Провадження № 11-кп/824/801/2022 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар: ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000405 від 04.05.2018 за апеляційною скаргою прокурора відділу Київської міської прокуратури на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. м. Києва, українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки;

на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

вирішене питання про процесуальні витрати та речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , 03 травня 2018 року, приблизно о 18 годині 57 хвилин, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes Benz Е200» номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Бориспільської, зі сторони станції Київського метрополітену «Червоний Хутір» в напрямку вул. Поліської м. Києва в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункту «б» 2.9 підпункту «а» 12.3, 20.2, 20.3 та 20.5 підпункту «а» ПДР України здійснив на проїзній частині вул. Бориспільської, неподалік будинку № 19 в м. Києві зіткнення із задньою частиною вагона платформи б.н. 44907053, яка подавалася по залізничному переїзду локомотивом «ЧМЕ-3», б.н. 5796. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Mercedes Benz Е200» ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а пасажир ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію дій останнього, вважав вирок незаконним в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що місцевий суд необґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши останнього від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Вважав, що часткове визнання вини обвинуваченим у вчиненні необережного кримінального правопорушення та часткове відшкодування матеріальних збитків має суттєве значення при призначенні виду та розміру покарання, але на переконання апелянта, жодним чином не виправдовує застосування положень ст. 75 КК України. Таким чином, на думку прокурора, конкретні обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення вказують, що керуючи транспортним засобом, обвинувачений може нести загрозу не тільки для оточуючих, а і для самого себе, а тому жодних підстав, які б дозволяли обґрунтовано і законно місцевому суду застосовувати положення ст. 75 КК України та звільняти обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено не було. За наведених обставин, просив скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. В решті вирок залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити;

обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу прокурора вважали не обґрунтованою і просили залишити її без задоволення;

потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які поклались на розсуд суду;

дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України учасниками судового провадження не оспорюється.

За змістом ч.1 ст. 420 КПК України, підставами для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції є, у тому числі, неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Відповідно до положень ст.65 КК України, при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За змістом ст. 75 КК України суд може звільнити особу від відбування покарання із випробуванням, якщо із урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу та інших обставин справи суд дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання із випробуванням суд послався на тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, необережну форму вини вчиненого діяння, обставини, які пом`якшують покарання, якими суд визнав щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та добровільне часткове відшкодування завданого збитку, обставину, яку обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані, викликаному вживанням наркотичних речовин та дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, по місцю навчання характеризується позитивно, його молодий вік та позитивну пост кримінальну поведінку. Проте, обмежившись перерахуванням обставин, визначених у ст. 65 КК України, які враховуються при призначенні покарання, суд у вироку не навів будь-яких мотивів, із яких він дійшов до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без відбування ним призначеного покарання.

Колегія суддів вважає, що дані про особу обвинуваченого, які наведені у вироку судом та обставини, що пом`якшують покарання не дають підстав вважати те, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання. До такого переконання колегія суддів прийшла з огляду на те, що обвинувачений вчинив хоч і необережне, однак тяжке кримінальне правопорушення, щогрубість допущених обвинуваченим порушень вимог Правил дорожнього руху призвели до тяжких наслідків у виді отримання потерпілим ОСОБА_9 інвалідності, те, що обвинувачений на час вчинення кримінального правопорушення перебував у стані, викликаному вживанням наркотичних речовин. Також колегія суддів звертає увагу на відношення обвинуваченого до вчиненого, який свою вину визнав частково, заперечував факт вживання ним наркотичних речовин. Крім того, при вирішенні питання про покарання колегія суддів враховує також позицію потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вважали, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі.

Наведені колегією суддів обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, характер допущених особою порушень ПДР України, наслідки що настали у виді отримання потерпілим ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень та потерпілим ОСОБА_11 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості у своїй сукупності безумовно указують на неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та необґрунтованість рішення суду про звільнення його від відбування основного покарання із випробуванням. Вирок у частині покарання не відповідає критеріям законності, обґрунтованості і вмотивованості, а тому у частині покарання він підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку у цій частині. При цьому колегія суддів вважає, що покарання визначене судом першої інстанції у виді позбавлення волі строком на п`ять років із позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки за своїм видом та розміром буде відповідати як тяжкості кримінального правопорушення, так і особі обвинуваченого,є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про безпідставне застосування місцевим судом до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки з огляду на закінчення терміну дії посвідчення водія ще 30.03.2020, тобто до ухвалення оскаржуваного вироку. Так, колегія суддів у цій частині зважає на те, що відповідно до положень ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність що діяв на час вчинення цього діяння. Та обставина, що на момент вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення посвідчення водія у нього було дійсне, а згодом термін дії його закінчився, з огляду на положення ст. 4 КК України, не має будь-якого правового значення, та відповідно не може бути підставою для не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Строк відбування основного покарання рахувати з моменту фактичного взяття ОСОБА_7 під варту в ході звернення вироку до виконання.

В решті вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з дня отримання копії вироку.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4