ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001645від 24.07.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеса, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, -

встановив:

ОСОБА_7 13 червня 2021 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, перебуваючи в одній з кімнат квартири АДРЕСА_3 , яку вона орендувала у власниці квартири ОСОБА_6 1947 року народження, під час чергової словесної перепалки на ґрунті користування побутовою технікою, в ході якої ОСОБА_6 почала вимагати звільнити кімнату. Будучи незадоволеною, ОСОБА_7 проявила агресію і, як наслідок бажання завдати ОСОБА_6 болісні відчуття. Діючи з вказаною метою та проявляючи злочинну необережність, оскільки враховуючи похилий вік потерпілої і стан її здоров`я, ОСОБА_7 повинна була та могла передбачити настання шкоди здоров`ю потерпілої, але не бажаючи настання шкідливих наслідків для потерпілої і не припускаючи їх настання, ОСОБА_7 проявивши злочинну самовпевненість, раптово підійшла до ОСОБА_6 та штовхнула її обома руками в область грудної клітини, від чого потерпіла втратила рівновагу та вдарилась тулубом, кінцівкою та головою об дверну раму кімнати.

В результаті зазначених необережних дій ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_6 в результаті падіння на перепону отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини у вигляді перелому Х правого ребра по середній паховій лінії без зміщення уламків, синця та садна грудної клітини, які складають єдиний морфологічний комплекс закритої травми грудної клітини, а також синця потиличної ділянки та садно правого ліктьового суглобу, які в своїй сукупності відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненому визнала, підтвердила обставини злочину, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченою своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що вона не піддала сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченої, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_6 , а також дослідженням доказів, що стосуються особи обвинуваченої. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Обвинувачена ОСОБА_7 дала суду показання про те, що 13 червня 2021 року, зранку вона перебувала на квартирі, яку орендувала у потерпілої. Прийшла господарка квартири та почала розповідати їй про конфлікти, які у обвинуваченої виникають з іншими мешканцями цієї квартири. В ході конфлікту вона проявила агресію, яка раптово виникла у неї в наслідок претензій потерпілої, і штовхнула обома руками потерпілу в область грудної клітини від чого та втратила рівновагу та вдарилась тулубом, кінцівкою та головою об дверну раму кімнати. Вона розуміла, що потерпіла у похилому віці, а вона в силу свого віку має силову перевагу, але не думала, що тілесні ушкодження будь такої тяжкості, тобто не бажала настання шкідливих наслідків для потерпілої і не припускала їх настання, хотіла лише відштовхнути потерпілу від себе. У скоєному вона кається та жалкує, що в наслідок її дій для потерпілої настали саме такі наслідки.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні повідомила, що обвинувачена ОСОБА_7 у неї орендувала спальне місце, згодом мешканці квартири почали скаржитись, що ОСОБА_7 конфліктує з ними. Потерпіла прийшовши до квартири з вимогою до обвинуваченої виселитись, однак вона почала поводити себе зухвало, виник конфлікт, в ході якого обвинувачена штовхнула потерпілу, вона впала та отримала тілесні ушкодження.

Таким чином, допитавши обвинувачену, потерпілу, дослідивши докази, надані сторонами, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винність ОСОБА_7 у вчиненні нею злочину, та кваліфікує її дії за ст.128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачена ОСОБА_7 вчинила злочин, направлений проти здоров`я потерпілої, який у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

ОСОБА_7 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше не судима; перебуває у фактичних шлюбних відносинах, дітей не має, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.
В даному конкретному випадку суд не визнає каяття, яке висловила обвинувачена, таким, що є щирим, оскільки лише той факт, що обвинувачена визнала свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого та повідомлення обвинуваченою про те, що вона намагалась поговорити з потерпілою виглядає перед судом як те, що фактично обвинувачена телефонувала потерпілій з метою забрати свої речі. Крім того, потерпіла судовому засіданні заперечує спроби обвинуваченої залагодити вину, а обвинувачена у судовому засіданні обґрунтувала свою поведінку тим, що в неї поганий стан здоров`я та вона сприйняла небезпеку для себе від потерпілої, що на думку суду свідчить про її переконання, що вчинене нею було зроблене в ситуації загрози, що спростовано допитом потерпілої. Зазначені обставини не свідчать про щире каяття обвинуваченої у вчиненому, адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль із цього приводу та осуд своєї поведінки, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання, що в даному випадку не виглядало таким перед судом.

До обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_7 суд відносить вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Згідно з вимогами статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини даного кримінального провадження, давши їм оцінку, беручи до уваги особу обвинуваченої, тяжкість скоєного нею злочину, який скоєно по відношенню до особи похилого віку, відсутність матеріального та морального характеру претензій до обвинуваченої від потерпілої, яка водночас наполягала на суворому покаранні винної, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, керуючись вимогами кримінального закону та передбачених цим законом санкцій, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_7 необхідно для її виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ст.128 КК України і, при цьому, за наведених обставин не вбачає підстав для призначення винній більш м`яких покарань з числа передбачених санкцією статті.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання саме у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції статті 128 КК України повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої, які створять у неї готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винній.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченою покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується практика Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, усвідомлення останньої протиправності своєї злочинної поведінки, визнання вини, відсутність до обвинуваченої претензій з боку потерпілої, дані про особу винної, те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, заявила суду, що зробила для себе позитивні висновки та має намір виправитись і не вчиняти злочинів, що виглядало перед судом достатньо переконливо, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винної та запобігання вчиненню нею нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_7 саме такого виду покарання.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, покладає на неї обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК, суд

ухвалив:

ОСОБА_7 , визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, та призначити їй покарання за ст.128 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі із випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя
Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

27.09.2022

Єдиний унікальний номер справи: №522/2284/22
Номер провадження № 1-кп/522/499/22
Головуючий суддя ОСОБА_1