ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/577/23 Справа № 212/2688/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16.11.2022 року, якою

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Севастополя АР Крим, громадянину України, офіційно не працевлаштованому, раніше судимому, маючому на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючому за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Рубіжне Луганської області, громадянину України, офіційно не працевлаштованому, одруженому, раніше не судимому, маючому на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 , мешкаючому за адресою: АДРЕСА_4 ,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Єреван Вірменії, громадянину України, офіційно не працевлаштованому, маючому на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_5 , мешкаючому за адресою: АДРЕСА_6 ,

було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 14.01.2023 року включно, -

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини

В провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу перебуває кримінальне провадження № 0000239 та № 0000027 за обвинуваченням ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258 КК України, ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 258 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 258 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16.11.2022 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 14.02.2023 року включно. Крім того, даною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотань захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_10 .

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , вказує, що ухвала незаконна та підлягає скасуванню. Зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не підтверджені та не обґрунтовані. Звертає увагу, що його підзахисний не володіє державною мовою, а тому потребує перекладача; судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 186 КПК України щодо часу ознайомлення з клопотанням сторони обвинувачення про продовження строку запобіжного заходу, у зв`язку з чим порушені їх права. Вказує на недопустимість окремих доказів по справі. Просить увалу скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід на домашній арешт, під час апеляційного розгляду залучити перекладача з української на вірменську мову. Визнати недопустимим доказом - записи на диктофон Olympus та похідні від нього докази.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_11 , вказує, що ухвала суду першої інстанції незаконна та підлягає скасуванню. Зауважує, що не підтверджено наявність ризиків відносно ОСОБА_11 . Звертає увагу, що його підзахисний перебуває під вартою понад 1,5 року. Просить увалу скасувати та ухвалити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_12 , вказує, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню виходячи з наступного. Обвинувачений тримається під вартою понад 2 роки, адміністрація місця попереднього ув`язнення здійснює незаконний вплив на його підзахисного. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України не підтверджуються матеріалами провадження. Просить увалу скасувати та постановити нову, якою застосувати запобіжний захід у вигляді застави.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачені та їх захисники підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , яка була складена останнім вірменською мовою, колегія суддів зауважує, що апеляційна скарга повинна бути викладена на державній мові, що дозволяє суду перевірити її на відповідність пунктам 3, 4, 5, 6 ч. 2 ст. 396 КПК України. Разом з тим, положеннями ст. 422-1 КПК України не передбачено можливості залишити апеляційну скаргу, складену з порушеннями ст. 396 КПК України, без руху, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для апеляційного розгляду скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , складеної не державною мовою, та необхідність залишити її без розгляду.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань під час судового розгляду суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи 16.11.2022 року під час судового розгляду кримінального провадження клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до спливу строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, суд дійшов висновку про доцільність продовження цього запобіжного заходу, обґрунтувавши його у судовому рішенні.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 колегія суддів виходить з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_10 , будучи раніше судимим за ч. 2 ст. 146 КК України, офіційно не працевлаштований, законного джерела прибутку не має, а отже не має реальної можливості утримувати свою родину. Обвинувачений може впливати на свідків та потерпілого, оскільки, будучи раніше засудженим за незаконне викрадення людини, має досвід впливу на людей, схильний до залякування. Так само обвинувачений може продовжити свою протиправну діяльність, в тому числі шляхом впливу як на свідків, так і на судових експертів, висновки яких покладені в основу обвинувачення. Ризик переховування від суду є актуальним з огляду на те, що ОСОБА_10 загрожує реальне покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцята років. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином обвинувачений ОСОБА_10 може шляхом затягуванням судового розгляду з метою уникнення можливого покарання. Ризик знищити речі та документи підтверджується тим, що обвинувачений може вжити заходів з метою знищення зразків для проведення експертиз, речових доказів.

Відносно доводів апеляційної скарги щодо порушення права на захист в частині незалучення перекладача ОСОБА_10 , колегія суддів зазначає наступне. В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_10 вказав, що переїхав в Україну ще в підлітковому віці, з того часу постійно мешкав на території України. Крім того, судом встановлено, що за минулим вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_10 визнано винним за ч. 2 ст. 146 КК України, останній послугами перекладача не користувався, в суді давав вільно пояснення про визнання вини та каявся. Клопотання про призначення перекладача обвинуваченому ОСОБА_10 розглядалось судом першої інстанції і було вирішено окремою ухвалою, яка не є предметом даного апеляційного розгляду, тому дані доводи апеляційної скарги не впливають на законність обраного щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_11 офіційно не працевлаштований, законного джерела прибутку не має, а отже не має реальної можливості утримувати свою родину. Має процесуальний статус в рамках іншого кримінального провадження, що перебуває на розгляді в Кіровському районному суді м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, може впливати на свідків та потерпілого з метою зміни показів останніми та введення суду в оману. Так само ОСОБА_11 може продовжити свою протиправну діяльність, в тому числі шляхом впливу як на свідків, так і на судових експертів, висновки яких покладено в основу обвинувачення. Ризик переховування від суду є актуальним з огляду на те, що останньому загрожує реальне покарання у вигляді позбавлення волі, крім того під час досудового розслідування обвинувачений вже був у розшуку. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином обвинувачений ОСОБА_11 може шляхом затягуванням судового розгляду з метою уникнення можливого покарання, крім того, як встановлено в ході досудового розслідування обвинувачений володіє навиками з втілення конспіраційних заходів, у зв`язку з чим, в разі зміни запобіжного заходу на більш м`який обвинувачений ОСОБА_11 може іншим чином перешкоджати суду встановити істину. Ризик знищити речі та документи підтверджується тим, що обвинувачений може вжити заходів з метою знищення зразків для проведення експертиз, речових доказів.

