Справа № 161/1829/23
Провадження № 1-кп/161/442/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 14 березня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002233 від 19.11.2022, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Володимир-Волинський Волинської області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта вища, неодружений, має на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, фізична особа-підприємець, є особою з інвалідністю ІІІ групи, раніше несудимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

Обвинувачений ОСОБА_3 , 19.11.2022 о 17 год. 06 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel Astra», р.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись ним зі швидкістю 61,7+2,5 км/год у темну пору доби по освітленій вуличними ліхтарями автодорозі вулиці Глушець у напрямку до вулиці Ковельської в місті Луцьк, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив безпечність, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, перевищив дозволену у населеному пункті швидкість руху, почав здійснювати обгін кількох автомобілів, які рухалися попереду у попутному напрямку, при цьому на відстані ближче ніж 50 метрів до нерегульованого пішохідного переходу виїхав на смугу зустрічного руху на забороненій для цього ділянці дороги, яка визначена горизонтальною дорожньою розміткою 1.1 (вузька суцільна лінія) Правил дорожнього руху, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, яку перетинати заборонено, при виявленні на нерегульованому пішохідному переході, який розташований перед заїздом до Луцького зоопарку, пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які перетинали проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати їм дорогу, у результаті чого допустив наїзд на ОСОБА_9 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, з якими була госпіталізована до відділення реанімації комунального підприємства «МО ЛМТГ». 19.11.2022 о 22 год. 02 хв., ОСОБА_9 , проходячи лікування у відділенні реанімації комунального підприємства «МО ЛМТГ», померла.

Відповідно до висновку експерта №448 від 13.12.2022 унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді зламу кісток основи черепа, кісток лицевого скелета (виличної кістки), забою головного мозку із крововиливами під оболонки (субдуральні‚ субарахноїдальні крововиливи), крововиливів на внутрішній поверхні м`яких тканин голови, забійної рани, садна та синців обличчя, волосистої ділянки голови, забою легень, крововиливів в середостіння, закритого зламу правої плечової кістки у верхній третині, відкритого фрагментарного зламу кісток правої гомілки, відкритого зламу кісток лівої гомілки, множинних саден, синців та рвано-забійних ран кінцівок, які відповідно до п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», наказу № 6 від 17.01.1995, тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась зламом кісток основи черепа, забоєм головного мозку із крововиливами під оболонки, стосовно живих осіб, належать до тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення, і в даному конкретному випадку викликали смерть потерпілої. Причиною смерті ОСОБА_9 є відкрита черепно-мозкова травма, що супроводжувалась зламом кісток основи черепа, забоєм головного мозку із крововиливами під оболонки.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: п.п. 2.3(б), 8.5.1, 10.1, 12.4, 14.6 (в), 18.1.

ОСОБА_3 інкримінується вчинення необережних протиправних дій, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно керуючи транспортним засобом, здійснюючи обгін кількох автомобілів, які рухалися попереду у попутному напрямку допустив наїзд на ОСОБА_9 на нерегульованому пішохідному переході. У вчиненому щиро розкаявся, порушення пунктів ПДР, які інкримінуються, та висновки експертиз не заперечував. Повідомив, що не вживав заходів для відшкодування збитків, просив вибачення у потерпілих. Цивільний позов лікарні визнав у повному обсязі, цивільні позови потерпілих визнав повністю у частині відшкодування матеріальної шкоди та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, та частково визнав у частині стягнення моральної шкоди у розмірі 200000 гривень кожному.

Допитаний безпосередньо в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що до нього передзвонив ОСОБА_11 і розповів про дорожньо-транспортну пригоду. Приїхавши на місце події, карета швидкої допомоги вже забрала дочку в лікарню. Також показав, що зустрічалися із обвинуваченим по завершенню досудового розслідування, проте його не вибачив, а тому наполягав призначенні максимально суворого покарання із позбавленням права керувати транспортними засобами. Повністю підтримав заявлений цивільний позов.

