Справа № 1-5/2006
Провадження № 1-в/592/69/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , розглянув заяву засудженого ОСОБА_5 , 1977 року народження, про приведення вироку у відповідність до норм Конституції України, зміни вироку в частині призначеного покарання,-

ВСТАНОВИВ:
До Ковпаківського районного суду м.Суми надійшла заява засудженого ОСОБА_5 , 1977 року народження, про приведення вироку Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.04.2020 року у відповідність до Конституції України. Заяву обгрунтовує тим, що Конституційним Судом України в рішенні від 16.09.2021 року встановлено, що покарання у вигляді довічного позбавлення волі як покарання без перспективи звільнення є несумісним з вимогами Конституції України. Таке покарання не відповідає ч.1 ст.3, ст.23, ч.2 ст.28, ч.3 ст.63 Конституції України. В своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини стосовно винесених вироків національними судами щодо довічного позбавлення волі одноголосно констатує системність порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Суд зобов`язаний застосувати норми Конституції України як норми прямої дії, керуючись практикою ЄСПЛ та принципом верховенства права. Просить змінити вирок Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.04.2020 року в частині призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі, та замінити на позбавлення волі на певний строк, а враховуючи, що він в сукупності відбув більше 20 років позбавлення волі, застосувати ч.5 ст.74 КК України і у відповідності до ч.4 ст.49 КК України звільнити з-під варти, обмежившись фактичним відбуттям строку позбавлення волі.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 , його захисник заяву підтримали.
В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на його необгрунтованість.
Суд, заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_5 , його захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали особової справи засудженого, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав:
Суд установив, що вироком Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.04.2020 року з урахуванням ухвали Полтавського апеляційного суду від 09.07.2020 року ОСОБА_5 було засуджено за ст.115 ч.1, ст.115 ч.2 п.п.6,13, ст.187 ч.4, ст. 70 ч.1 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09.07.2020 року відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-УІІІ від 26.11.2015 року зарахований ОСОБА_5 в строк покарання період попереднього ув`язнення з 17.08.2005 року по 17.08.2006 року, з 23.10.2017 року по 24.05.2019 року, з 03.06.2019 року по 09.07.2020 року із розрахунку , що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Ухвалою Верховного Суду від 24.02.2021 року вирок Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.04.2020 року та ухвала Полтавського апеляційного суду від 09.07.2020 року відносно ОСОБА_5 залишені без змін.
Статтею 63 КК України визначено, що покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу. Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі найсуворіше покарання у кримінальному праві України. Цей вид покарання передбачено в альтернативі з позбавленням волі на певний строк за обмежене коло особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.07.2020 року у справі №1-42/2004 за заявою ОСОБА_6 з підстав встановлення міжнародною судовою установою порушення Україною міжнародних зобов`язань (справа «Петухов проти України») зауважила, що в національному законодавстві України існує суттєва законодавча прогалина, що стосується врегулювання можливості звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Однак заповнення прогалин у нормативно-правових актах, прийняття законів, внесення до них змін і доповнень, узгодження їх положень між собою є прерогативою законодавчої влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Адже варто розрізняти повноваження щодо правотворення, які належать законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя.
Ураховуючи викладене, у справі «Петухов проти України № 2» ЄСПЛ установив системну проблему в законодавстві України, яку можна подолати лише заходами загального характеру, спрямованими на усунення її першопричини, шляхом внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування.
З урахуванням тієї обставини, що на момент розгляду Великою Палатою Верховного Суду необхідних змін до національного законодавства на виконання рішення ЄСПЛ «Петухов проти України №2» законодавчим органом не внесено, порядок та умови перегляду призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі нормативно не визначені, Верховний Суд позбавлений можливості розглянути питання про перегляд призначеного покарання ОСОБА_6 у виді довічного позбавлення волі, як про це просить заявник.

Частина 2 ст.87 КК України передбачає, що актом про помилування Президента може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років стосовно індивідуально визначеної особи.
Також положеннями КВК України передбачена можливість подання засудженим до довічного позбавлення волі клопотання про його помилування після відбуття не менше 20 років призначеного покарання ( ч.7 ст.151 КВК України).
Отже, кримінальним законом передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк за визначеною законодавством процедурою.
З викладених підстав, заява ОСОБА_5 про приведення вироку у відповідність до норм Конституції України, зміни вироку в частині призначеного покарання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 537, ст. 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_5 , 1977 року народження, про приведення вироку у відповідність до норм Конституції України, зміни вироку в частині призначеного покарання.
Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом семи днів з моменту її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1