Справа № 392/76/21
Провадження № 1-кп/392/83/22
УХВАЛА

06 квітня 2022 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000544 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.246 КК України,

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

встановив :

Захисник адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заявив клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом та неможливість його дослідження в судовому засіданні, а саме оптичного носія формату DVD-R з відеозаписом з нагрудної камери (бодікамери) працівника, яким було виявлено (зафіксовано) кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.246 КК України.

На обґрунтування клопотання зазначив, що не відоме походження даного оптичного диску, у листі за підписом т.в.о. начальника Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_7 не зазначено вказаний диск як додаток, не зрозуміло, яким чином надійшов такий запис до слідчого, реєстрації немає, тому вказаний диск є очевидно недопустимим та не може бути дослідженим в судовому засіданні.

Обвинувачені підтримали клопотання захисника, посилаючись на вищевикладені обставини.

Суд, вислухавши думку учасників судового засідання, у тому числі прокурора, який висловився проти задоволення даного клопотання, вважаючи його безпідставним, встановив наступне.

Відповідно до ч.1ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК.

Згідно зі ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 85 КПК України передбачено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до вимог ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Згідно із ч. 2, 3 даної статті у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Відповідно до положень ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Використана в частині 2 статі 89 КПК України категорія "очевидна недопустимість доказів" є оціночною і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст.89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого, згідно положень КПК України, є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Також, відповідно до положень ст.89 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому, стаття 87 КПК України передбачає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Для того, щоб вирішити у даному випадку питання про те, чи є недопустимими зазначені вище докази слід з`ясувати, чи мало місце порушення прав та свобод людини під час отримання останніх.

Доводи, викладенні в клопотанні, підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначених в ньому доказів.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На час розгляду даного клопотання судовий розгляд кримінального провадження триває.

За таких обставин на даній стадії судового розгляду відсутні дані щодо очевидної недопустимості доказів, на які вказує захисник.

На підставі наведеного вище, суд вважає, що в задоволенні клопотання належить відмовити, оскільки заявлений в ньому доказ, який просить визнати очевидно недопустимим захисник може бути визнаний таким під час ухвалення судом остаточного рішення за наслідками розгляду справи, шляхом оцінки доказів у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження. Очевидності недопустимості цього доказу на цій стадії судового провадження без дослідження його взаємозв`язку з іншими доказами суд не вбачає, й вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.

На підставі викладеного, керуючись ст.89, ст.ст. 369-372 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про визнання очевидно недопустимим доказів та зняття з дослідження на стадії судового розгляду залишити без задоволення.

Вирішити питання допустимості доказу, а саме оптичного носію формату DVD-R з відеозаписом з нагрудної камери (бодікамери) працівника, яким було виявлено (зафіксовано) кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.246 КК України, після його дослідження в судовому засіданні - під час оцінки доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_8