УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 683/765/21

провадження № 51-3280 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 14 вересня 2022 року у кримінальному провадженні щодо перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення щодо останнього,

встановив:

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2021 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Хмельницького апеляційного суду від 30 листопада 2001 року щодо нього.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 14 вересня 2022 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_4 в його інтересах залишено без задоволення, а ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2021 року - без змін.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування зазначає, що в оскаржуваних судових рішеннях не надано оцінку доводам засудженого за результатами перегляду вироку за нововиявленими обставинами, майже усі доводи було відхилено одним реченням про те, що наведені обставини не є нововиявленими. Стверджує, що засуджений майже повністю оспорює обставини, які були встановлені вироком від 30 листопада 2001 року, а саме, що вбивства вчинила інша особа.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 372 КПК України встановлено, що ухвала, яка викладається окремим документом, складається, серед іншого з мотивувальної частини у якій зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлені судом обставин із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Згідно ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду зазначаються: короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; встановлені судом першої інстанції обставини; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

При цьому за приписами ч. 2 вказаної статті, при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульований главою 34 КПК України, у якій наведений вичерпний перелік нововиявлених обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.

Так, відповідно до частини 2 статті 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються:

- штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

- скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

- інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

У пунктах 4, 5 частини 2 статті 462 КПК України визначено, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.

Разом з цим, тлумачення термінів «нововиявлені обставини», «обставини», що вживаються у ст. 459 КПК України, має здійснюватися в системному зв`язку з іншими положеннями КПК України, у першу чергу зі ст. 91 цього Кодексу, яка визначає обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Таким чином, системне тлумачення положень ст. 459, пунктів 4, 5 ст. 462, ст. 91 КПК України вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, що має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи у звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки:

1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду й особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення;

2) вони перебувають в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення;

3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

За змістом статей 459 - 467 КПК України, процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд не розглядає обвинувачення по суті, а лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

Предметом судового розгляду в порядку провадження за нововиявленими обставинами виступає не обвинувальний акт (висунуте особі обвинувачення), а судове рішення, зокрема вирок суду, що набрав законної сили, яким установлено наявність чи відсутність винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину.

За приписами статей 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, як слідує із рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Праведная проти Росії» (заява № 69529/01, пункти 27-28) та рішення у справі «Попов проти Молдови» № 2 (заява № 19960/04, пункт 46), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Як, неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини (рішення у справі «Брумареску проти Румунії», заява N 28342/95, пункт 61, рішення у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 42, рішення у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, пункт 33), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Принцип правової (юридичної) визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява N 52854/39, пункт 52, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 43).

Вказаних вимог закону судами першої та апеляційної інстанцій дотримано в повному обсязі.

Як слідує із копії ухвали суду першої інстанції, вироком Хмельницького апеляційного суду від 30 листопада 2001 року ОСОБА_5 засуджено за

п.п. «а», «з» ст. 93 КК України (1960 р.), ч. 3 ст. 142 КК України (1960 р.), ст. 42 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

У заяві про перегляд вказаного вироку засуджений посилався на наступні обставини, які на його думку, є нововиявленими: вирок постановлено незаконним складом суду оскільки суддя ОСОБА_6 , який був головуючим під час судового розгляду не приймав присягу судді; злочини, за які його було засуджено він не вчиняв, натомість їх вчинила інша особа, а він себе обмовив під тиском правоохоронних органів.

Перевіривши наведені обставини, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що жодна із обставин, на які посилається засуджений, як на нововиявлені, не є такими в розумінні ч. 2 ст. 459 КПК України.

При цьому, судом першої інстанції здійснено ґрунтовний аналіз обставин, на які посилався засуджений, як на нововиявлені, та наведено достатні мотиви, з яких вказані обставини не можна вважати нововиявленими.

Зокрема, аргументуючи свої висновки, суд зазначив, що обставини неприйняття присяги суддею не відносяться до нововиявлених, а посилання засудженого на вчинення злочинів іншою особою були предметом перевірки Верховного Суду України, який ухвалою від 07 травня 2002 року залишив без задоволення скаргу засудженого.

Здійснюючи перегляд ухвали суду першої інстанції від 02 грудня 2021 року за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 , апеляційний суд належним чином перевірив їх доводи, надав на них змістовні відповіді з наведенням відповідних аргументів, при цьому погодився із висновками місцевого суду, що обставини, на які посилався заявник, не є нововиявленими у розумінні ст. 459 КПК України.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується із такими висновками судів першої та апеляційної інстанції, вважає їх вірними.

На переконання касаційного суду, обґрунтування заяви засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Хмельницького апеляційного суду від

30 листопада 2001 року щодо нього за нововиявленими обставинами свідчить про незгоду з оцінкою доказів, покладених в основу вироку щодо нього, вимогу їх переоцінити, а також спробу домогтися повторного розгляду кримінального провадження по суті, що не відповідає меті інституту перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами.

Разом з цим, доводи щодо засудження заявника незаконним складом суду стосуються незаконності судового рішення у зв`язку із порушенням норм процесуального права, однак дана обставина не є нововиявленою в аспекті

ч. 2 ст. 459 КПК України.

Враховуючи наведене, оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанції за своєю формою та змістом відповідають вимогам статей 370, 372, 419 КПК України, узгоджуються із усталеною практикою Європейського суду з прав людини та Верховного Суду.

Таким чином, у касаційній скарзі не наведено доводів, які би свідчили, що в цьому провадженні були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не встановлено такого і судом касаційної інстанції.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає, що з касаційної скарги

ОСОБА_4 та доданих до неї документів не вбачається підстав для її задоволення, а томуу відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 14 вересня 2022 року у кримінальному провадженні щодо перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення щодо останнього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_3