Допитана безпосередньо в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що поїхала із чоловіком на місце події, карета швидкої допомоги вже забрала дочку в лікарню. Також показала, що не вибачила обвинуваченого, оскільки він не вживав жодних заходів для цього, а тому наполягала призначенні максимально суворого покарання із позбавленням права керувати транспортними засобами. Повністю підтримала заявлений цивільний позов.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_12 своїми необережними протиправними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, однак необережного, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки такі обставини підтверджені в ході розгляду кримінального провадження.

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, а не уявне визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Суд погоджується з доводами представника потерпілих про те, що обвинувачений не вжив належних заходів для відшкодування збитків потерпілим, однак в судовому засіданні не встановлено обставин, які б прямо вказували про відсутність щирого каяття, наприклад переховування від органів досудового розслідування або суду, незаконний вплив на свідків чи потерпілих, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

А тому, з огляду на повне визнання своєї винуватості та сприяння органам досудового розслідування, суд не вбачає підстав для невизнання щирого каяття обставиною, що пом`якшує покарання.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ст.67 КК України, відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_3 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, де виключно позитивно характеризується, на його утриманні перебуває малолітня дитина 2019 року народження, є особою з інвалідністю ІІІ групи, на його утриманні перебуває батько, який є особою з інвалідністю І групи та потребує постійного догляду, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, до адміністративної відповідальності впродовж 2022 року не притягався.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи строк покарання, передбачений санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому основне покарання у виді позбавлення волі, ближче до мінімальної межі, яке необхідно відбувати реально.

З огляду на конкретні обставини справи, зокрема і те, що наслідком вчинення злочину є невідворотна обставина смерть особи, враховуючи позицію потерпілих щодо міри покарання, в суду відсутні достатні підстави для застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Також суд призначає і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з огляду на те, що обвинувачений вчинив злочин, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким, керування транспортним засобом не є джерелом доходів обвинуваченого.

На глибоке переконання суду, призначене покарання, яке необхідно відбувати реально, є виваженим, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Окрім того, суд враховує, що позиція потерпілої сторони у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Строк відбуття покарання обвинуваченому необхідно рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Вирішуючи цивільні позови суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Окрім того, ч.1 ст.1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» звернулося з позовом до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування витрат на лікування ОСОБА_9 у сумі 8430 грн. 75 коп.

Пунктами 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету та їх використання передбачено, що згідно із статтею 1206 Цивільного кодексу України кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Таким чином, враховуючи вимоги ч.1 ст.1206 ЦК України та п.п. 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету та їх використання, оскільки сума витрат за цивільним позовом закладу охорони здоров`я підтверджена документально та визнається повністю обвинуваченим, суд приходить до висновку, що цивільний позов КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» про відшкодування витрат на лікування ОСОБА_9 необхідно задовольнити повністю.

Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Потерпілий ОСОБА_7 звернувся з позовом до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 139134 грн. 75 коп. та моральної шкоди в сумі 2000000 грн., а також витрат на правому допомогу в сумі 15000 грн.

Потерпіла ОСОБА_6 звернулася з позовом до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди в сумі 2000000 грн., а також витрат на правому допомогу в сумі 15000 грн.

Цивільний відповідач ОСОБА_3 визнав повністю цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 у частині відшкодування матеріальної шкоди та відшкодування витрат потерпілим на професійну правничу допомогу, та частково визнав цивільні позови потерпілих у частині стягнення моральної шкоди у розмірі відповідно по 200000 гривень, відзиву на вказані позови не подавав.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні доведено те, що потерпілому ОСОБА_7 завдано майнової шкоди діями обвинуваченого ОСОБА_3 , останній збитки не відшкодував, враховуючи підтверджені в судовому засіданні витрати потерпілого, цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення майнової шкоди підлягає до задоволення.

Вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілим, суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховує моральні та фізичні страждання останніх від вчиненого кримінального правопорушення, фізичні та душевні страждання у зв`язку з невідворотною втратою рідної дочки, яка була опорою, підтримкою для потерпілих. Смерть дочки, спричинила їм глибоку душевну травму. Без сумніву, тяжкі наслідки втрати дочки, яка була особою молодого віку супроводжуватимуть потерпілих і надалі. Передчасна смерть найближче спорідненої для потерпілих людини однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та, відповідно, завдає довготривалих та глибоких душевних страждань.

