Номер провадження: 11-сс/813/330/23
Справа № 521/2356/23 1-кс/521/565/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 08.02.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000025 від 18.02.2022 року, щодо:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Руставелі Республіки Грузії, громадянина Республіки Грузії, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

встановив:

В провадженні СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000025 від 18.02.2022 рокуза ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, за фактом вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що перебуваючи в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням час та спосіб познайомився із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо яких на період вчинення кримінального правопорушення було обрано запобіжні заходи у виді тримання під вартою.

У невстановлений досудовим розслідуванням час, у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , виник злочинний умисел на вимагання грошових коштів з погрозою насильства у ОСОБА_9 , якому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на території в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», з метою реалізації чого вони познайомились з останнім.

Так, встановлено, що до 28.09.2022 року ОСОБА_9 , утримувався на шостому режимному корпусі ДУ «Одеський слідчий ізолятор», однак, у вказану дату у зв`язку із вчиненим ОСОБА_9 , порушенням, керівництвом ДУ «Одеський слідчий ізолятор» було прийнято рішення щодо зміни корпусу в якому останній утримується, а саме, останнього було переведено до другого режимного корпусу.

Таким чином, 28.09.2022 року о 14 годині 14 хвилин, перебуваючи після переведення останнього на другий режимний корпус ДУ «Одеський слідчий ізолятор» за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 11/1, а саме на першому його поверсі, ОСОБА_6 , та ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою вимагання грошових коштів, під приводом вигаданого боргу, відвели ОСОБА_9 , в нежитлове приміщення, яке розташоване на вказаному поверсі поблизу виходу із нього, в якому оточивши останнього, висунули вимогу передання грошових коштів у сумі 500 доларів СІЛА, застосовуючи відносно останнього при цьому фізичне насилля.

В подальшому 17.10.2022 року о 18:00, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи за узгодженим із ОСОБА_7 , планом вчинення злочину, проходячи повз камерного приміщення №278 в якому утримується ОСОБА_9 , на території ДУ «Одеський слідчий ізолятор» продовжив вимагати у потерпілого грошові. кошти, з метою реалізації чого, ОСОБА_6 продовжив погрожувати ОСОБА_9 , завданням тілесних ушкоджень у разі відмови виконати заявлені вимоги у строк до 19.10.2022 року.

У свою чергу ОСОБА_9 , у зв`язку із відсутністю грошових коштів, у зазначений ОСОБА_6 , строк, пред`явлену вимогу не виконав, грошові кошти не передав.

Надалі, приблизно через тиждень після вказаних подій, ОСОБА_9 , було поміщено до «карцеру», за вчинення проступку на території ДУ «ОСІ», а саме до камерного приміщення №407, в якому 26.10.2022 року о 10:28 ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, проходячи повз вказаного камерного приміщення продовжив вимагати у потерпілого грошові кошти, з метою реалізації чого, останній продовжив погрожувати ОСОБА_9 , завданням тілесних ушкоджень у разі відмови виконати заявлені вимоги.

В подальшому, 28.10.2022 року о 12:07:33 ОСОБА_7 , використовуючи мобільний телефон із сім карткою за номером - НОМЕР_1 , продовжив вимагати у ОСОБА_9 , грошові кошти зателефонувавши останньому, на його номер телефону - НОМЕР_2 , при цьому повідомляючи ОСОБА_9 , про невідворотність можливих проблем в разі відмови передачі грошових коштів.

05.12.2022 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

12.12.2022 року ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси підозрюваному ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави.

02.02.2023 року постановою керівника Малиновської окружної прокуратури м. Одеси, строки досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000025 від 18.02.2022 продовжено, продовжено до трьох місяців, тобто до 05.03.2023.

02.02.2023 року слідчий звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси, мотивуючи клопотання тим, що у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний матиме можливість переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_11 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000025 від 18.02.2022 року, підозрюваному ОСОБА_6 , строком до 05.03.2023 року, тобто в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, а також на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК. Врахувавши при цьому дані про особу підозрюваного, який є раніше судимою особою, має громадянство іншої держави, а також характер вчинення злочину, слідчий суддя дійшов висновку про продовження найсуворішого запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою у разі наявності обставин застосувати альтернативний запобіжний захід, у виді застави, в розмірі, передбаченому ст.182 КПК.

В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що слідчий суддя безпідставно послався на ризики переховування від суду, впливу на потерпілого, так як вже близько 20 місяців перебуває під вартою в рамках іншого кримінального провадження, а потерпілий взагалі відбуває призначене покарання. Також, на думку сторони захисту слідчий суддя безпідставно не застосував альтернативний запобіжний захід та послався на існування інших кримінальних проваджень, з огляду на презумпцію невинуватості.

Судове засідання проведено без підозрюваного ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_5 , яка двічі викликалася в судове засідання, та двічі не з`являлася до суду, але зверталась з клопотаннями про здійснення апеляційного розгляду за її відсутності та за відсутності підозрюваного. Також, апеляційний розгляд проведено без участі прокурора, який не з`явився в судове засідання.

Апеляційний суд, враховуючи небажання захисника прийняти участь в апеляційному розгляді, враховуючи закінчення строку дії оскарженої ухвали 05.03.2023 року, з метою дотримання вимог КПК України щодо розумного строку розгляду, вважає за необхідне розглянути справу без участі захисника, підозрюваного та прокурора, оскільки подальше відкладення розгляду справи не буде відповідати положенням ст.28 КПК України (далі - КПК).

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.4 ст.405 КПК апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що останні, будучи повідомленими про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді, не з`явились, суд оцінює таку поведінку, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, без визначення розміру застави.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , в ході яких було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

При цьому, апеляційний суд констатує, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_6 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також існування ризиків, а саме те, що: підозрюваний, перебуваючи на свободі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведеності його вини у вчиненні особливо тяжкому злочині, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, також у разі можливого визначення застави та її внесення підозрюваним; може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, вчинити аналогічне кримінальне правопорушення, виправдовує необхідність продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 та дає апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість оскарженої ухвали слідчого судді.

Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, апеляційний суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Підставою для застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_6 детально досліджувалось при обранні/продовженні відносно останнього запобіжного заходу, а тому з урахуванням обставин інкримінованого злочину, тяжкості можливого покарання та особи підозрюваного, станом на даний час ризик переховування підозрюваного, на думку апеляційного суду, не знизився, а навпаки збільшився та продовжує існувати.

Більш того, апеляційний суд вважає, що на теперішній час в умовах введеного 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 воєнного стану в Україні, який був затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, можуть існувати обґрунтовані ризики того, що ОСОБА_6 , який є громадянином Республіки Грузія, зможе вчинити реальні спроби щодо переховування від органів досудового розслідування та суду.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_6 , який на теперішній час підозрюється у скоєні особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, а також воєнного стану, введеного на території України з 24.02.2022 року, який діє до теперішнього часу, останній зможе здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним, а навпаки таким, що збільшився.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено та задля його завершення необхідно провести ряд слідчих (розшукових) дій, які буде неможливо здійснити у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування при обранні відносно нього іншого запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки зазначений запобіжний захід, з великою вірогідністю може виявитися нездатним гарантувати запобігання встановленим ризикам, з огляду на обставини, зазначені вище.

Зокрема, слідчим суддею на законних підставах враховані вимоги ст.182 КПК та не визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави, оскільки у разі внесення розміру застави, підозрюваний має реальну змогу переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а тому доводи захисника щодо визначення розміру застави, апеляційний суд відхиляє та вважає необґрунтованими.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що клопотання слідчого, на виконання вимог ст. 199 КПК щодо продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання пі вартою, обґрунтовано мотивоване неможливістю завершення досудового розслідування, окрім того, що ризики не зменшились та продовжують існувати, також тим, що завершити досудове розслідування до строку дії ухвали слідчого судді про продовження запобіжного заходу щодо підозрюваного не представляється можливим, оскільки необхідно ще виконати ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій у кримінальному провадженні, та на підтвердження зазначених обставин слідчим долучено відповідні докази, в тому числі щодо необхідності отримання висновків судових експертиз, відповіді на запит в рамках надання міжнародної правової допомоги, здійснення тимчасовий доступ та проведення ряду інших слідчих дій, в тому числі і додаткового допиту підозрюваного. Зазначені обставини в свою чергу були перевірені слідчим суддею та знайшли своє відображення в оскарженому рішенні.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження строку запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованих йому дій та продовження існування раніше встановлених ризиків, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника про незаконність ухвали слідчого судді про продовження строку тримання підозрюваного під вартою та не визначення розміру застави, суд визнає безпідставними.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 08.02.2023 року, якою підозрюваному ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000025 від 18.02.2022 року, за ч.4 ст.189 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4