Справа № 299/3647/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.08.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/198/22 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17.02.2022.

Цим вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Чорнотисів Виноградівського району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, не судимий, засуджений:
- за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 01 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки в порядку ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до органів пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речовий доказ - мобільний телефон марки «Huawei Р30 lite» моделі «MAR-LX1M», синього кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який згідно розписки від 03.07.2021 переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 залишено останньому, як законному власнику.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено особисте зобов`язання.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
02.07.2021 близько 21 год. ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_1 , в ході конфлікту з ОСОБА_9 , реалізуючи раптово виниклий злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, діючи із корисливого мотиву, усвідомлюючи, що його дії очевидні для потерпілого та оточуючих, підійшов до свого батька ОСОБА_10 , який в ході розмови з потерпілим отримав від останнього та тримав у руках, належний ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Huawei Р30 lite» моделі «MAR-LX1M»,

-2-

синього кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , достовірно знаючи, що власником мобільного телефону являється потерпілий ОСОБА_9 , вихопив правою рукою з правої руки ОСОБА_10 , належний потерпілому мобільний телефон «Huawei Р30 lite» моделі «MAR-LX1M», синього кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 вартістю 7000 грн., та з викраденим зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вище вказану суму.
В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , просить змінити вирок і призначити покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин. В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує на те, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через надмірну суворість. Обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся, відшкодував потерпілому заподіяну злочином шкоду, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення. Окрім того, ОСОБА_6 задовільно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких. Також судом не прийнято до уваги і ту обставину, що ОСОБА_6 на обліку в лікаря-нарколога не перебуває, синдромом алкогольної чи іншої залежності не страждає.
Судове провадження розглядається за відсутності, обвинуваченого, захисника, потерпілого, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, промову прокурора про необґрунтованість апеляційної скарги та законність і обґрунтованість вироку суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального

-3-

провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з частиною 3 статті 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Основною умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч.1 ст.91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч.3 ст.349 КПК України, застосована бути не може.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції дотримався.

Як вбачається з вироку суду та журналу судового засідання від 08.02.2022, обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, у зв`язку з чим, враховуючи думку учасників процесу, суд визнав недоцільним досліджене доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням характеризуючих даних, що узгоджується з вимогами ч.3 ст.349 КПК України.

Також суд належним чином роз`яснив сторонам, що вони будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорюються, та з`ясував, що усі учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, переконався у добровільності їх позиції, що підтверджується змістом журналу судового засідання від 08.02.2022 та інформацією, наявною на технічному носієві, на якому зафіксований судовий розгляд в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції правомірно було прийнято рішення щодо проведення судового розгляду у спрощеному порядку за нормами ч.3 ст.349 КПК України, без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину визнавав повністю, погодився на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, та ні він, ні його захисник адвокат ОСОБА_11 , а також потерпілий, не заявляли клопотань щодо дослідження доказів, а тому відповідно до ч.3 ст.404 КПК України апеляційний суд позбавлений можливості досліджувати повторно обставини, встановлені під час кримінального провадження, та докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, оскільки про дослідження таких доказів учасники судового розгляду не заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції, про зазначені докази було відомо до ухвалення судового рішення, судом першої інстанції правомірно було прийнято рішення щодо проведення судового розгляду у скороченому порядку за нормами ч.3ст.349 КПК України, без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

-4-

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), який за змістом ч.2 ст.394 КПК України апеляційним судом не переглядається.

Надаючи оцінку посиланням захисника адвоката ОСОБА_7 , наведеним ним в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання не дотримано вимог ст.ст.50,65 КК України і таке є надмірно суворим, колегія суддів приходить до таких висновків.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.ст.66,67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Такий висновок узгоджується з позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 51-1985 км 18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к).

У відповідності до ст.65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєне кримінальне правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

-5-

У відповідності до вимог ч.3 ст.374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

З вироку вбачається, що суд першої інстанції призначив покарання ОСОБА_6 за вчинене ним кримінальне правопорушення у відповідності до загальних засад призначення покарання, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, в тому числі і з урахуванням характеру та ступеню суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, всіх обставин кримінального провадження та даних про його особу. Зокрема, суд першої інстанції при вирішенні питання про міру покарання обґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 - щире каяття, а також врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Наведене свідчить про те, що судом враховані обставини, на які посилався в апеляційній скарзі захисник, зокрема визнання вини та відшкодування потерпілому заподіяних збитків.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.186 КК України, у виді позбавлення волі на строк один рік, саме з урахуванням обставин кримінального провадження, наявності пом`якшуючої обставини, даних про його особу, зокрема й ті, про які вказується в апеляційній скарзі захисника, в сукупності суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому визнав за доцільне застосувати до нього положення ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, визначених ст.76 КК України.
Враховуючи принципи індивідуалізації, співмірності заходу примусу, характеру вчинених дій та конкретні обставини кримінального провадження, призначене ОСОБА_6 покарання за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і не може вважатися явно несправедливим внаслідок надмірної суворості.
При цьому, колегія суддів констатує, що вимоги захисника про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 іншого, більш м`якого виду покарання з передбачених санкцією ч.1 ст.186 КК України, зокрема, громадських робіт, до уваги прийняті бути не можуть, оскільки відповідно до висновків Верховного Суду викладених, зокрема, в постанові від 03.02.2020 (справа № 309/2466/18), заміна покарання, до якого застосовано положення ст.75 КК України, покаранням, яке належить відбувати реально, є погіршенням становища обвинуваченого.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції під час апеляційного розгляду не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції при ухваленні даного вироку дотримався вимог закону про кримінальну відповідальність, призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром відповідає особі винного та обставинам кримінального правопорушення, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах ОСОБА_6 , не вбачає.
При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст.26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду

-6-

стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17.02.2022 щодо ОСОБА_12 , - без змін.
На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: