Київський апеляційний суд
Провадження № 11кп/824/2637/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 361/3127/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орєхово-Зуєво Московської області Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, -

за участі:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 21 серпня 2022 року включно.

Таке рішення суду вмотивовано тим, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як то: переховуватися від суду з метою уникнення покарання у разі визнання його винним у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років та довічного ув`язнення, незаконно впливати на свідків, а також на обвинувачену ОСОБА_10 , як і не з`явились нові обставини, які б свідчили про те, що інші запобіжні заходи забезпечать його належну процесуальну поведінку. А тому суд прийшов до висновку, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру і тяжкості інкримінованого діяння.

Цією ж ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, вважаючи його необґрунтованим та незаконним, обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року скасувати, постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід з триманням під вартою на домашній арешт.

Вважаючи судове рішення необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам діючого законодавства, практиці Європейського суду з прав людини та Конвенції з прав людини і основоположних свобод, обвинувачений зазначає, його тримання під вартою є невиправданим та довготривалим, а ризики, визначені в ст. 177 КПК України, взагалі відсутні, як і відсутні докази у провадженні щодо його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Сторона обвинувачення, на його переконання, не підтвердила свою позицію щодо його винуватості належними доказами, а суд першої інстанції взагалі не розглядав питання щодо доказовості та вмотивованості підозри. Як стверджує апелянт, тяжкість злочину, у вчиненні якого висунуто обвинувачення, розмір покарання, ймовірний ризик втечі та вплив на свідків у справі - не можуть бути безумовними підставами для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

ОСОБА_6 звертає увагу на те, що він має постійне місце проживання та не має намірів переховуватися від суду, будь-яким чином перешкоджати судовому провадженню, а тому більш м`який запобіжний захід може забезпечити його процесуальну поведінку під час судового розгляду.

Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень Глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, а продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше - попри презумпцію невинуватості, - ніж правило поваги до особистої свободи.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані.

Як убачається з наданих матеріалів, в провадженніБориспільського міськрайонного суду Київської області перебувають матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, та ОСОБА_10 - за п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України.

Вирішуючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та клопотання прокурора, в якому було порушено питання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, суд першої інстанції з урахуванням доводів прокурора, визнав наявність високої ймовірності переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання у разі визнання його винуватим у вчиненні особливо тяжкого злочину, незаконного впливу на свідків, а також на обвинувачену ОСОБА_10 , та дійшов висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків і завадити можливій неправомірній поведінці, тому постановив ухвалу, якою продовжив обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Висновок суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав для продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на думку колегії суддів, ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Зважаючи на те, що в суді першої інстанції триває судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 і ОСОБА_10 у вчиненні низки кримінальних правопорушень, встановлення на даному етапі доведеності обвинувачення, зокрема ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції. Обґрунтованість обвинувачення при розгляді провадження в порядку апеляційної процедури за скаргою на ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегією суддів не перевіряється і всі доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність у провадженні будь-яких доказів, які б доводили його причетність до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не можуть бути предметом окремої апеляційної перевірки.

Що стосується висновку суду про існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків, які не зменшилися від часу обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то колегія суддів враховує наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі «Панченко проти Росії»).

В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

На питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою, не можна відповісти абстрактно. Визначати, чи розумно й надалі залишати обвинуваченого під вартою, необхідно на підставі особливостей кожної конкретної справи. Подовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше - попри презумпцію невинуватості, - ніж правило поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. проти Швейцарії»). Передусім національні судові органи мають забезпечити, щоб у будь-якому конкретному випадку досудове тримання обвинуваченої особи під вартою не перевищувало розумного строку. З цією метою вони повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, попри належну повагу до принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (п.152 рішення ЄСПЛ у справі «Лабіта проти Італії»).

Досліджуючи доводи апеляційної скарги про те, що суд необґрунтовано встановив наявність ризиків, керуючись виключно тяжкістю інкримінованого діяння, колегія суддів вважає за необхідно зауважити, що згідно з практикою ЄСПЛ суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Так, із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень різного ступеню тяжкості, в тому числі особливо тяжкого, суспільно небезпечним наслідком якого стала смерть людини. При цьому заслуговують на увагу і мотиви, якими керувався обвинувачений відповідно до пред`явленого обвинувачення. Такі обставини, на думку колегії суддів, можуть спонукати обвинуваченого переховуватися від суду.

Наявність у ОСОБА_6 постійного місця, на чому останній наголошує в апеляційній скарзі, не може слугувати дійсною гарантією відсутності у нього наміру переховування від суду, як і не слугувало запобіжником вчинення злочинів у даному кримінальному провадженні.

Свідки у кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитувалися. З огляду на положення ч. 4 ст. 95 КПК України ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Таким чином продовжує існувати ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, що, в свою чергу, доводить обґрунтованість висновку суду про те, що ймовірність реалізації цього ризику, як і ризику втечі, не зменшилася на даний час.

За вказаних обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії, отже твердження обвинуваченого про протилежне є непереконливими.

Отже висновок суду про наявність достатніх підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законним та обґрунтованим.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним за наслідками апеляційного розгляду прийняти рішення, яким ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року залишити без змін, а апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 21 серпня 2022 року включно - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4