Справа № 446/2358/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/254/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2022 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши в залі суду в м.Львові у закритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000388 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , працюючого різноробочим в ПП «Скіфи», з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не депутата, не судимого
з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08 лютого 2022 року щодо ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08 лютого 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 13.10.2020 скасовано.
Вирішено питання речових доказів.
Згідно вироку 10 жовтня 2020 року близько 17:00 години, ОСОБА_6 зняходячись за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_1 , в кімнаті житлового будинку, спільно з малолітньою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підійшов до останньої нехтуючи її правом на статеву недоторканість, чітко усвідомлюючи, що остання являється малолітньою припустив її штани та спідню білизну до низу, маючи на меті отримати сексуальне задоволення своєї статевої пристрасті, вчинив розпусні дії по відношенню до малолітньої ОСОБА_9 , а саме торкався своєю правою рукою її статевого органу, а своєю лівою рукою в цей час здійснював мастурбування свого пенісу. Після чого боячись бути виявленим матір`ю ОСОБА_9 , яка ввійшла на територію його господарства, свої розпусні дії припинив.
Таким чином, ОСОБА_6 вчинив розпусні дії щодо малолітньої особи, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України.
Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати, кримінальне провадження 446/2358/20 за обвинуваченням ОСОБА_6 направити на новий розгляд суд першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що вважає вирок суду незаконним, надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.
Вказує, що за час проведення досудового слідства, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину в інкримінованому злочині не визнавав та не був допитаний в якості обвинуваченого, що суперечить винесеному вироку.
Зазначає, що в судовому засіданні була допитана законний представник малолітньої ОСОБА_9 її мати ОСОБА_10 , яка не бачила та не змогла пояснити що саме відбувалось в приміщені житлового будинку ОСОБА_6 , а також вказувала на той факт, що не має претензій до Шкробіта та просить його суворо не карати, оскільки він є їхнім сусідом, постійно допомагає по господарству та неодноразово спілкувався з малолітньою ОСОБА_11 та на її думку в діях обвинуваченого не було суспільної небезпеки.
Звертає увагу, що відповідно до ч 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України.
Також стверджує, що даній справі існує два вироки: один був зачитаний в судовому залі 8 лютого 2022 року, а інший обвинувачений отримав за адресою проживання 11 лютого 2022 року.
В судове засідання апеляційного суду, призначене на 22.07.2022 року прибув прокурор ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_8 , інші учасники кримінального провадження, будучи належно повідомленими про розгляд справи, не з`явилися в судове засідання, заяв про відкладення від них не поступало. За таких обставин та враховуючи вимоги ч.4 ст.405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників судового процесу, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши виступ захисника ОСОБА_8 та позицію обвинуваченого ОСОБА_6 , які апеляційну скаргу підтримали та просили задоволити, виступ прокурора ОСОБА_7 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, судовий розгляд в суді першої інстанції проводився за спрощеною процедурою, в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається із технічного запису судового засідання від 08.02.2022, зазначених вимог Закону місцевий суд дотримався.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_6 вину в інкримінованому злочині не визнавав та не був допитаний в якості обвинуваченого, оскільки такі спростовуються технічним записом судового засідання місцевого суду від 08.02.2022, згідно якого обвинувачений ОСОБА_6 був допитаний судом та повністю визнавав свою вину в інкримінованому йому злочині.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 за участі свого захисника ОСОБА_8 повністю погодився з обставинами, викладеними в обвинувальному акті, з кваліфікацією його дій та підтвердив можливість здійснення судового розгляду без дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися. Жодних заперечень чи зауважень ані від обвинуваченого, ані від захисника не надходило.
Також колегія суддів встановила, що зазначені в апеляційній скарзі твердження захисника про те, що згідно пояснень, наданих потерпілою суду першої інстанції, на думку останньої, в діях обвинуваченого ОСОБА_6 не було суспільної небезпеки, не відповідають дійсності, оскільки такі пояснення потерпілої відсутні на технічному записі судових засідань суду першої інстанції.
Щодо доводів апелянта про те, що в даній справі існує два вироки: один був зачитаний в судовому залі 08 лютого 2022 року, а інший обвинувачений ОСОБА_6 отримав за адресою проживання 11 лютого 2022 року, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно звукозапису судового засідання від 08.02.2022, судом оголошено вирок, який наявний у матеріалах справи ( а.с.117-120).

Відповідно до супровідного листа (а.с.121) місцевий суд скерував учасникам справи копію вироку від 08.02.2022.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що на а.с.123 наявне пояснення помічника судді від 21.02.2022 про те, що при скеруванні копії вироку учасникам справи № 446/2358/20 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, останньою було помилково скеровано обвинуваченому ОСОБА_6 несудовий документ, який не відповідає оригіналу вироку.

Супровідним листом від 21.02.2022 (а.с.124) Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області повторно надіслав ОСОБА_6 копію вироку від 08.02.2022 відповідно до оригіналу по справі 446/2358/20 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України.

З огляду на наведене, апеляційний суд не бере до уваги доводи захисника про те, що у даній справі існує два вироки, оскільки у матеріалах справи наявний один вирок від 08.02.2022 (а.с.117-120), який згідно технічного запису було оголошено судом першої інстанції в судовому засіданні від 08.02.2022.

Апеляційні доводи сторони захисту про те, що оскаржуваний вирок є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, за яких вчинені злочини, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходить не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Перевіривши в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції та інші матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що вище вказані вимоги Закону належним чином виконані судом першої інстанції.

При призначенні покарання ОСОБА_6 місцевим судом враховано особу обвинуваченого, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного злочину, а також те, що обвинувачений не вчиняв дій по відшкодуванню будь-якої шкоди потерпілій, не висловлював жалю з приводу вчинення ним кримінального правопорушення.
Таким чином, апеляційні доводи захисника ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні належні медичні документи, які підтверджують наявність психічних розладів у малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , а також дані, що підтверджують факт обізнаності обвинуваченого з тим, що потерпіла страждала на психічний розлад, тому апеляційний суд приходить до висновку, що з мотивувальної частини вироку слід виключити покликання суду на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, а саме: вчинення злочину щодо особи, яка страждає на психічний розлад.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.
За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення та вважає вирок місцевого суду щодо обвинуваченого ОСОБА_6 законним та обґрунтованим.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08 лютого 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Виключити з мотивувальної частини вироку покликання суду на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, а саме: вчинення злочину щодо особи, яка страждає на психічний розлад.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її постановлення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4