Суворовський районний суд міста Одеси
Справа №519/1136/21
Провадження №1-кп/523/690/23
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

02.02.2023 року м. Одеса

Колегія суддів Суворовського районного суду м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , обвинуваченого та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , під час судового розгляду у закритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінального провадження із звинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.6 ст.152, ч.6 ст.153, ч.2 ст.156 КК України,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні щодо неповнолітніх ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 злочинів, передбачених ч.6 ст.152, ч.2 ст.156 КК України, щодо неповнолітніх ОСОБА_16 , ОСОБА_15 злочинів, передбачених ч.2 ст.156 КК України, щодо неповнолітніх ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 злочинів, передбачених ч.6 ст.153, ч.2 ст.156 КК України.

Прокурором подано клопотання, в якому вважав необхідним строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжити - з підстав тяжкості вмінених тому діянь та існування ризиків його можливого ухилення від суду, продовження злочинної діяльності, неправомірного перешкоджання судовому розгляду, а також впливу на потерпілих.

Обвинувачений та його захисник, кожним окремо, заперечили проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та заявили клопотання про зміну застосованого запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з ув`язненням, обґрунтовуючи похилим віком останнього, наявністю хронічних захворювань, надмірною тривалістю ув`язнення, а також, на думку сторони захисту, відсутністю доказів як в обґрунтування пред`явленого обвинувачення, так і існування ризиків недотримання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

З`ясувавши протилежні позиції сторін з приводу поданих клопотань, суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.177 та 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Тримання під вартою може бути застосовано, зокрема, до несудимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, санкція яких передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 в інкримінованих йому діяннях була перевірена слідчим суддею при первинному застосуванні до першої особи запобіжного заходу.

Суд вважає наявним ризик переховування від суду, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні злочинів, що відносяться до категорії особливо тяжких, за які передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, що засвідчується обвинувальним актом, в якому зазначені докази на підтвердження обґрунтованості обвинувачення, висунутого ОСОБА_7 , та було встановлено слідчим суддею при обранні запобіжного заходу на стадії досудового розслідування, а також суддею під час судового розгляду. Таким чином будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує ризик того, що останній може здійснити спроби переховування від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини. Вказана позиція цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» де зазначено що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Суд також вважає наявним ризик можливого незаконного впливу на потерпілих в даному кримінальному провадженні, оскільки злочини, які інкримінуються ОСОБА_7 , вчинені із застосуванням насилля. Після відкриття усіх зібраних доказів, анкетних даних наявних свідків, потерпілих (їх місць проживання) існує висока вірогідність спроби обвинуваченого знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення встановлення обставин кримінального правопорушення, а також те, що обвинувачений може вплинути на потерпілих, які ще судом не допитані.

Обвинувачений схильний до продовження злочинної діяльності, адже за версією слідства вчинив злочини, будучи раніше притягнутим до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини проти статевої свободи та недоторканості особи.

Обвинувачений є громадянином України, зареєстрований та має місце проживання у м. Южне Одеської області, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, є працевлаштованою особою, що свідчить про наявність у нього певних соціальних зв`язків.

Окрім того, обвинувачений дійсно має ряд хронічних захворювань, проте його довід про неможливість надання йому кваліфікованої медичної допомоги в умовах ув`язнення є голослівним.

Суд вважає, що конкретні обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів та дані про його особу, вказують на неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, оскільки такі запобіжні заходи не здатні запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги, передбачені ч.4 ст.183 КПК України, де вказано, що при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд має право не визначати розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, у випадку обвинувачення у злочині, який вчинено із застосуванням насилля. Оскільки інкриміновані ОСОБА_7 злочини вчинені із застосуванням насилля, суд не визначає розмір застави як альтернативного запобіжного заходу.

Керуючись ст.331 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Продовжити строк застосування у відношенні обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.6 ст.152, ч.6 ст.153, ч.2 ст.156 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з подальшим утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 02 квітня 2023 року включно.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну застосованого стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з ув`язненням відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2