Справа № 553/4369/22
Провадження № 1-кс/553/1164/2022
У Х В А Л А
Іменем України

19.09.2022м. Полтава

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ ВП №1 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Слобідської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Харкові, є громадянином України, з початковою освітою, не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

якому вручено письмове повідомлення про підозру у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ ВП №1 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_4 , у якого в провадженні знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000808 від 13.09.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 187, частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України, звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 .
На обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України, за наступних обставин:
11.09.2022, близько 18:00 години, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, діючи умисно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022», ОСОБА_5 у групі, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , маючи умисел, спрямований на скоєння нападу з корисливих мотивів та метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, перебуваючи у домоволодінні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_9 , реалізуючи свій умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, ОСОБА_8 , підійшов до раніше малознайомого ОСОБА_9 , який знаходився в кімнаті будинку, та наніс декілька ударів кулаком правої руки в область голови ОСОБА_9 , та, незважаючи на те, що останній намагався захиститись та чинити опір нападнику, ОСОБА_8 , користуючись своєю фізичною перевагою, в силу віку та стану здоров`я ОСОБА_9 , продовжив свої злочинні дії, схопивши лівою рукою за шию ОСОБА_9 , почав його душити. В ході цих дій, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 впали на підлогу та почали боротися. В цей час, ОСОБА_5 , підійшов до них та наніс декілька уларів кулаком правої руки в лівий бік тулубу ОСОБА_9 , а ОСОБА_8 , підвівшись, наніс один удар кулаком правої руки в область потилиці ОСОБА_9 , який, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень у вигляді гострого порушення мозкового кровообігу, внутрішньочерепних крововиливів та закритої черепно-мозкової травми, помер на місці. Після чого, ОСОБА_5 , діючи у групі з ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на скоєння нападу з корисливих мотивів та метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, заволоділи електричною болгаркою ТМ «ЕЛЛПРОМ» ЄМШУ 125-1000СЕ, мобільним телефоном ТМ «Хіаоmі Redmi 6А», які знаходились у будинку, після чого покинули місце злочину, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд.
15.09.2022 ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України.

