ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 676/10/20

провадження № 51- 2930 км 22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції:

представника

потерпілої - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_10 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 05 липня 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000281, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Мілівці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п . 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі

Вирішено цивільний позов, питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 05 липня 2022 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 24 жовтня 2019 року близько 19:30 год, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , зайшовши в кімнату будинку, де перебували його тесть ОСОБА_11 та теща ОСОБА_12 , дружина ОСОБА_13 , малолітня донька ОСОБА_14 , умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , усвідомлюючи значення своїх дій та маючи змогу керувати ними, передбачаючи та бажаючи настання негативних наслідків у вигляді смерті останніх, на ґрунті довготривалих неприязних відносин з ними, із зареєстрованої на своє ім`я мисливської рушниці, 16 калібру, спорядженої двома дробовими патронами, здійснив постріл спочатку у ОСОБА_12 , яка в цей час лежала на ліжку, а після цього, ОСОБА_6 , одразу здійснив другий постріл у ОСОБА_11 , який також лежав на сусідньому ліжку. Від отриманих вогнепальних проникаючих дробових поранень останні загинули на місці події.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає про те, що під час допиту свідків в судовому засіданні їм задавались навідні питання. Крім цього, судом було незаконно відмовлено у проведені комплексної судово-психіатричної експертизи засудженого щоб встановити його емоційний стан, що спонукав його до вчинення злочинів. Ухвала апеляційного суду не відповідає положенням ст. 419 КПК України, оскільки судом апеляційної інстанції, як вважає захисник, не звернуто належної уваги на допущені місцевим судом порушення та не дано відповідей на доводи скарги.

Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_7 підтримала подану касаційну скарги та просила її задовольнити з підстав, неведених в ній.

Позиції інших учасників судового провадження

Під час касаційного розгляду ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу свого захисника та просив її задовольнити.

Прокурор, посилаючись на безпідставність наведених у касаційній скарзі захисника доводів, вважав, що оскаржувані судові рішення слід залишити без зміни.

Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 під час касаційного розгляд просили касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а судові рішення - без зміни.

Мотиви Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 -?414 цього Кодексу. Можливість скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачена.

Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_10 убачається, що вона, обґрунтовуючи свою позицію, крім іншого, посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 409 та 411 КПК України, просить доказам по справі дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої і апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п . 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, відповідно, суд належним чином умотивував дослідженими під час судового розгляду наданими стороною обвинувачення доказами, які були оцінені відповідно до закону, надавши кожному з них належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, обґрунтованого визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

В основу вироку суд першої інстанції поклав: показання потерпілої ОСОБА_13 , яка були безпосередніми очевидцем події; показання потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 щодо обставин події; показання свідків ОСОБА_18 та малолітньої ОСОБА_14 , які були безпосередніми очевидцями події, а остання ще й отримала поранення від завданого пострілу батька; показання інших свідків; дані протоколів слідчих дій, а також висновки судових експертиз. Вказані докази є логічними і послідовними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх правдивості. Підстав недовіряти цим доказам, у тому числі показанням потерпілих та свідків, як на те вказує захисник у суду не було.

Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність юридичної оцінки його діянь був предметом перевірки апеляційного суду і мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оціненим судом, і є обґрунтованим.

Апеляційний суд за апеляційними скаргами засудженого і захисника, доводи яких, за своїм змістом, аналогічні тим, що наведені у касаційній скарзі, переглянув вирок суду першої інстанції та, з наведенням ґрунтовних мотивів, визнав їх безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.

Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами апеляційного розгляду ухвала апеляційного суду в частині визнання винуватими та засудження ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 419 КПК України і погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

Доводи сторони захисту у касаційній скарзі про те, що висновок про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, ґрунтуються на недостатніх доказах, зокрема лише на показаннях потерпілих, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження та вищенаведеними доказами, яким суд надав належну оцінку, навівши ґрунтовні мотиви прийнятого рішення.

Надуманими, колегія суддів, також визнає доводи касаційної скарги щодо необґрунтованої відмови, на думку захисника, у задоволенні клопотання про призначення комплексної судово-психіатричної експертизи, оскільки в даному кримінальному провадженні була вже проведена амбулаторна судово-психіатрична експертиза № 641 від 14 листопада 2019 року. Відповіді були надані на усі поставлені експертам питання, зокрема, про те, що ОСОБА_6 міг та може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в момент вчинення інкримінованого діяння перебував поза будь-яким розладом душевної діяльності та психічним розладом. У зв`язку з чим, даний висновок судом визнаний чітким, зрозумілим та обґрунтованим.

Що стосується доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_10 щодо невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчинених злочинів та особі останнього внаслідок суворості, оскільки призначаючи покарання у виді довічного позбавлення волі судом не обґрунтовано неможливість виправлення останнього з призначенням покарання у виді позбавлення волі на певний строк, то вони є безпідставними.

Відповідно до приписів ст. 50 КК України, значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так іншими особами.

Відповідно до положень ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбаченихКК України, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Санкцією ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дотримався наведених вимог матеріального права.

Обираючи ОСОБА_6 найсуворіший захід примусу - довічне позбавлення волі, суд дав належну оцінку ступеню тяжкості вчинених ним злочину, який, згідно зі ст. 12 КК України, є особливо тяжким, узяв до уваги обставини їх вчинення, настання особливо тяжких наслідків у вигляді смерті двох осіб, ступінь суспільної небезпеки вчиненого засудженим діяння, зухвалість вчиненого, особу засудженого, а тому призначив йому покарання за пунктами 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі.

Колегія суддів приходить до висновку, що ізоляція ОСОБА_6 шляхом довічного позбавлення волі, відповідає вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображає співмірність злочину та кари, і тільки таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже, оскільки істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судових рішень, не встановлено, тому касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 05 липня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника ОСОБА_10 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3