Справа №591/7689/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/819/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА
Іменем України

01 квітня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 591/7689/19 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 24.12.2021, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

У провадженні апеляційного суду знаходиться кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 24.12.2021, за яким ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 6 років з конфіскацією майна, крім житла.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28.12.2021 виправлено описку у вироку Зарічного районного суду м. Суми від 24.12.2021 і визначено про необхідність залишення обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, проте не більше ніж до 22.02.2022.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_9 , яка просила продовжити ОСОБА_10 строк тримання під вартою, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 і його захисника ОСОБА_11 , які вважали можливим застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_10 необхідно продовжити строк тримання під вартою з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 405 КПК, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31, а згідно ч. 2 ст. 331 цього Кодексу вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку знаходження його під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців (ч. 3 ст. 331 КПК).

Вирішуючи питання доцільності подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою, колегія суддів, дотримавшись вимог ст. 183, 194, 197 і 199 КПК, з`ясувавши і дослідивши всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, дійшла висновку, що наявні у кримінальному провадженні ризики не зменшилися, що існують об`єктивні обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення встановленого у попередньому судовому рішенні строку тримання обвинуваченого під вартою.

Так, вироком Зарічного районного суду м. Суми від 24.12.2021 ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна, крім житла, тому останній є обвинуваченим у кримінальному провадженні і обґрунтованість цього обвинувачення на даний момент вже вирішена судом першої інстанції при ухваленні обвинувального вироку та ОСОБА_10 визначене покарання у виді позбавлення волі, тому на стадії вирішення питання про запобіжний захід до кінця апеляційного перегляду цього судового рішення по суті, колегія суддів не уповноважена надавати правову оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності (чи відсутності) передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.

Відповідно усталеної судової практики ЄСПЛ висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При цьому врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що також узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

Таким чином, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови», §58). При цьому серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, зокрема в справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96 від 26.07.2001) ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на викладене, установлений судом першої інстанції ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, є слушним і повністю обґрунтованим, так як зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_10 у разі набрання вироком законної сили, яким він визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307 КК, а також, враховуючи ті обставини, що він протягом 2021 року неодноразово був засуджений, в тому числі вироком Зарічного районного суду м. Суми від 17.08.2021 за ч. 2 ст. 389, ст. 71, 72 КК за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, обвинувачений може переховуватися від суду.

Згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює ЄСПЛ вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, вирішуючи питання про законність та обґрунтованість подальшого тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому як такої, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

Щодо розумності строку тримання під вартою, то колегія суддів враховує рішення від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02), де ЄСПЛ зазначив, що «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно; вона має оцінюватись в конкретному випадку залежності від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення; продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, привалює над принципом поваги до свободи особистості».

Зважаючи на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, необхідність забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника судового провадження була застосована належна правова процедура, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не забезпечить запобіганню встановленому ризику, що є виправданим та необхідним елементом і визначає потребу тримання ОСОБА_10 під вартою до закінчення апеляційного розгляду, але не більш ніж два місяці.

Керуючись ст. 183, 193, 194, 196, 197, 199, 331, 405 КПК України,

постановила:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 строк тримання під вартою на два місяці до 01.06.2022 включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4