Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/516/22
Провадження № 1-кп/553/131/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , перекладача ОСОБА_12 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001815 від 02.12.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

в с т а н о в и в :
Харківською обласною прокуратурою до Ленінського районного суду м. Полтави скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001815 від 02.12.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

В межах даного кримінального провадження до обвинувачених застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає.

Прокурором на розгляд суду подані клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо кожного з обвинувачених, які вручені останнім, та вмотивовані наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які продовжують існувати, та неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Потерпілий у підготовче судове засідання не прибув.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечив та зазначив, що не має намірів ухилятись від суду та просив врахувати наявність у нього міцних соціальних зв`язків та його бажання стати на захист держави.

У зв`язку із неможливістю встановлення зв`язку із захисником обвинуваченого ОСОБА_4 судом було вирішено питання про залучення захисника для здійснення захисту обвинуваченого з числа адвокатів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_11 , діючи на підставі доручення для проведення окремої процесуальної дії, заперечив проти задоволення клопотання прокурора та прохав змінити запобіжний захід на більш м`який.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти клопотання заперечив, його захисник ОСОБА_13 прохав відмовити у задоволенні клопотання та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, наголошуючи на недоведеність прокурором існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України та наявність у обвинуваченого постійного місця проживання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_14 просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, що не пов`язаний з триманням під вартою. Наголосила, що обвинувачений раніше не судимий, вже тривалий час перебуває під вартою, ризики зазначені прокурором є недоведеними. Окрім того просила врахувати що у м.Харкові ведуться бойові дії і перебування в ДУ «Харківській слідчий ізолятор», де велике скупчення людей підвищує ризик ворожого обстрілу.

Обвинувачений ОСОБА_6 думку свого захисника підтримав та прохав застосувати до нього заставу.

Обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що протягом 27 років живе в Україні, має бойовий досвід, він має бажання та можливість стати до лав збройних сил, у зв`язку із чим прохав змінити йому запобіжний захід, про що подав письмове клопотання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 підтримуючи позицію підзахисного також прохав задовольнити його клопотання про зміну запобіжного заходу, посилаючись на те, що ним здобуто відомості про участь обвинуваченого у бойових діях в Нагорному Карабахі. У задоволенні клопотання прокурора прохав відмовити.

З`ясувавши позиції учасників судового провадження, присутніх в підготовчому судовому засіданні, суд вказує, що у відповідності до ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого, до спливу строку якого суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.
Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При цьому вирішуючи питання щодо доцільності продовження строків тримання під вартою, суд має надати оцінку того чи продовжують існувати заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою, суд, вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України не зменшились та продовжують існувати та у відповідності до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховує дані про особи обвинувачених, ступінь тяжкості інкримінованого їм кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі доведення винуватості, вік, соціальні зв`язки, майновий стан.

Обвинуваченим інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, пов`язаного із застосуванням насильства до особи похилого віку, та за який передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі, при цьому судове провадження знаходиться на стадії підготовчого засідання і допит потерпілого, свідків судом не здійснювався, тому суд вважає, що ризики визначені ст.177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, та що інший, більш м`який запобіжний захід, наразі є недостатнім для запобігання встановленим ризикам та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених. При цьому сам факт перебування обвинувачених в умовах ізоляції певний період часу не свідчить про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України зменшились чи відпали, і більш м`який запобіжний захід зможе забезпечити їх належну процесуальну поведінку.
Водночас, вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, на які посилається прокурор, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів можуть вдатися до відповідних дій.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
За таких обставин, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, наразі не відпали та продовжують існувати, і альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинувачених, а тому наявна необхідність у продовженні застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. З огляду на наведене суд відхиляє посилання сторони захисту щодо доцільності застосування до обвинувачених інших більш м`яких запобіжних заходів та зазначає, що тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Вирішуючи заявлені обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником клопотання про зміну запобіжного заходу, в яких останні з посиланням на ст.616 КПК України, прохали призначити обвинуваченому військово-лікарську комісію про придатність проходження військової служби та передати обвинуваченого до військовослужбовців ЗСУ для участі в бойових діях, суд вказує, що процедура визначена нормами ст.616 КПК України передбачає можливість скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, про що може бути подано клопотання прокурору, за результатами розгляду якого прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відомостей про звернення обвинуваченим або його захисником із вказаним клопотанням до прокурора та наслідки його розгляду суду надано не було.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З огляду на ч.4 ст.183 КПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.314,315 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 09.09.2022 включно без визначення застави.
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.
Продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 09.09.2022 включно без визначення застави.
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 09.09.2022 включно без визначення застави.
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.
Продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 09.09.2022 включно без визначення застави.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченими, які утримуються під вартою, в той самий строк з моменту вручення їм копії судового рішення.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_15 Високих