ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/562/23 Справа № 202/2264/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не маючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0000110,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року клопотання слідчого задоволено частково та застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби із забороною залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 20 години до 06 години кожного дня до 07.04.2023 року включно з покладенням на підозрюваного відповідних обов`язків.

Слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри та доведеність існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від слідства та суду, та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Оскільки прокурором у судовому засіданні не доведено те, що неможливо запобігти встановленим у ході розгляду клопотання ризику, шляхом обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, у зв`язку з чим дійшов висновку, що запобігти встановленим у судовому засіданні ризикам можливо шляхом обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем його фактичного проживання.

В апеляції:

- прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, підлягає скасуванню.

Вважає, що прокурором повністю доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі, домашнього арешту, не забезпечить виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків та не забезпечить запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Посилається на те, що під час огляду транспортного засобу від 07.02.2023 року серед інших предметів злочинного посягання виявлений чорний ящик з інструментом та металеву каністру, походження яких підозрюваний пояснити не зміг, про що внесені відомості до ЄРДР № 0000009, що може свідчити про причетність підозрюваного до інших аналогічних злочинів.

Заслухавши сторони кримінального провадження, прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, підозрюваного та його захисника, які кожен окремо та разом заперечували проти задоволення апеляції, просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно до вимог ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

За ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби і може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За положеннями ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримані в повному обсязі та, вирішуючи це питання щодо підозрюваного ОСОБА_6 слідчий суддя належно дослідив обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, що передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, і на які, зокрема, вказує слідчий.

За матеріалами, долученими до клопотання, вбачається, що 07.02.2023 року до ЄРДР за № 0000110 за заявою ОСОБА_10 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

07 лютого 2023 року о 02:15 годині ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України був затриманий та того ж дня йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, колегія суддів зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, з чим погоджується й колегія суддів з огляду на наявність відповідних доказів, а саме: протоколами огляду від 07.02.2023 року; протоколом допиту потерпілого від 07.02.2023 року; протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 від 07.02.2023 року; висновком експерта від 07.02.2023 року № СЕ-19/104-23/4838-Д за результатами судової трасологічної експертизи; протоколами допиту свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 08.02.2023 року; протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_16 від 07.02.2023 року; протоколами пред`явлення речей для впізнання за участю представника потерпілого ОСОБА_16 від 07.02.2023 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину та протоколом обшуку особи від 07.02.2023 року; інших даних, які достатньо дають підстави дійти висновку, що дана особа могла б скоїти інкриміновані їй злочини, тобто ймовірно є підстави допустити її причетність до його вчинення.

Перевіряючи наявність ризиків відповідно до вимог ст. 178 КПК України, колегія суддів зважає на практику ЄСПЛ, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування» та погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризиків, передбачених п.п 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризику переховування підозрюваного ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та/або суду, який обумовлений тяжкістю ймовірного покарання, оскільки інкримінований йому злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, вчиненого в умовах воєнного стану, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років, ризику того, що підозрюваний має можливість незаконно впливати на свідків шляхом вмовлянь, погроз, щоб останні змінили свої показання з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Крім того, слідчим суддя вмотивовано зазначив підстави відсутності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на існування якого вказує слідчий у клопотанні та прокурор в апеляційній скарзі. Під час апеляційного перегляду прокурором в обґрунтування наявності цього ризику жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних тверджень не надані. Крім того, виходячи з матеріалів провадження, ОСОБА_6 на даний час підозрюється у вчиненні тільки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, що встановлено слідчим суддею. Такий висновок колегії суддів співвідноситься також з рішенням ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», відповідно до якого наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

З урахуванням віку підозрюваного, наявності постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків: має сім`ю, на утриманні неповнолітню дитину, того, що підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягався, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що з метою запобігання вказаних ризиків необхідним та достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків можливо застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт в період з 20:00 год. до 06:00 год. з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Такий висновок в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

З матеріалів провадження колегією суддів не встановлено та не доведено прокурором під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали, що підозрюваний будь-яким чином переховувався від органу досудового розслідування чи суду, у зв`язку з чим застосування слідчим суддею п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України та обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є обґрунтованим.

Прокурором ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні апеляційної інстанції не наведено досить переконливих обставин і доводів щодо недостатності застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту для запобігання визначеним слідчим суддею ризикам.

Таким чином, застосування до підозрюваного більш м`якого альтернативного запобіжного заходу у виді домашнього арешту на визначений слідчим суддею період доби відповідає вимогам вищевказаних норм закону, і, зокрема, правовій позиції, викладеній у рішенні Європейського суду у справі «Харченко проти України», та є дієвим механізмом контролю його поведінки під час здійснення досудового розслідування та відповідає завданням кримінального провадження.

З урахуванням вищевказаних обставин кримінального провадження, положень кримінального процесуального закону, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, наведених прокурором в апеляційній скарзі.

За наведеного, запобіжний захід щодо підозрюваного обраний відповідно до вимог ст. ст. 181, 194, 196 КПК України, а тому колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4