Ухвала
05 липня 2022 року

м. Київ

справа № 460/252/19
провадження № 51-1858ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Городоцького районного суду Львівської області 28 серпня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 31 травня 2022 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 ,

встановив:

У касаційній скарзі представник потерпілої порушує питання про перегляд указаних судових рішень в касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог пункту 4 ч. 2 цієї статті.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, представник потерпілої не оспорюючи доведеності винуватості засудженої ОСОБА_6 , не погоджується з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди та звільнення засудженої ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України (далі-КК).

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч положенням кримінального процесуального закону з касаційної скарги представника потерпілої неможливо зрозуміти, які порушення допустив суд апеляційної інстанцій, як вони вплинули на законність і обґрунтованість прийнятого судового рішення та чому з огляду на положення статей 370, 412414 КПК їх слід відносити до безумовних підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення касаційним судом відповідно до ст. 438 КПК.

Необхідно врахувати, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Водночас представник потерпілої не вказує конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом під час постановлення ухвали за результатами розгляду апеляційної скарги, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на доводи, наведені в ній.

Також представник потерпілої не погоджуючись з визначеним судами розміром моральної шкоди, не наводить обґрунтування незаконності судових рішень відповідно до статей 127-129, 412 КПК, статей 23, 1167 ЦК у їх взаємозв`язку.

Крім цього, відповідно до ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення

і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Всупереч вищевказаним положенням ст. 436 КПК у касаційній скарзі є наявні протиріччя. Так, представник потерпілої на початку касаційної скарги описує порушення, допущені судами першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення рішень, а далі за текстом просить лише скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції.
У зв`язку з цим представнику потерпілої необхідно визначитися, яке судове рішення

він оскаржує, обґрунтувати свої доводи з урахуванням судових рішень, які є предметом оскарження, та викласти свої вимоги враховуючи повноваження суду касаційної інстанції, передбачені ст. 436 КПК.
Крім цього, представник потерпілої у касаційній скарзі посилається на безпідставне застосування ст. 75 Кримінального кодексу України, тобто неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування судового рішення, передбаченою п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК, при цьому не наводить обставин визначених ст. 75 КК, які суд необґрунтовано взяв до уваги при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, представнику потерпілої необхідно належним чином обґрунтувати свою позицію щодо конкретних порушень закону, передбачених ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування оскаржуваних рішень, а також належно систематизувати свої доводи, викладені у касаційній скарзі.
Оскільки касаційна скарга представника потерпілої не відповідає вимогам визначеним ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення недоліків, про які зазначено в ухвалі (представником потерпілої має бути підтверджено, що ним не пропущено встановленого ухвалою суду строку під час повторного звернення до суду).

Керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргупредставника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Городоцького районного суду Львівської області 28 серпня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 31 травня 2022 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 залишити без руху і надати для усунення виявлених недоліків 15 днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3