Житомирський апеляційний суд
Справа №294/911/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 294/911/15-к за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 грудня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів з дня постановлення ухвали, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ч.5 ст.194 КПК України. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону та міжнародних стандартів кримінального судочинства. Зазначає, що суд першої інстанції не розглянув можливості застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Вказує на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та недоведеність прокурором їх існування. Звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_8 перебуває під вартою з 17.03.2015 року, а тому згідно ч.5 ст.72 КК України (в редакції закону від 26.11.2015 р.) термін перебування останнього під вартою складає більше 15 років.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону та міжнародних стандартів кримінального судочинства. Вказує на недоведеність прокурором існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Зазначає, що він з 17.03.2015 року перебуває під вартою, а тому згідно ч.5 ст.72 КК України (в редакції закону від 26.11.2015 р.) майже відбув покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Вважає, що судом належним чином не враховано дані про його особу, зокрема те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, а також те, що його вина у вчиненні інкримінованих йому злочинів не доведена.

В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 та інших у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.4 та п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів, оскільки строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого насильницького злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 років до довічного позбавлення волі, не працює, офіційних джерел доходів не має, дані про стан його здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, характеристику, а також наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційних скарг, думку прокурора в заперечення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження 294/911/15-к, в провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області перебуває на розгляді кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 обвинуваченого за п.4 та п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289 КК України.

Ухвалою суду від 17.03.2015 року до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого у подальшому неодноразово продовжувався.

20 грудня 2022 року прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки строк вказаного запобіжного заходу спливає, а ризики передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати.

У відповідності до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції повністю дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 199, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого насильницького злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 років до довічного позбавлення волі, не працює, офіційних джерел доходів не має, дані про стан його здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, характеристику, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, оскільки належного стримуючого фактору, враховуючи загрозу покарання у виді довічного позбавлення волі, у випадку доведення його вини, не існує, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді справи.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про недоведеність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, доведені прокурором в повному обсязі та обумовлюються обставинами вчинення злочинів та можливістю призначення покарання у виді довічного позбавлення волі, у випадку доведення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

В апеляційних скаргах не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення судом ухвал про обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Доводи апелянтів про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає безпідставним, оскільки судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою і в апеляційних скаргах.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що судом не враховано належним чином дані про його особу зокрема те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені обставини, були враховані під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження, і на даний час не змінилися, що свідчить про відсутність зменшення ризиків.

Вказання обвинуваченим ОСОБА_8 на те, що його вина у вчиненні інкримінованих йому злочинів не доведена, не є предметом даного апеляційного розгляду. Зазначеному буде надана оцінка судом під час розгляду кримінального провадження по суті.

Доводи апелянтів про те, що обвинувачений ОСОБА_8 з 17.03.2015 року перебуває під вартою, а тому згідно ч.5 ст.72 КК України (в редакції закону від 26.11.2015 р.) майже відбув покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за ч.2 ст.115 КК України передбачено покарання - до довічного позбавлення волі. Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України суд за наявності клопотань під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування, з урахуванням стадії судового розгляду та інших конкретних обставин кримінального провадження.

Апеляційний суд бере до уваги значний строк судового розгляду провадження, що має враховуватися під час вирішення питання про запобіжний захід, однак, цей факт не може бути безумовною підставою для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, як і визначення іншого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, та відповідного звільнення обвинуваченого з-під варти на даний час. При цьому, апеляційний суд враховує воєнний стан в Україні, що також утруднює розгляд кримінального провадження, в якому особи перебувають під вартою, кількість учасників судового розгляду та інші об`єктивні обставини.

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції на те, що відповідно до ч.1, 4 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому підстав для скасування чи зміни ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону, немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 грудня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів з дня постановлення ухвали - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :