Справа № 201/9537/22
Провадження № 1-кс/201/3540/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2022 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Старобільської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000083, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання прокурор посилався на те, що слідчим відділом 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000083, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приблизно наприкінці червня 2022 року (більш точної дати та часу не встановлено), будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 4 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на території м. Старобільська Луганської області діючи умисно, протиправно, достеменно знаючи про те, що окупаційні війська, так званої луганської народної республіки, є незаконними і провадять свою діяльність на території України всупереч нормам чинного законодавства України та міжнародних договорів при невстановлених органом досудового слідства обставинах, під час воєнного стану, маючи злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, добровільно прийняв присягу на вірність так званій лнр та у подальшому прийнятий до штату так званого Старобільського районного відділу внутрішніх справ міністерства внутрішніх справ луганської народної республіки («Старобельского ровд мвд лнр» мовою оригіналу), створеного на тимчасово окупованій території Старобільського району Луганської області.

16.11.2022 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні

кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_4 підтверджується зібраними у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: протоколами допитів свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , протоколом огляду публікації на сторінках Інтернет (Берклійський Протокол), іншими документами, здобутими у ході досудового розслідування кримінального провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Складена та повідомлена ОСОБА_4 підозра повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 р. у справі Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс. Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, N 182).

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівствах від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 3 серпня 1990 року).

Таким чином, має місце наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України. Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України, є особливо тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, передбачено, що завданням арешту майна є запобігання його відчуження та слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Окрім цього, п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено можливість накладення арешту на майно з метою конфіскації майна як виду покарання.

Водночас, у ч. 5 ст. 170 КПК України зазначено, що у випадку, накладення арешту на майно з метою конфіскації майна, як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Таким чином, з аналізу матеріалів кримінального провадження, норм чинного законодавства слід дійти висновку, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що майном ОСОБА_4 , на яке слід накласти арешт, є:

- трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68,3 кв.м., ј частка якої, належить на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про право власності -/розп. № 4483 від 22.09.2004, виданого Краснолуцьким міськвиконкомом. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9257111;

- транспортний засіб марки та моделі CEVROLET AVEO, сірого кольору, державний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску. Номер кузова НОМЕР_3 , на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 21.07.2010.

Необхідність накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_4 обґрунтовується тим, що останній, перебуваючи на свободі, розуміючи, що дане майно підлягає конфіскації як виду покарання має можливість здійснити відчуження майна, яке підлягає арешту.

Право володіння підозрюваного ОСОБА_4 зазначеними об`єктами нерухомого та рухомого майна підтверджується копією електронної облікової картки, наданих ТСЦ МВС № 610 РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області, відповідно відомостей ЄДР ТЗ МВС станом на 05.08.2022 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.07.2022 № 304605703.

Прокурор надав суду заяву з проханням розглядати клопотання без його участі.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього приходить до наступного.

Згідно до ч. 1 ст. 170 КПК України - Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Приписами ч. 5 ст. 173 встановлено, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

На підставі викладеного, а також з врахуванням матеріалів клопотання та наданих доказів, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та можливість задоволення клопотання, оскільки дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку про те, що з метою не допущення переховування, забезпечення схоронності вищевказаного майна, а також для забезпечення схоронності майна, накладення арешту в даному кримінальному провадженні є необхідним, оскільки метою накладення арешту є забезпечення його збереження на час досудового слідства та судового провадження у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 168-169, 170-173 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно із забороною його відчужувати, належне підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, а саме:

- 1/4 частку приватної спільної часткової власності на трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68,3 кв.м., яка на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про право власності -/розп. № 4483 від 22.09.2004, виданого Краснолуцьким міськвиконкомом. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9257111;

- транспортний засіб марки та моделі CEVROLET AVEO, сірого кольору, державний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску. Номер кузова НОМЕР_3 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 21.07.2010.

Строк оскарження ухвали протягом п`яти днів з моменту її проголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_9 ОСОБА_10