На підтвердження обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 вказаного кримінального правопорушення, слідчий у клопотанні посилався на зібрані у кримінальному проваджені докази: показання свідків, огляд місця події, відеозаписи з камер відеоспостереження та речові докази.
Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, на думку слідчого, є підстави для обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу.
З урахуванням вимог статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, а саме вагомих доказів підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, підвищеної суспільної небезпеки, відсутності міцних соціальних зв`язків, що свідчить про неможливість застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, вважав, що запобіжний захід щодо ОСОБА_5 необхідно обрати у виді тримання під вартою.
На підтвердження доводів клопотання надано копії матеріалів кримінального провадження: витягу з ЄРДР № № 0000808 від 13.09.2022; повідомлення про підозру від 15.09.2022; зазначених у клопотанні доказів обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України, документів, що містять відомості про особу підозрюваного.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наполягали на задоволенні клопотання, вказуючи на обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України, наявність ризиків, визначених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України та недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вказаним ризикам.
Підозрюваний ОСОБА_5 під час судового розгляду заперечував проти клопотання, просив обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту та врахувати, що має постійне місце проживання, на його утриманні перебувають малолітня дитина та вагітна дружина, має захворювання судин головного мозку.
Захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах підозрюваного, просила відмовити у клопотанні слідчого та розглянути можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту, просила визначити розмір застави.
Окрім того, захисником ОСОБА_6 було зроблено усну заяву про необхідність вжиття слідчим суддею заходів, передбачених статтею 206 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з порушенням прав ОСОБА_5 та триманням його протягом семи днів в реабілітаційному центрі без достатніх правових підстав, про що їй стало відомо під час спілкування з ОСОБА_5 на момент вручення повідомлення про підозру.
ОСОБА_5 підтримав захисника та вказав, що перебував протягом семи днів в реабілітаційному центрі, до якого був доставлений у супроводі працівників поліції, будь-якого насильства до нього не застосовувалося.
Слідчий ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 заперечували проти доводів захисника про порушення прав ОСОБА_5 , вказуючи на те, що ОСОБА_5 не був затриманий та самостійно за викликом прибував до слідчого, будь-якого насильства до нього не застосовувалося.
Вислухавши сторони, дослідивши надані письмові докази, дійшов наступного:
Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Частиною 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного,обвинуваченого; 8)наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Частиною 1, пунктом 4 частини 2 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно пункту 1 "с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Відповідно до частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Стороною обвинувачення надані докази того, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні: особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 178 Кримінального кодексу України, і, у разі визнання його винуватим, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі, що свідчить про можливість застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу - тримання під вартою.
Суворість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, у поєднанні з відомостями про його особу, а саме те, що він не працює, не має засобів до існування, не одружений, відсутністю даних про міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, наявність родини та утриманців, репутацію підозрюваного, вказують на наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Під час судового розгляду клопотання не знайшло підтвердження посилання підозрюваного на те, що у нього на утриманні перебувають малолітня дитина та вагітна дружина, так само як і наявність у нього будь-яких захворювань.
Також, існує ризик протиправного впливу з боку підозрюваного на свідків, серед яких є особи жіночої статі, та свідків, яким відомо про обставини вчинення злочину.
Поряд з тим, слідчим не доведено наявність ризику, передбаченого пунктом 2 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.
Таким чином, у кримінальному провадженні є достатньо відомостей, які вказують на наявність ризиків, передбачених у пунктах 1, 3, 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.
Сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених у статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, та підтвердженим під час його судового розгляду.
Слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Оцінивши обставини, визначені статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України, дійшов висновку, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним вказаного злочину; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, і на які вказується у клопотанні; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
За таких обставин, доводи сторони захисту про можливість застосування домашнього арешту відхиляються, а клопотання про застосування запобіжного заходу - тримання під вартою є обґрунтованим і підлягає задоволенню, незважаючи на виключний характер цього запобіжного заходу.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України розмір застави у цьому кримінальному провадженні не визначається.
Відповідно до частини 1 статті 197 Кримінального процесуального кодексу України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Щодо заяви захисника ОСОБА_6 про необхідність вжиття слідчим суддею заходів, передбачених статтею 206 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з порушенням прав ОСОБА_5 слід зазначити наступне.
Відповідно до частини 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 2 статті 206 Кримінального процесуального кодексу України якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
Отже, із змісту норм статті 206 Кримінального процесуального кодексу України вбачається, що тільки у разі, якщо слідчий суддя встановить, що в межах територіальної юрисдикції його суду знаходиться особа, яка тримається під вартою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, або якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи, має право постановити ухвалу якою зобов`язати доставити незаконного затриманого чи особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, або не звільнена з-під варти після внесення застави для захисту її права та звільнити її з під варти.
Як вбачається з матеріалів, доданих до клопотання, ОСОБА_5 не був затриманий в порядку, передбаченому статті 208 Кримінального процесуального кодексу України.
Доказів, які б вказували на затримання ОСОБА_5 та перебування його протягом семи днів в реабілітаційному центрі у примусовому порядку, не надано.
Таким чином, на час розгляду заяви відсутні будь-які відомості, які створювали б обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили.
За своїм змістом стаття 206 Кримінального процесуального кодексу України передбачає дії судді щодо захисту прав людини, які вимагають негайного втручання, негайної реакції з тим, щоб припинити порушення права особи.
З цією метою слідчому судді статтею 206 Кримінального процесуального кодексу України в залежності від обставин надані повноваження: постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав особи, яка тримається під вартою; постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи; звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи; забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу; забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.
Метою ж заходів, передбачених статтею 206 Кримінального процесуального кодексу України є негайне припинення порушення права особи на свободу та особисту недоторканість, негайне звільнення особи, яка без будь-яких правових підстав утримується під вартою, негайне припинення насильства, що до неї застосовується, та фіксація такого насильства.
Підстави для вжиття заходів, передбачених статтею 206 Кримінального процесуального кодексу України, відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 131, 132, 176-179, 181, 193, 194, 196, 206, 309 Кримінального процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и в:

1. Клопотання - задовольнити.

2. Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор".

3. Взяти під варту підозрюваного ОСОБА_5 негайно та строк тримання під вартою встановити з 19 вересня 2022 року до 17 листопада 2022 року, але в межах строків досудового розслідування, передбачених статтею 219 Кримінального процесуального кодексу України.

4. У задоволенні заяви захисника ОСОБА_6 , поданої в порядку статті 206 Кримінального процесуального кодексу України, відмовити.

5. Ухвала в частині обрання запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали складений та оголошений об 11:00 год. 21.09.2022.

Слідчий суддя: ОСОБА_1