Справа № 473/355/23
Номер провадження 1-в/473/16/2023
УХВАЛА

Іменем України

"14" лютого 2023 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Вознесенська ВК №72» , яка розташована за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська, 300, спільне подання адміністрації Державної установи «Вознесенська виправна колонія №72» та спостережної комісії при виконавчому комітеті Вознесенської міської Ради у Миколаївській області про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ставки Лиманського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 27 лютого 2019 року Суворовським районним судом міста Одеси за ч.3 ст.187 КК України до 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72»,

про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України

Учасники процесу:

прокурор Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4

представник Державної установи «Вознесенська виправна колонія №72» ОСОБА_5

засуджений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 27 лютого 2019 року ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст.187 КК України до 11 років позбавлення волі зконфіскацією всього майна.

Початок строку 14 червня 2017 року, кінець строку 16 жовтня 2025 року.

Засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 16 червня 2017 року.

З 13 серпня 2020 року відбуває основне покарання у Вознесенській ВК № 72 у Миколаївській області.

Загалом за весь період відбування покарання має 06 заохочень та 07 стягеннь, які зняті та погашені у встановленому законом порядку.

На теперішній час засуджений не працевлаштований, але за власної ініціативи залучається до ремонтних робіт у відділенні.

У відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний.

Приймає активну участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі «Духовне відродження».

У відношенні до представників адміністрації завжди ввічливий, тактовний. Має адекватну самооцінку. Під час проведення індивідуальних бесід - відвертий, розсудливий. На зауваження реагує спокійно, завжди приймає виважені рішення, робить позитивні висновки з проведених з ним бесід. Входить до числа засуджених, які мають позитивну спрямованість. Завжди вчасно та якісно виконує поставлені йому завдання передбачені законом. Спілкується з засудженими зокрема позитивної спрямованості.

Спальне місце та при ліжкову - тумбочку утримує у чистоті й порядку, дотримується правил особистої гігієни.

Зв`язок з рідними підтримує шляхом листування, отримує від них посилки.

У скоєному злочині розкаюється.

Засуджений ОСОБА_3 відбув більше 3/4 частини призначеного судом покарання.

Адміністрація Державної установи «Вознесенська виправна колонія №72» та спостережна комісія при виконавчому комітеті Вознесенської міської Ради у Миколаївській області клопочуть перед судом про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 від подальшого відбування основного покарання.

Заслухавши думку прокурора, який заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_3 , та пояснення засудженого, вивчивши матеріали судового провадження та матеріали особової справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до висновку, що спільне подання адміністрації Державної установи «Вознесенська виправна колонія №72» та спостережної комісії при виконавчому комітеті Вознесенської міської Ради у Миколаївській області про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання засудженого ОСОБА_3 в порядку ст.81 КК України не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до вимог статті 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально виконавчого законодавства України, свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як слідує з даних довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_3 в період відбування покарання 07 разів піддавався стягненням за заборонені речі /мобільний телефон, КРП, нагрівальний пристрій, електротен, АКБ до мобільного телефону, зарядний пристрій/ та за заглядання до оглядового вікна.

Тобто, дані про особу засудженого ОСОБА_3 за весь період відбування ним покарання не свідчать про його сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення. Стягнення, які були застосовані до засудженого ОСОБА_3 зняті у установленому законом порядку, однак, висновок про сумлінну поведінку і ставленням до праці суд повинен робити після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого за весь період відбування покарання.

Заохочення у зв`язку з цим, самі по собі не доводять виправлення засудженого в сенсі положень частини 2 статті 81 КК України, оскільки для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.

Відповідно до витягу з протоколу №5 від 01 березня 2022 року засідання комісії Державної установи «Вознесенська ВК №72» ОСОБА_3 відмовлено в заміні основного покарання з позбавлення волі на більш м`якший вид покарання у вигляді обмеження волі, як не твердо ставшого на шлях виправлення.

Оскільки дані про особу засудженого ОСОБА_3 не доводять того, що засуджений ОСОБА_3 протягом всього періоду відбування ним основного покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, то спільне подання адміністрації Державної установи «Вознесенська виправна колонія №72» та спостережної комісії при виконавчому комітеті Вознесенської міської Ради у Миколаївській області про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання засудженого ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні спільного подання адміністрації Державної установи «Вознесенська виправна колонія №72» та спостережної комісії при виконавчому комітеті Вознесенської міської Ради у Миколаївській області про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого засуджено вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 27 лютого 2019 року за ч.3 ст.187 КК України до 11 років позбавлення волі зконфіскацією всього майна, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72» про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України відмовити.

Про прийняте рішення повідомити засудженого ОСОБА_3 .

Апеляційну скаргу на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області учасники процесу у встановленому законом порядку можуть подати до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 7 /семи/ днів з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_3 в той самий строк, з дня отримання копії даної ухвали.

Суддя Вознесенського

міськрайонного суду ОСОБА_1