Обвинувачений ОСОБА_12 офіційно не одружений, будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів проти життя та здоров`я, знову обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, може впливати на свідків та потерпілого, знищити речі чи документи, оскільки їх всі не було долучено та відповідно досліджено в суді; іншим шляхом впливати на кримінальне провадження - оскільки в ході оперативно-розшукових заходів було встановлено, що останній при своїй діяльності користується конспіраційними методами. Ризик переховування підтверджується тим, що останній на досудовому розслідуванні перебував у розшуку.

Суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що обраний щодо обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що їм інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини та менш суворий запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Однією з важливих гарантій здійснення проголошеного ст.ст. 3, 27 Конституції України права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання вимог кримінального процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від зазначених злочинів.

Так, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 обвинувачуються у створенні терористичної організації та подальшій терористичній діяльності.

Конституційний Суд України у рішенні від 27.10.1999 р. № 7рп зазначив, що кримінальну відповідальність слід розглядати як особливий правовий інститут, у межах якого здійснюється реагування держави на вчинений злочин. Кримінальна відповідальність передбачає офіційну оцінку відповідними державними органами поведінки особи як злочинної. Підставою кримінальної відповідальності є наявність у діяннях особи складу злочину, передбаченого кримінальним законом. Це форма реалізації державою правоохоронних норм, яка в кінцевому підсумку, як правило, полягає в застосуванні до особи, що вчинила злочин, конкретних кримінально-правових заходів примусового характеру через обвинувальний вирок суду.

Крім того, висновок суду першої інстанції щодо законності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який посилаючись на практику застосування ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях Кудла проти Польщі та МакКей проти Сполученого Королівства констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Проте, безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Розглядаючи можливість застосування до обвинувачених будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами тримання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку повністю виправдовує подальше утримання обвинувачених під вартою.

Отже, на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Застосування відносно обвинувачених альтернативного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю є неможливим з огляду на введення в Україні військового стану та залучення працівників поліції до операції з оборони країни. Крім того, внаслідок військової агресії рф, склалася критична ситуація з електропостачанням, внаслідок чого ефективне застосування даного запобіжного заходу з використанням спеціальних технічних засобів наразі неможливе. Попри постійне проживання обвинувачених у м. Дніпрі та Запоріжжі, на території даних міст триває комендантська година, тож підрозділи поліції залучені до операції з охорони держави, а тому їх залучення до контролю за запобіжним заходом обвинуваченим буде недоцільним.

Застосування запобіжного заходу у вигляді застави є безпідставним, адже з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачені не працевлаштовані, тобто постійного джерела прибутку не мають. Крім того, в матеріалах провадження відсутні будь-які докази того, що обвинувачені або інші особи мають грошові кошти, достатні для внесення застави в рамках кримінального провадження в розмірі, який буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Особисте зобов`язання є очевидно недостатнім запобіжним заходом, який би забезпечив належну процесуальну поведінку обвинувачених, а тому його застосування до обвинувачених є неможливим.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 щодо необхідності визначення застави обвинуваченому ОСОБА_12 є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Крім того положення аб. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачають повноваження суду під час дії військового стану в кримінальних провадженнях зокрема за ст. 258 КК України застосовувати безальтернативно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_12 обвинувачується за ч. 2 ст. 258 КК України, тобто у вчиненні терористичного акту, тому колегія суддів не вбачає підстав застосовувати до нього альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 і виключити ризики, пов`язані із звільненням їх з-під варти.

Посилання сторони захисту на безпідставність відмови у задоволенні їх клопотань про зміну запобіжного заходу не є предметом апеляційного розгляду у відповідності до положень ст. 422-1 КПК України, тож колегія суддів не вдається до оцінки даних доводів.

Посилання захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , щодо застосування недозволених методів слідства з боку представників місця попереднього ув`язнення, є предметом звернення до суду, який розглядає кримінальне провадження по суті, та не може бути предметом апеляційного розгляду на даному етапі.

Попри тривалий строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, даний запобіжний захід є необхідним відносно обвинувачених, оскільки всеціло забезпечує належну процесуальну поведінку останніх та запобігає вчиненню нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_12 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16.11.2022 року, якою було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на шістдесят днів, тобто до 14.01.2023 року включно - залишити без розгляду.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16.11.2022 року, якою було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на шістдесят днів, тобто до 14.01.2023 року включно - залишити без змін.

Судді: