Справа № 156/577/17
Провадження № 1-в/156/3/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2022 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 моральної шкоди, завданої злочином малолітній ОСОБА_5 та визнання частково таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 моральної шкоди завданої злочином малолітній ОСОБА_6 в розмірі 150000 грн. залишивши в силі до відшкодування моральної шкоди у розмірі 95438,51 грн.

встановив:
В січні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаною заявою та обґрунтовує її тим, що вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 02 березня 2018 року він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Крім того, задоволено частково цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення з нього моральної шкоди в розмірі на загальну суму 150000 грн. та 5000 грн. на правову допомогу.

12 грудня 2018 року ухвалою Волинського апеляційного суду вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 02 березня 2018 року змінено, на підставі ч.1 ст. 75 КК України він звільнений від відбування основного покарання у виді позбавлення волі та призначений іспитовий строк на 3 роки. Крім того, з нього на користь ОСОБА_4 стягнуто моральну шкоду завдану малолітнім ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у розмірі 150000 грн. Постановою Верховного суду від 20 червня 2019 року ухвалу Волинського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року залишено без змін. Згідно відповіді від 13 грудня 2021 року Володимир-Волинського ВДВС у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на виконанні перебуває зведене виконавче провадження по примусовому виконанню: виконавчого листа № 156/577/17 виданого 10 січня 2019 року Іваничівським районним судом Волинської області про стягнення на користь ОСОБА_4 50000 грн. моральної шкоди, заборгованість по вищевказаному виконавчому листі станом на 01 грудня 2021 року складає 3500 грн. виконавчого збору та 170 грн. витрат на проведення виконавчих дій; виконавчого листа № 156/577/17 виданого 10 січня 2019 року Іваничівським районним судом Волинської області про стягнення на користь ОСОБА_4 моральної шкоди, завданої злочином малолітній ОСОБА_6 в розмірі 150000 грн., заборгованість по вище вказаному виконавчому листі станом на 01 грудня 2021 року складає 145438,51 грн., виконавчого збору в розмірі 15000 грн., 170 грн. витрат на проведення виконавчих дій; виконавчого листа № 156/577/17 виданого 10 січня 2019 року Іваничівським районним судом Волинської області про стягнення на користь ОСОБА_4 моральної шкоди завданої злочином малолітній ОСОБА_5 в розмірі 150000 грн., заборгованість по вище вказаному виконавчому листі станом на 01 грудня 2021 року складає 150000 грн., виконавчого збору в розмірі 15000 грн. 170 грн. витрат на проведення виконавчих дій; виконавчого листа № 156/577/17 виданого 10 січня 2019 року Іваничівським районним судом Волинської області про стягнення на користь ОСОБА_4 5000 грн. судових витрат на правничу допомогу, заборгованість по виконавчому листі станом на 01 грудня 2021 року становить 5000 грн., виконавчого збору в розмірі 5000 грн., 170 грн. витрат на проведення виконавчих дій.

На його звернення ПрАТ СК «ПЗУ Україна», 15 вересня 2020 року повідомлено, що за результатами розгляду отриманих документів прийнято рішення про виплату страхового відшкодування за ст. 27.2 Закону України « Про ОСЦПВВНТЗ» у розмірі 200000 грн. на картковий рахунок потерпілої ОСОБА_7 у ПриватБанку 23 квітня 2019 року. Вважає, що відбувається подвійне відшкодування завданої моральної шкоди, що не передбачено жодним нормативно-правовим актом України. На звернення щодо зменшення суми відшкодування моральної шкоди у зв`язку із сплатою ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 200 000 грн. страхового відшкодування, Володимир-Волинським ВДВС у Володимир-Волинському районі Волинської області 16 листопада 2021 року відмовлено.

Вважає, що саме на суд покладено обов`язок встановити з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення.

На підставі викладеного, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист за № 156/577/17 виданий 10 січня 2019 року Іваничівським районним судом Волинської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 моральної шкоди, завданої злочином малолітній ОСОБА_5 в розмірі 150000 грн.; визнати частково таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист за № 156/577/17 виданий 10 січня 2019 року Іваничівським районним судом Волинської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 моральної шкоди, завданої злочином малолітній ОСОБА_6 в розмірі 150000 грн. залишивши в силі до відшкодування моральної шкоди у розмірі 95438,51 грн.

В судове засідання ОСОБА_3 та його представник не з`явилися, від останнього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, заяву підтримує в повному обсязі та просить її задоволити.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, викликалася належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик особи зареєстроване місце проживання ( перебування) місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме.

Прокурор в судове засідання не з`явився.

Представник Володимир-Волинського відділу Державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Волинської області в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу.

Дослідивши надані суду докази, подану заяву в порядку виконання вироку суду, матеріали кримінального провадження, судом встановлено наступне.

Розгляд заяви про про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди, завданої злочином малолітній ОСОБА_5 та визнання частково таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди завданої злочином малолітній ОСОБА_6 в розмірі 150000 грн. залишивши в силі до відшкодування моральної шкоди у розмірі 95438,51 грн. проводиться за правилами КПК, із застосуванням до вказаних правовідносин норм цивільно-процесуального кодексу виходячи з наступного.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

В оцінці спірних правовідносин суд виходить з того, що частиною 1 ст. 539 КПК України передбачено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Згідно із п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Частиною 2 ст. 539 КПК України встановлено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до правової позиції суду касаційної інстанції, зокрема в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.05.2017 р., в якій, зокрема зазначено: «Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв 'язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Отже, виходячи із зазначених правових норм, подання державного виконавця щодо встановлення способу і порядку виконання вироку в частині вирішення цивільного позову повинно розглядатися судом за правилами КПК України (стаття 539) із застосуванням до вказаних правовідносин норм цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства)).

