Справа № 761/6863/22
Провадження № 1-в/761/131/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника установи виконання покарань ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , участь якого забезпечена шляхом відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорнухіне Перевальського району Луганської області, громадянина України, українця, який перебуває у шлюбі, має середню освіту, зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 , проживає за адресою - АДРЕСА_2 , засуджений 08.12.2014 вироком Іванківського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі;

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло спільне клопотання ДУ «Київський слідчий ізолятор» та Спостережної комісії при Шевченківській районній державній адміністрації про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання.

Клопотання обґрунтоване тим, що засуджений ОСОБА_5 , який відбуває покарання в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор», за станом на 31.03.2022 відбув більше 2/3 призначеного покарання, свою вину визнав, характеризується позитивно, бере участь у у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення» та «Правова освіта».

На думку ініціаторів клопотання, засуджений ОСОБА_6 може бути звільнений від відбування покарання.

У судовому засіданні представник установи виконання покарань ОСОБА_4 клопотання підтримав, вважав викладені у клопотанні доводи такими, що дають підстави для його задоволення.

Засуджений ОСОБА_5 просив клопотання задовольнити, взяти до уваги, що ним повністю сплачені кошти за виконавчими листами, які перебували у ДУ «Київський слідчий ізолятор». Щодо стягнення з нього коштів на користь потерпілої ОСОБА_7 пояснив, що мав намір у добровільному порядку виконати рішення суду в цій частині, однак йому не вдалося відшукати потерпілу або іншим способом встановити з нею контакт.

Прокурор ОСОБА_3 заперечувала проти звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, просила суд врахувати, що засуджений упродовж відбування покарання неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності, у зв`язку з цим на нього накладалися відповідні стягнення. На думку прокурора, факти заохочення засудженого протягом останнього року не є переконливим свідченням виправлення ОСОБА_8 .

Суд, заслухавши думки сторін провадження, дослідивши особову справу засудженого ОСОБА_5 , інші надані сторонами матеріали, дійшов висновку про таке.

Частиною 2 статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню ними нових кримінальних правопорушень.

Зазначене положення отримало свій розвиток у нормі закону про кримінальну відповідальність, яка передбачає дострокове звільнення засудженої особи від покарання.

Так, частиною 2 статті 81 КК України передбачена можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, головним чинником, який дозволяє звільнити особи від подальшого відбування покарання, є виправлення засудженого, тобто досягнення мети покарання, коли подальше перебування особи в умовах несвободи стає недоцільним.

Таким чином, дострокове звільнення є результатом дострокового виправлення засудженої особи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване у разі фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

За станом на 31.03.2022 засуджений відбув більше 2/3 призначеного судом строку покарання.

Відповідно до вироку Іванківського районного суду Київської області від 08.12.2014 ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

За цим рішенням суду до ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а строк відбування зазначеного покарання необхідно було відраховувати з 08.12.2014.

У той же час з матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_5 з 30.12.2014 по 19.11.2016, тобто майже 2 роки, перебував у розшуку, ухиляючись від відбування призначеного йому покарання.

Саме через переховування засудженого початком строку відбування покарання визначений день затримання ОСОБА_5 , а саме - 19.11.2016.

Наведена обставина достатньо переконливо свідчить, що після ухвалення вироку та набрання ним чинності після розгляду Апеляційним судом Київської області апеляції обвинуваченого, що відбулося 26.03.2015, ОСОБА_5 намагався уникнути покарання, що свідчить про його негативну спрямованість щодо усвідомлення ним злочинності своїх дій, відсутність каяття за вчинене, та говорить про тривале небажання спокутувати провину шляхом відбування покарання у виді позбавлення волі.

У подальшому, вже під час перебування у ДУ «Київський слідчий ізолятор», ОСОБА_5 неодноразово порушував встановлений порядок відбування покарання, у зв`язку з цим відповідно до ст. 132 Кримінально-виконавчого кодексу на нього систематично накладалися стягнення.

Зокрема, 22.05.2017 - догана; 27.07.2018 - догана; 21.11.2018 - догана; 02.01.2020 - догана.

Відповідно до характеристики, яка не містить дати, ОСОБА_5 за період тримання у ДУ «Київський слідчий ізолятор» зарекомендував себе негативно, має п`ять стягнень, до виконання законних вимог адміністрації Київського СІЗО ставиться не завжди сумлінно, до праці ставиться не завжди сумлінно, до заходів виховного та профілактичного характеру ставиться не завжди правильно. Вину у скоєнні злочину визнав частково. (аркуш 109 особової справи)

У подальшому засуджений не змінив своєї негативної поведінки, через що на нього накладені стягнення: 24.03.2020 та 09.12.2020 у виді доган.

Таким чином, за час відбування покарання у ДУ «Київський слідчий ізолятор» засуджений отримав 6 стягнень.

Суд враховує, що зазначені стягнення погашені, на день ініціювання умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 характеризується позитивно, однак накладення стягнень протягом тривалого періоду - з травня 2017 по грудень 2020 років свідчать про відсутність позитивного впливу на засудженого призначеного покарання та безпідставність висновку, що виправлення ОСОБА_5 відбулося достроково.

Додатковим чинником, що є підтвердженням зазначеного, служить вищезазначена обставина щодо переховування ОСОБА_5 від відбування призначеного йому вироком покарання.

Сукупність наведеного доводить, що на теперішній час не підтверджуються доводи ініціатора клопотання про фактичне виправлення засудженого та можливість дострокового припинення виховного впливу застосованого до нього покарання.

Враховуючи зазначене, керуючись ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, ст. 537, 539 КПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду упродовж семи днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Головуючий суддя ОСОБА_1