КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження 11-кп/824/3517/2022 Категорія: ст. 537 КПК України
Єдиний унікальний номер № 368/195/22 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали судового провадження за поданням засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього положень ст. 81 КК України умовно-дострокового звільнення від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 28 березня 2022 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 28 березня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання про умовно-дострокове звільнення без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Посилаючись на положення ст. 55 Конституції України, ст. ст. 7, 22, 370, 410 КПК України, ст. ст. 130, 131 КВК України, п. 4 ст. 6, ст. 10 Закону України «Про статус суддів», п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно -дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, засуджений ОСОБА_6 вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що з оскаржуваною ухвалою неможливо погодитись, оскільки у законодавстві не визначено, яку саме поведінку слід вважати сумлінною та яке саме ставлення до праці свідчить про виправлення особи.
Що стосується стягнень, то засуджений ОСОБА_6 зазначає про те, що в установі відбування покарання будь-яка незгода з представниками установи розцінюється як непокора законним вимогам, які побудовані на особистому переконанні правильності трактування закону, не враховуються обставини, які незручні для представників адміністрації, а прокурор міг би з`ясувати обставини щодо отримання стягнень. Також апелянт зазначає, що поведінка прокурора в судовому засіданні суперечить принципам кримінального процесу, передбачених п. 15 ч. 1 ст. 22, п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України.
Вказується засудженим ОСОБА_6 в апеляційній скарзі і на те, що засуджені, які утримуються в «Кагарлицькій ВК № 115» на мінімальному рівні безпеки з полегшеними умовами тримання, є особами, які засуджені вперше до позбавлення волі за злочини, вчинений з необережності.

Про день, час та місце проведення апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_6 та уповноважена особа Кагарлицької виправної колонії № 115 повідомлені у встановленому законом порядку (ас. 69-74).
18 жовтня 2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду з Державної установи «Кагарлицька виправна колонія № 115» надійшла заява засудженого ОСОБА_6 про проведення судового засідання за його апеляційною скаргою на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 28 березня 2022 року, що призначено на 19 жовтня 2022 року, за його відсутності (ас. 77-78 зворот).
Від уповноваженої особи Державної установи «Кагарлицька виправна колонія № 115» будь-яких заяв чи клопотань на адресу Київського апеляційного суду не надходило.
З урахуванням думки прокурора, який вважав за можливим проводити апеляційний розгляд за відсутності засудженого ОСОБА_6 та представника «Кагарлицької виправної колонії № 115», з урахуванням вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів доходить висновку про розгляд справи за відсутності засудженого ОСОБА_6 та уповноваженої особи державної установи Кагарлицької виправної колонії № 115».

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, зазначивши про те, що суд першої інстанції правомірно відмовив у застосуванні до засудженого ОСОБА_6 положень ст. 81 КК України, оскільки засуджений характеризується негативно, як особа, яка порушує режим утримання, не має достатнього ступеню виправлення, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.
Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Богунського районного суду м. Житомир від 17 жовтня 2019 року за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
21 березня 2022 року до Кагарлицького районного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування ст. 81 КК України умовно-дострокового звільнення від відбування основного покарання без скасування додаткового покарання у виді права керувати транспортними засобами протягом 3 років.

За результатами розгляду клопотання ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 28 березня 2022 року відмовлено у його задоволенні.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції з посиланням на положення ст. ст. 4, 5, 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 9 КВК України, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, мотивував своє рішення тим, що у діях засудженого ОСОБА_6 відсутні достатні ознаки ресоціалізації, засуджений ОСОБА_6 , як вбачається з матеріалів провадження та його поведінки в судовому засіданні, - щиро не розкаявся у скоєному злочині, умовно-дострокове звільнення на даному етапі не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, обставинам його вчинення, наслідкам вчиненого злочину, окрім того, засуджений своєю поведінкою не довів, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.
Суд першої інстанції вказав на те, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 переважно мав негативну поведінку, свідомо, цілеспрямовано порушував вимоги, які ставляться до засуджених, які відбувають покарання у виді позбавлення волі.
Суд першої інстанції врахував те, що засудженому ОСОБА_6 24 лютого 2022 року було відмовлено на комісії установи щодо застосування до нього умовно-дострокового звільнення згідно зі ст. 81 КК України.

Що стосується отримання засудженим ОСОБА_6 трьох заохочень, то суд не вважав сам факт отримання таких заохочень, як підставу для застосування до засудженого пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення, так як суд дійшов висновку, що дану пільгу (умовно дострокове звільнення від призначеного судом покарання) засуджений повинен отримати лише після того, як своїми діями та поведінкою доведе остаточно, що визнав свою вину, щиро кається, став на шлях виправлення та перевиховання, чого в даному випадку немає.

Також суд звернув увагу на ту обставину, що між отриманими заохоченнями в кількості трьох та між отриманими стягненнями в кількості трьох - є звичайний паритет, що не дає змогу достеменно стверджувати, що засуджений ОСОБА_6 остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, що і є однією із підстав для відмови в задоволенні клопотання засудженого.
Суд звернув увагу на ту обставину, що станом на час розгляду клопотання засуджений має два не зняті та не погашені дисциплінарні стягнення, причому, - після отримання останнього стягнення не минуло і три місяці, а також врахував обставину, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою за переважний період відбування покарання в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання.
Суд вказав на те, що в діях ОСОБА_6 вбачається не помилкове, одноразове отримання стягнення, а вбачається системність (три і більше) отримання стягнень в умовах установи виконання покарань, що вказує на його різко негативну характеристику під час майже всього строку відбування покарання. Крім цього станом на час слухання даного кримінального провадження засуджений ОСОБА_6 має два діючих стягнення, які не зняті та не погашені в установленому Законом порядку, що, на переконання суду, не може характеризувати поведінку засудженого, як позитивну, та що однозначно виключає застосування до засудженого ОСОБА_6 пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно-дострокового звільнення від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі.

Окрім того, суд першої інстанції вказав і на розмір призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, зазначивши, що станом на час слухання подання залишилося невідбутим покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 326 днів - (майже повних два роки), а тому, на думку суду, умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , який скоїв злочин в стані алкогольного сп`яніння, не відшкодував у добровільному порядку шкоду, заподіяну злочином, мав негативну поведінку під час відбування покарання, не буде співрозмірним тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам (одна особа отримала тяжкі тілесні ушкодження, інша загинула) та невідбутій частині покарання, не відповідатиме особі засудженого, його поведінці під час відбування покарання.
Також, на переконання місцевого суду, поведінка засудженого ОСОБА_6 протягом нетривалого часу перед настанням пільги змінилася в кращу сторону лише у зв`язку з настанням умов для пільги, яка передбачена ст.81 КК України, що відповідно судом не може розцінюватися як обставина, що засуджений остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, що засуджений розкаявся у вчиненні суспільно тяжкого злочину, - позбавлення життя людини, що, на думку суду, виключає застосування до засудженого ОСОБА_6 положень ст. 81 КК України на даному етапі відбування покарання.

З таким висновком місцевого суду погоджується й колегія суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише після повного, всебічного вивчення даних про особу засудженого та після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.

Відповідно до положень ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Водночас колегія суддів враховує, що відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не стільки факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, які мають бути не лише констатовані у клопотанні засудженого, а й доведеними перед судом належними, допустимим й достовірними доказами.

Із системного аналізу чинного законодавства можна зробити висновок, що під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно виконує роботу, бережно ставиться до робочого інструменту, не порушує правил техніки безпеки.
Висновок же про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Тож, оцінюючи усі обставини у сукупності, н переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на даний час умовно - дострокове звільнення засудженого від відбування покарання є передчасним.

Так, перевіркою матеріалів справи встановлено, що початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 обраховується з 17 жовтня 2020 року, кінець строку - 17 жовтня 2024 року.

Згідно з наявною у матеріалах справи характеристикою засуджений ОСОБА_6 за час перебування у державній установі «Житомирська УВП № 8» зарекомендував себе посередньо, порушень вимог режиму утримання не допускав. До праці в СІЗО не залучався, стягнень та заохочень не мав.

З 28 квітня 2020 року засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у державній установі «Кагарлицька виправна колонія № 115».

Згідно з даними характеристики на ОСОБА_6 за час відбування покарання в Державній установі «Кагарлицька виправна колонія № 115» зарекомендував себе з негативної сторони, - три рази допустив порушення режиму утримання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

На даний період часу намагається дотримувалися норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня в установі, У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктує. Намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. На даний час не працевлаштований. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовуй тільки за призначенням. Намагається виконувати законні вимоги персоналу установи виконання покарань. Виконує роботу з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт по благоустрою установі відноситься з розумною ініціативою. Засуджений ОСОБА_6 не допускає порушень вимог безпеки праці, має три заохочення від керівництва установи, але поряд з цим має два не знятих та погашених дисциплінарних стягнення. Із рідними та близькими підтримує зв`язки шляхом телефонних розмов побачень.
Паспорт громадянина України знаходиться в особовій справі засудженого.
Засуджений ОСОБА_6 у розшуку не перебував.
На профілактичному обліку в установі не перебуває.
Вину у скоєному злочині згідно вироку суду засуджений визнав повністю.
Згідно відомостей із підсистеми «КАСАНДРА» електронної системи Єдиний реєстр засуджених та осіб, взятих під варту, засуджений ОСОБА_6 має низькій рівень можливості вчинення повторного кримінального правопорушення (ас. 16-17).

Таким чином, з наявних даних встановлено, що засуджений не працевлаштований, а сам по собі факт залучення засудженого до робіт з благоустрою ще не свідчить про наявність підстав для застосування положень ст. 81 КК України.

Окрім того, відповідно до довідки відносно засудженого про заохочення та дисциплінарні стягнення на час звернення до суду з відповідним клопотанням, засуджений мав:
- 5 січня 2021 року стягнення за відмову від робіт з благоустрою установи згідно затвердженого графіку - Попередження Нач. ВК. ;
- 13 січня 2022 року стягнення за відсутність без поважної причини на контрольній перевірці засуджених - догана (діюча) Нач. ВК.
- 1 квітня 2021 року заохочення за добросовісне ставлення до праці на контрагентському об`єкті - знято стягнення за 5 січня 2021 року Нач. ВК;

- 1 липня 2021 року заохочення за добросовісне ставлення до праці на контрагентському об`єкті подяка Нач. ВК;
- 7 жовтня 2021 року заохочення за добросовісне ставлення до праці на контрагентському об`єкті подяка Нач. ВК.;
- 11 листопада 2022 року стягнення за те, що без дозволу адміністрації самовільно змінив своє спальне місце ОСОБА_8 (діюча) Нач. ВК. (ас. 18).
Таким чином, місцевим судом обґрунтовано зроблений висновок, що станом на час звернення до суду з клопотанням засуджений має два незнятих у встановленому законом порядку стягнення, і ці обставини свідчать про недостатній ступінь виправлення засудженого.

Одночасно колегія суддів враховує, що 24 лютого 2022 року на засіданні комісії було відмовлено засудженому щодо застосування умовно-дострокового звільнення згідно з ст. 81 КК України.

Також колегія суддів зауважує, що відбуття ОСОБА_6 визначеної законом України про кримінальну відповідальність частини покарання, його поведінка, яка свідчить про виконання ним певних обов`язків, передбачених ст.ст. 9, 107 КВК України, не є безумовною підставою для застосування положень ст. 81 КК України, оскільки встановлені факти, які тією чи іншою мірою свідчать про певні зрушення у бік прийнятної поведінки засудженого, проте за наявності яких неможливо констатувати те, що цілі покарання досягнуті, та які свідчать про те, що засуджений потребує виховного впливу протягом певного часу з тією метою, аби мати змогу належно соціалізуватись у суспільстві.

Таким чином, на переконання колегії суддів, беззаперечні докази того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, матеріали справи не містять, як і не встановлені такі докази під час апеляційного розгляду, як і відсутні достатні докази, сукупність яких свідчила б про виправлення та перевиховання засудженого станом на час розгляду клопотання.

Враховуючи встановлені під час апеляційного розгляду обставини в їх сукупності, які спростовують доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обґрунтованих підстав стверджувати про виправлення та перевиховання засудженого за час відбування покарання, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, а відтак ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою та підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку з чим апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення, ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 28 березня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього положення ст. 81 КК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4