Частиною 1 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, суд розглядає заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та визнання частково таким що не підлягає виконанню в частині вирішення цивільного позову за правилами КПК України (стаття 539) із застосуванням положень ЦПК України, а саме ст. 432 цього Кодексу, яка регулює вирішення питань щодо виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню та звертає увагу, що цивільний позов розглядався судом у межах кримінального провадження на підставі ст.128 КПК України.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України (стаття 124 Конституції України). Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

У відповідності зі ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Так, судом встановлено, що вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 02 березня 2018 року (а.к.с.118-120) ОСОБА_3 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Цивільний позов потерпілої цивільного позивача, законного представника цивільних позивачів ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого цивільного відповідача завданої злочином моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 завдану їй моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану злочином малолітній ОСОБА_5 в розмірі 50000 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану злочином малолітній ОСОБА_6 в розмірі 50000 грн.

12 грудня 2018 року ухвалою Волинського апеляційного суду вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 02 березня 2018 року щодо ОСОБА_3 змінено. Залишено призначене судом ОСОБА_3 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 був звільнений від відбування основного покарання у виді позбавлення волі та призначено іспитовий строк 3 роки.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану злочином малолітній ОСОБА_5 в розмірі 150 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану злочином малолітній ОСОБА_6 в розмірі 150 000 грн. В решті вирок залишено без змін. (а.к.с. 151-154). Постановою Верховного Суду від 20 червня 2019 року ухвалу Волинського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року щодо ОСОБА_3 залишено без змін (а.к.с. 220-222).

На виконання ухвали Волинського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року видані виконавчі листи про стягнення моральної шкоди завданої злочином малолітнім ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі по 150 000 грн., які знаходяться на виконанні у Володимир-Волинському відділі Державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). (виконавчий лист № 156/577/17 від 10 січня 2019 року номер АСВП : 58247546 та номер № 156/577/17 від 10 січня 2019 року, номер АСВП 58247675 на даний час зведене виконавче провадження за № 58344904).

Заявник ОСОБА_3 звернувся до Володимир-Волинського відділу Державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Волинської області із заявою про припинення стягнення відшкодування на користь ОСОБА_4 моральної шкоди, завданої злочином ОСОБА_5 в розмірі 150000 грн. та часткове припинення відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди завданої злочином малолітній ОСОБА_6 в розмірі 150000 грн. залишивши в силі до відшкодування моральної шкоди в розмірі 95438,51 грн., оскільки ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виплатило страхове відшкодування у розмірі 200 000 грн. на рахунок потерпілої ОСОБА_4 . У задоволенні вказаної заяви Володимир-Волинським ВДВС у Володимир-Волинському районі Волинської області відмовлено повністю, що слугувало підставою для звернення до суду із вказаною заявою.

Так, згідно повідомлення ПрАТ «ПЗУ Україна» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування за ст. 27.2 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» (страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування ( регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку) та умовами полісу PL -02/35137910. При розрахунку страхового відшкодування до уваги було прийнято розмір заробітної плати загиблого ОСОБА_8 . Зазначено, що на момент ДТП ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю третіх осіб, за полісом № PL-02/35137910 становив до 200 000 грн. Страхове відшкодування в розмірі 200 000 грн. було перераховано 23 квітня 2019 року на картковий рахунок ОСОБА_4 у «ПриватБанку» (а.с.20).

Відповідно до п. 27.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Статтею 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом.
Таким чином, судом встановлено, що страхове відшкодування в розмірі 200000 грн., яке здійснене на картковий рахунок ОСОБА_4 ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було виплачено на підставі положень ст. 1200 ЦК України - відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, у зв`язку з втратою ними годувальника.
Однак, як вбачається із вироку Іваничівського районного суду Волинської області від 02 березня 2018 року та ухвали Волинського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто саме моральну шкоду, завдану злочином малолітнім ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі по 150 000 грн., право на відшкодування якої передбачено ст. 23, 1167-1168 ЦК України.
Таким чином, суд не погоджується із твердженнями заявника ОСОБА_3 , що ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виплатило страхове відшкодування в розмірі 200 000 грн., саме на відшкодування спричиненої моральної шкоди.
Судом належно встановлено, що відбулося відшкодування шкоди ОСОБА_4 завданої смертю потерпілого на підставі ст.1200 ЦК України у зв`язку з втратою годувальника, правові підстави якої є іншими ніж ті, які встановлені для відшкодування моральної шкоди, а тому у заявника ОСОБА_3 не припинився обов`язок відшкодувати спричинену моральну шкоду.
На підставі викладеного, суд вважає, що підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист за № 156/577/17 виданий 10 січня 2019 року Іваничівським районним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди, завданої злочином малолітній ОСОБА_5 в розмірі 150000 грн. та визнання частково таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист за № 156/577/17 виданий 10 січня 2019 року Іваничівським районним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди, завданої злочином малолітній ОСОБА_6 в розмірі 150000 грн. залишивши в силі до відшкодування моральної шкоди у розмірі 95438,51 грн. немає. Тому у задоволенні заяви ОСОБА_3 належить відмовити.

Керуючись ст. 432 ЦПК України, ст. ст. 533,539 КПК України суд

ухвалив:
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист за № 156/577/17 виданий 10 січня 2019 року Іваничівським районним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану злочином малолітній ОСОБА_5 в розмірі 150000 грн. та визнання частково таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист за № 156/577/17 виданий 10 січня 2019 року Іваничівським районним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди, завданої злочином малолітній ОСОБА_6 в розмірі 150000 грн. залишивши в силі до відшкодування моральної шкоди у розмірі 95438,51 грн. - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Іваничівський районний суд Волинської області протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1