При визначенні співмірності стягнення моральної шкоди на користь потерпілих, суд приймає до уваги той факт, що з часу загибелі дочки потерпілих (19.11.2022) до моменту розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції (14.03.2023), обвинуваченим ОСОБА_3 не було здійснено будь-яких домовленостей щодо часткової виплати відшкодування моральної шкоди потерпілим, хоча такою можливістю останній був наділений.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 (справа №752/17832/14-ц), відповідно до якої, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У цій справі, суд, окрім іншого, враховує, що втрата найвищої соціальної цінності, передбаченої Конституцією України, не може вимірюватись в жодному грошовому еквіваленті.

Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд приймає до уваги тривалість моральних страждань і переживань потерпілих, оскільки останні втратили дочку, що призвело до істотних змін в їх житті і назавжди змінило його, а тому суд приходить до висновку, що цивільні позови потерпілих в частині стягнення моральної шкоди підлягають до часткового задоволення та стягнення відшкодування в розмірі 500000 гривень кожному.

На думку суду, вказана сума моральної шкоди буде достатньо та не буде такою, яка б свідчила про бажання потерпілих до збагачення та буде відповідати позиції, викладеній у вищезазначеному правовому висновку.

Суд не може залишити поза увагою і ту обставину, що в судовому засіданні потерпілі, обґрунтовуючи моральну шкоду в розмірі 2000000 гривень кожному, посилалися на те, зокрема потерпілий ОСОБА_7 зазначав, що родичам військовослужбовців, що загинули на війні взагалі виплачується по 15000000 гривень, а потерпіла ОСОБА_6 обґрунтувала розмір моральної шкоди також бажанням матеріально покарати обвинуваченого ОСОБА_3 .

Що стосується витрат потерпілих на правову допомогу, то і в цій частині суд вважає їх обґрунтованими та підставними, оскільки потерпілими надані договори та ордери про надання правничої допомоги, акти приймання-передачі наданих послуг. Враховуючи положення ст.ст. 118, 124 КПК України, посилаючись на обсяг наданої правової допомоги потерпілим, повне визнання таких витрат, суд стягує такі витрати на правову допомогу з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь потерпілих.

Питання про речові докази та арешт майна суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 174 КПК України, враховуючи те, що арешт був накладений з метою забезпечення збереження речових доказів, а не з метою забезпечення цивільного позову.

Процесуальні витрати за проведення експертиз під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_3 необхідно залишити попередній особисте зобов`язання з метою запобігання ризику, передбаченому ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 118, 124, 128, 129, 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Цивільний позов КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» до обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» () витрати на лікування ОСОБА_9 у сумі 8430 (вісім тисяч чотириста тридцять) гривень 75 копійок.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити повністю, а в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 139134 (сто тридцять дев`ять тисяч сто тридцять чотири) гривень 75 копійок та моральну шкоду в сумі 500000 (п`ятсот тисяч) гривень, а всього 639134 (шістсот тридцять дев`ять тисяч сто тридцять чотири) гривень 75 копійок.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь потерпілого ОСОБА_7 процесуальні витрати (витрати на правову допомогу) в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь потерпілої ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 500000 (п`ятсот тисяч) гривень.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь потерпілої ОСОБА_6 процесуальні витрати (витрати на правову допомогу) в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.01.2023, скасувати.

Речові докази у справі, а саме:

-автомобіль марки «Opel Astra» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , кузов номер НОМЕР_2 , повернути за належністю власнику ОСОБА_13 ;

-два DVD+R-диски із відеозаписами, залишити при матеріалах кримінального провадження впродовж всього часу їх зберігання.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь держави витрати за проведення експертиз в загальній сумі 4153 (чотири тисячі сто п`ятдесят три) гривні 16 копійок.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередній особисте зобов`язання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий