував бойові завдання щодо відсічі збройної агресії російської федерації у Запорізькому напрямку, має численні заохочення, вперше притягується до кримінальної відповідальності, враховуючи позицію потерпілого ОСОБА_6 , який підтвердив відсутність матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_4 , та примирився із обвинуваченим, суд вважає, що в даному випадку існують передбачені законом обставини призначити основне покарання у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу, а саме, строком на два роки.
Беручи до уваги обставини справи, а саме, що обвинувачений щиро каявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, який продовжує проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ, позитивно характеризується за час проходження служби, виконував службово-бойові завдання в районі проведення ООС, виконував бойові завдання щодо відсічі збройної агресії російської федерації у Запорізькому напрямку, має численні заохочення, позицію потерпілого, який підтвердив відсутність матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого, враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає за можливе замість покарання у вигляді позбавлення волі на строк в два роки на підставі ст. 58 КК України призначити ОСОБА_4 службове обмеження для військовослужбовців із відрахуванням в дохід держави з суми грошового забезпечення 20 відсотків строком на 2 роки.
Суд вважає, що призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 р.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Арешт на майно не накладався
Цивільні позови не заявлялись.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, клопотань про його обрання не надходило.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 Кримінального кодексу України, та призначити покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 58 Кримінального кодексу України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , замість призначеного покарання у виді позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців із відрахуванням в дохід держави з суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків строком на 2 (два) роки.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1