ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2538/22 Справа № 204/5336/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_9 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2021 року укримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №001837,щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Жовті Води Дніпропетровської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
Ухвалено стягнути на користь потерпілої ОСОБА_10 з ОСОБА_7 7 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, а також 27 000 грн. у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.
Ухвалено стягнути на користь потерпілого ОСОБА_11 із ОСОБА_7 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, а також 20 000 грн. у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненого за наступних обставин.
16 жовтня 2018 року близько 00:16 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні ветеринарної клініки «На рабочей», що на вул. Володимира Антоновича, 85 у м. Дніпрі, після проведення огляду тварини лікарем ОСОБА_12 пред`явила останній претензії необґрунтованого характеру стосовно ненадання тварині необхідної допомоги, і, використовуючи малозначний привід, прагнучи показати свою зневагу та самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки, перебуваючи у громадському місці, безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих правил поведінки і моральності в громадських місцях, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, почала виражатися на адресу потерпілої нецензурною лайкою. Після цього ОСОБА_7 безпричинно ударила ОСОБА_12 рукою в проекцію нижньої щелепи праворуч з переходом частково на підборіддя, заподіявши їй легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки.

Крім того, внаслідок вчинення ОСОБА_7 хуліганства з 00:16 год. до 03:16 год. 16 жовтня 2018 року був порушений режим роботи зазначеної ветеринарної клініки, у якій здійснює діяльність ФОП « ОСОБА_11 ».

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме під час формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд послався на судово-медичну експертизу, в той час як докази на підтвердження встановлених судом обставин мають викладатись окремо в мотивувальній частині вироку. Враховуючи викладене просить змінити вирок, виключивши з формулювання обвинувачення посилання суду на висновок експерта.
В апеляційній скарзі захисник просить суд скасувати вирок суду, перекваліфікувати дії обвинуваченої з ч. 1 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 125 КК України та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 17 КК України у зв`язку із добровільною відмовою від замаху на кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з чим закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що суд у вироку посилається на висновок спеціаліста судово-медичного експерта № 3243 від 16 жовтня 2018 року. Разом з цим, матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу з якого б вбачалося у який спосіб слідчий отримав вищевказаний висновок спеціаліста судово-медичного експерта. Слідчий повинен був у рамках кримінального провадження шляхом тимчасового доступу в порядку глави 15 КПК України витребувати всю необхідну для проведення експертизи документацію з відповідного медичного закладу, після чого направити її разом з ухвалою про призначення СМЕ експерту. В матеріалах кримінального провадження мали бути документальні відомості про це, однак їх в матеріалах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 немає. Вважає, що суд не міг посилатися як на належний та допустимий доказ на відеозаписи, які містяться на дисках, так як матеріали кримінального провадження не містять документів, які б вказували походження вказаних шести дисків, які слідчий ОСОБА_13 постановою визнавала речовими доказами. Захисник стверджує, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України, так як належними та допустимими доказами, які були досліджені, у справі не встановлено, що в результаті дій ОСОБА_7 було порушено нормальну роботу клініки. Жодним доказом не підтверджено у чому конкретно полягала нормальна робота клініки, та яким чином ця нормальна робота була порушена. Крім того, позивачами не доведено належними та допустимими доказами наявності обставин які б вказували на заподіяння їм моральної шкоди, а також його розміру. Також захисник вважає, що витрати на правову допомогу цивільним позивачам не підтверджуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження та, долученими до позовних заяв.

Позиції учасників судового провадження.

Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_7 заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі чого просила закрити кримінальне провадження.
Захисник ОСОБА_8 підтримав клопотання обвинуваченої та просив його задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання захисника.
Потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_11 у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, потерпіла ОСОБА_14 надала клопотання про розгляд провадження у її відсутність.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та розглянувши клопотання захисника, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Частиною 4 ст. 286 КПК України передбачено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно із ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
За змістом ст. 9 КПК України (принцип законності кримінального провадження) під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані дії вона вчинила 16 жовтня 2018 року.
Злочин, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, за який санкцією статті передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, і до набрання вироком законної сили минуло 3 роки.
Отже, станом на 11 листопада 2022 року сплинуло 3 роки та, відповідно, закінчились визначені ст. 49 КК України строки давності, ухвалений вирок щодо ОСОБА_7 не набрав законної сили, а тому ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, а вирок суду - скасуванню та кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 417 КПК України.
Апеляційним судом відповідно до ст. 285 КПК України ОСОБА_7 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, а також право на розгляд апеляційних скарг, поданих захисником в її інтересах та прокурором, зміст та вимоги яких також оголошені судом апеляційної інстанції, на що обвинувачена ОСОБА_7 надала свою згоду саме на першочерговий розгляд клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що їй зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, на що надала свою згоду.
Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.
Зазначені вище нормативні положення спрямовані на реалізацію також вимог засади змагальності сторін, згідно з якими суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків згідно із ч. 6 ст. 22 КПК України.
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.
Зазначені підстави, як встановлено в ході апеляційного перегляду, дотримані.
Крім того, під час апеляційного перегляду не встановлено обставин, передбачених ч. 2 ст. 49 КК України, а саме фактів ухилення ОСОБА_7 від досудового розслідування або суду чи вчинення нею до закінчення зазначених у ч.ч. 1, 2 ст. 49 КК України строків нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років, які б унеможливлювали застосування до ОСОБА_7 звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.
Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення чинним законодавством не передбачено.
Згідно із ч. 3 ст. 285 КПК України у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Оскільки обвинувачена надала згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим апеляційний суд не надає оцінки доводам апеляційних скарг захисника та прокурора.
Проведення розгляду апеляційних скарг, відповідно до яких суд має встановити чи винувата обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення та чи підлягає вона покаранню за його вчинення не відповідатиме вимогам законності.
Тому, оскільки клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності подано до набрання вироком законної сили, який підлягає скасуванню, апеляційний суд позбавлений можливості розглянути подані апеляційні скарги по суті.
Щодо заявлених у кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 цивільних позовів апеляційний суд звертає увагу та таке.
Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Тобто, вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.
В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.
Тому, в зв`язку зі звільненням обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі закінченням строків давності, заявлені потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 цивільні позови про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди слід залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що наявні усі необхідні підстави для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому обвинувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо неї закриттю у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Кримінальне провадження за № 001837 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити.
Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 296 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без розгляду.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4