Справа № 946/7727/22
Провадження № 1-кс/946/2608/22
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

У своєму клопотанні дізнавач вказує, що сектором дізнання Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000419 від 27.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 343 КК України.

27.10.2022 до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшли матеріали за заявою головного державного виконавця Ізмаїльського ВДВС ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , втручається у діяльність працівника державної виконавчої служби.

В ході проведення дізнання було допитано у якості потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий пояснив, що у нього на виконання перебуває виконавчий лист № 500/5663/19 виданий 03.10.2019 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі якого відкрито виконавче провадження ВП № 63659345.

В рамках вказаного виконавчого провадження відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», було винесено чотири постанови: про тимчасове обмеження права керування транспортним засобом, про тимчасове обмеження права виїзду за межі кордону України, про тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною зброєю, про тимчасове обмеження у праві займатися полюванням. Також в рамках вказаного виконавчого провадження у січні 2022 року було накладено арешт та оголошено у розшук транспортний засіб який належав ОСОБА_5 , та у подальшому транспортний засіб було зупинено працівниками поліції, вилучено на штраф-майданчик, та у подальшому відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», транспортний засіб ОСОБА_5 було виставлено на електронні торги (СЕТАМ), та продано. Стягнуті кошти було перераховано стягувачу ОСОБА_6 в рахунок погашення загального боргу.

24.10.2022 та 26.10.2022 на особистий номер телефону потерпілого НОМЕР_1 надходили смс-повідомлення у грубій формі та з погрозами фізичною розправою у мобільному додатку Viber з облікового запису « ОСОБА_8 », також на фото до вказаного облікового запису був зображений чоловік у військовій формі на фоні військової техніки (який як пізніше виявилось був ОСОБА_5 ), який зареєстрований на номер телефону НОМЕР_2 .

Крім того, 27.10.2022 близько 10.00 потерпілий перебував на робочому місці у власному кабінеті, та до нього прийшов ОСОБА_5 , котрий зайшов до кабінету, та в ході бесіди почав поводити себе агресивно, вимагав у потерпілого зняття вищевказаних заборон, погрожував фізичною розправою, та після чого було викликано працівників поліції.

08.11.2022 до СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про добровільну видачу копій скріншотів смс-повідомлень у мобільному додатку «Viber» на 7 аркушах, а також виписки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 4 аркушах, які просить долучити до матеріалів кримінального провадження.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання про арешт майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, тому виникла необхідність звернутися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на добровільно надані потерпілим копії скріншотів смс-повідомлень у мобільному додатку «Viber» на 7 аркушах, та виписки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 4 аркушах.

Підставою арешту майна є те, що зазначені предмети є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Дізнавач в клопотанні зазначає, що вилучене та перераховане у даному клопотанні майно має значення речових доказів у кримінальному провадженні, а також те, що в разі не застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно, вказане може призвести до зникнення, втрати, пошкодження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, тому просить накласти арешт.

Дізнавач, прокурор та ОСОБА_4 про час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином, однак в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд клопотання без їх участі.

В силу ст. 107 КПК технічні засоби фіксування процесу не застосовувалися.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання (ч. 1 ст. 172 КПК України).

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як передбачено п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що видане майно має значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання дізнавача про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.170 - 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на надані потерпілим копії скріншотів смс-повідомлень у мобільному додатку «Viber» на 7 аркушах, та виписки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 4 аркушах, які належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення або отримання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1