ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 205/4001/20

провадження № 51-294км22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України(далі - МТСБУ) - адвоката ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада

2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000976, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само, раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Згідно з вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від

22 грудня 2020 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, а на підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь: ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди 284 729,36 грн і 8 100 грн витрат на професійну правничу

допомогу та ОСОБА_10 у рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 грн

і 202 997,38 грн - матеріальної шкоди.

Стягнуто з МТСБУ на користь: ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди 295,64 грн і 5912,77 грн - матеріальної шкоди та ОСОБА_10 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 127 400 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відмовлено.

Вирішено питання судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 24 листопада 2021 року вирок суду першої інстанції залишив без змін.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_9 було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження за таких обставин.

13 травня 2020 року близько 08:39 ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «BMW 535I», без реєстраційних номерів, VIN- НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Свободи з боку вул. Кобзарської в напрямку вул. Г. Барвінок в

м. Дніпропетровську, усупереч вимогам п. 16.6 Правил дорожнього руху, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора не дав дорогу автомобілю «VOLKSWAGEN JETTA», д.р.н. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення з цим автомобілем.

У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «VOLKSWAGEN JETTA», НОМЕР_2 ОСОБА_9 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник цивільного відповідача МТСБУ - адвокат ОСОБА_7 вказує на незаконність судових рішень, посилаючись на те, що суди порушили норми процесуального права та неправильно застосували положення матеріального права. У зв`язку з цим просить скасувати судові рішення в частині вирішення цивільного позову до МТСБУ і призначити новий розгляд цивільних позовів в суді першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суди попередніх інстанцій не врахували норм спеціального законодавства, а саме Закону України від 1 липня 2004 року

№ 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) та висновків, викладених у постановах Верховного Суду з аналогічних питань, що, на думку представника, призвело до порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 91 та п. 7 ч. 1 ст. 368 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

На переконання представника відповідача, суди неправильно застосували

ст. 26-1 Закону 1961-IV і надалі це призвело до невірного застосування норм матеріального права. Вважає, що згідно із указаним законом потерпілі у цьому провадженні мали б право на отримання відшкодування з МТСБУ тільки у разі наявності підстав, передбачених підпунктами «г» і «ґ» п. 41.1 та підпунктом «в»

п. 41.2 ст. 41 Закону № 1961-IV. Стверджує, що МТСБУ не відшкодовує моральну шкоду у разі звернення потерпілої особи відповідно до вимог підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 цього Закону. Також, зауважує, що суди належним чином не дослідили докази, які б підтверджували витрати на лікування потерпілої ОСОБА_9 .

Крім того, представник відповідача зазначає, що суди, вирішуючи цивільний позов ОСОБА_10 , залишили поза увагою ст. 30 Закону 1961-IV. Обґрунтовуючи свої доводи вказує, що відповідно до вимог цієї статті МТСБУ відшкодовує різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди і витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, а не вартість матеріальних збитків (повну вартість транспортного засобу).

Вважає, що оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам ст. 370 КПК.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні представник МТСБУ - адвокат ОСОБА_6 підтримав подану касаційну скаргу, а прокурор - частково підтримав, просили скасувати судові рішення в частині вирішення цивільного позову та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. При цьому представник відповідача зауважив, що МТСБУ не було повідомлено про розгляд справи в суді першої інстанції та не вручено копії заявлених у провадженні цивільних позовів.

Мотиви Суду

Статтею 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. За приписами ч. 2 цієї норми, Суд вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями

412 - 414 цього Кодексу.

Висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, правильності кваліфікації його дій та міру призначеного покарання в касаційній скарзі не оспорено.

За змістом касаційної скарги представник цивільного відповідача МТСБУ не погоджується з вирішеним у кримінальному провадженні цивільним позовом.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів встановила, що цивільний позов у цьому провадженні вирішено з порушенням вимог КПК.

Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право на відшкодування такої шкоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, а в тих процесуальних правовідносинах, що не регулюються КПК, застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Положеннями частин 2, 3 ст. 62 КПК передбачено, що права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Цивільний відповідач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право визнавати позов повністю чи частково або заперечувати проти нього. Цивільний відповідач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень підозрюваному, обвинуваченому.

З огляду на вказані норми під час судового провадження в будь-якій інстанції цивільний відповідач має певні права, зокрема, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та отримати їх роз`яснення, висловлювати заперечення, давати пояснення та показання щодо пред`явленого цивільного позову, доводити менший розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню, спростовувати вимоги цивільного позову та обставини, на яких вони ґрунтуються, бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду, брати участь у судовому провадженні.

Кримінальний процесуальний закон покладає на суд обов`язок забезпечити реалізацію відповідачем указаних процесуальних прав (ч. 6 ст. 22 КПК).

У цьому кримінальному провадженні суд не дотримався зазначених вимог закону.

Порядок здійснення судового виклику у кримінальному провадженні урегульований Главою 11 КПК. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 136 КПК належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

За приписами ч. 2 ст. 314 КПК підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого, прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

Частиною 2 ст. 318 КПК передбачено, що судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

З матеріалів провадження вбачається, що 20 та 22 червня 2020 року до початку судового розгляду представник позивачів ОСОБА_9 та ОСОБА_10

- адвокат ОСОБА_11 подав позовні заяви про відшкодування моральної та матеріальної шкоди до ОСОБА_8 та МТСБУ.

Підготовче судове засідання у цьому кримінальному провадженні декілька разів відкладалось і 8 липня 2020 року цивільний позов було вручено ОСОБА_8 .

Ухвалою від 10 липня 2020 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська призначив кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 до судового розгляду на 17 липня 2020 року.

Водночас, з-поміж копій судових повісток про виклик до суду матеріали справи не містять розписок відповідача у справі МТСБУ про їх отримання, а також інших відомостей щодо належногоповідомлення про дату, час і місце судовихзасідань, які відбулися 8 та 10 липня, 13 серпня, 11 вересня, 5 та 25 листопада, 22 грудня

2020 року. Відсутні у провадженні і дані про вручення цивільного позову відповідачу у справі МТСБУ та направлення копії ухваленого щодо ОСОБА_8 вироку.

Натомість в матеріалах справи наявні відомості, що про ухвалення вироку щодо

ОСОБА_8 цивільний відповідач дізнався тільки після відкриття виконавчих проваджень.

Зазначені обставини стали підставою для поновлення представнику цивільного відповідача строку на апеляційне оскарження вироку.

Однак, при перевірці вироку щодо ОСОБА_8 за апеляційною скаргою представника відповідача цей суд залишив поза увагою вказані порушення КПК, зауваживши, що право на доступ МТСБУ до правосуддя, було відновлено судом апеляційної інстанції шляхом поновлення строку на апеляційне оскарження і неналежне повідомлення відповідача про прийняття судом першої інстанції позовної заяви до провадження, не є підставою для скасування вироку.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та підставою для скасування судового рішення.

З урахуванням зазначеного істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, судові рішення у цьому провадженні не можна визнати законними та обґрунтованими.

Враховуючи викладене, оскаржувані судові рішення в частині цивільного позову підлягають скасуванню, кримінальне провадження - направленню на новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, а касаційна скарга - задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу представника МТСБУ - адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

У решті судові рішення щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3