Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/114/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2023 року. Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0004736, на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 вересня 2022 року, яким:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, не працевлаштованого, учасника бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України судимості не має,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців. Вказаним вироком вирішено питання щодо речових доказів.

за участі сторін кримінального провадження:

- прокурора ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за спричинення умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого, за наступних обставин.

13 серпня 2020 близько 18-00 години ОСОБА_6 , разом із своєю співмешканкою ОСОБА_9 , з якою проживав спільно в цивільному шлюбі, перебував в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де між ними виникла словесна сварка, в ході якої на грунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_6 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер протиправних дій, ОСОБА_6 за допомогою невстановленого в ході досудового розслідування тупого твердого предмету з подовженою поверхнею у вигляді прямолінійного ребра, наніс ОСОБА_9 не менше п`яти локальних травматичних впливів ударів в ділянку обличчя та голови спричинивши тілесні ушкодження, від яких згідно судово-медичного дослідження трупу ОСОБА_9 настала її смерть.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції та призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення полі на строк 7 років, посилаючись на те, що його підзахисний свою вину у скоєному злочині визнав, щиро розкаявся, сприяв слідству, цивільний позов не заявлявся, а тому за зазначених обставин призначене обвинуваченому судом покарання є надто суворим.

Заслухавши доповідача, висновок прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволені апеляційної скарги, з таких підстав.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи та ніким із сторін і учасників кримінального провадження не оскаржуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ніким із учасників судового провадження не оспорюється доведеність вини ОСОБА_6 та юридична кваліфікація його дій, апеляційний суд не надає юридичної оцінки фактичним обставинам кримінального провадження, вважає вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень доведеною та правильною кваліфікацію його дій за ч.2 ст.121 КК України в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинили смерть потерпілого.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відносяться до категорії тяжких злочинів.

Як особа ОСОБА_6 в силу ст.89 КК України судимості не має, відповідно посвідчення від 30.08.2016 має статус учасника бойових дій, не працевлаштований, на обліку в психоневрологічному на наркологічному диспансерах не значиться, згідно довідки КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР» № 2422/10 від 21.08.2020 неодноразово в дитячому віці (2000-2003 роки) був оглянутий дитячим лікарем-психіатром з приводу органічного розладу особистості з когнітивними порушеннями. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 326 від 25.08.2020 ОСОБА_6 в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час психічним захворюванням не страждає, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України та у відношенні інкримінованого правопорушення слід вважати осудним, застосування заходів медичного характеру не потребує.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав наявність в обвинуваченого статусу учасника бойових дій, а обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення відносно особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який вчинив тяжкий умисний злочин з настанням невідворотних суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілої, а також продемонстрованої останнім в ході судового розгляду поведінки, яка вказує на відсутність у нього щирого каяття у скоєному ним умисному протиправному діянні, враховуючи наявність обставини, яка обтяжує покарання, суд дійшов до висновку за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкцій ч.2 ст.121 КК України, у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням, оскільки його виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

Посилання сторони захисту про необхідність зміни вироку суду та призначення ОСОБА_6 більш мякого покарання за обставин, зазначених в апеляційній скарзі, не заслуговують уваги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті ) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд врахував, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відносяться до категорій тяжких злочинів, також врахував суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої,дані про особу обвинуваченого, стан здоров`я, відношення до скоєного, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже суд призначив обвинуваченому покарання, дотримуючись принципу доцільності, врахувавши всі передумови, підстави і порядок призначення покарання, визначені положеннями статей 50, 65-67 КК України, що також не суперечить роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким рішенням суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного покарання і вважає його обґрунтованим та вмотивованим, та яке буде слугувати у виправленні обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Будь яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляційній скарзі не наведено, а тому апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 вересня 2022 рокустосовно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою в той самий строк з моменту отримання її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4