Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

4 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням застосунку Viber матеріали кримінального провадження № 0000568 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Українка Обухівського району Київської області,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 13 вересня 2022 року,

у с т а н о в и л а :

До Обухівського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство двох осіб за наступних обставин. 22 травня 2022 року близько 20 години 30 хвилин ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, зайшов у кімнату квартири АДРЕСА_3 , де знаходились ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . На ґрунті неприязних відносин, які виникли раптово під час сварки з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_7 з метою заподіяння смерті ОСОБА_8 умисно завдав йому один удар предметом, схожим на ніж, в область черевної порожнини зліва, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження у виді проникаючого поранення черевної стінки з пошкодженням брижі тонкої кишки, гемоперитоніуму, геморагічного шоку 3 ступеня. Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи словесний конфлікт, з метою заподіяння смерті ОСОБА_9 умисно завдав йому один удар предметом, схожим на ніж, в область грудної клітки зліва, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження у виді колото-різаної рани грудної клітки зліва з ушкодженням купола діафрагми зліва, колото-різаної рани лівої долі печінки, лівобічним гемо-пневмотораксом, гемоперитоніумом.

Ухвалою підготовчого судового засідання Обухівського районного суду Київської області від 13.09.2022 призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта. Цією ж ухвалою задоволено клопотання прокурора і ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів по 10.11.2022 включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Посилаючись на положення ст.ст.184, 315 КПК України, якими визначено вимоги до клопотання прокурора та передбачена можливість його розгляду під час підготовчого судового засідання, зазначає, що прокурор не додав до клопотання матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, і не вручив його копію та копії відповідних матеріалів стороні захисту не менше ніж за три години до початку розгляду клопотання. Також прокурор не надав копію ухвали слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 21.07.2022, якою його підзахисному було продовжено строк тримання під вартою до 20.09.2022, який закінчився, а тому не міг бути продовжений. В попередньому клопотанні сторона обвинувачення просила продовжити ОСОБА_7 строк до 22.08.2022, оскільки постановою керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області строк досудового розслідування був продовжений до трьох місяців до 22.08.2022. Враховуючи те, що згідно з ч.2 ст.114 КПК України будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, то відповідно до вимог ч.3 ст.197 КПК України слідчий суддя міг продовжити строк тримання під вартою лише в межах строку досудового розслідування. Отже, станом на 13.09.2022 строк дії попередньої ухвали закінчився.

Також захисник вказує, що, обґрунтовуючи продовження ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу, суд мотивував своє рішення тяжкістю висунутого обвинувачення та існуванням ризиків, передбачених ст.177 КПК України, про які навіть прокурор не вказував у клопотанні, і висновки про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, ґрунтуються виключно на припущеннях.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) в рішенні у справі Єлоєв проти України, захисник акцентує увагу, що за позицією ЄСПЛ практика тримання обвинувачених під вартою без конкретного юридичного підґрунтя або за відсутності чітких правил, які б регулювали такі питання, внаслідок чого такі особи можуть бути позбавленими свободи протягом необмеженого строку без відповідного дозволу суду, несумісна з принципом юридичної визначеності та принципом захисту від свавілля. Ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку (рішення у справі Панченко проти Росії), зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (рішення у справі Нормайстер проти Австрії), вагомість наявних доказів не може служити виправданням тривалого тримання під вартою (рішення у справі Дереджі проти Туреччини), відсутність роботи або сім`ї не дає підстав вважати, що особа схильна до повторного вчинення злочинів (рішення у справі Сулаоя проти Естонії).

Як стверджує захисник, суд в ухвалі не аргументував неможливість застосування альтернативних запобіжних заходів і не врахував, що ОСОБА_7 утримує малолітню дитину, має низку тяжких захворювань, у зв`язку з чим потребує постійного прийому медичних препаратів, що неможливо в умовах слідчого ізолятора. До затримання обвинувачений працював, за місцем роботи характеризується позитивно, проживав однією сім`єю з ОСОБА_12 за місцем мешкання останньої, і вона не заперечує, якщо до нього буде застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту в її квартирі.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції мотивував своє рішення існуванням ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, які не зменшилися, не зникли та виправдовують тримання під вартою.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа Панченко проти Росії).

Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа Бекчиєв проти Молдови).

Суд хоча і не конкретизував, але врахував обставини кримінального провадження, дані про особу ОСОБА_7 , який неодноразово судимий, у тому числі за злочині, пов`язані із застосуванням насильства та заподіянням тілесних ушкоджень, і знову обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, тощо.

Такі обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, які лише підлягають допиту, такі ризики не зменшилися і виправдовують подальше його тримання під вартою, яке не є тривалим, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

На підтвердження доводів про стан здоров`я, наявність утриманців, роботу та характеристику обвинуваченого захисник докази не долучив, як і відомості про неможливість надати необхідне лікування відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012, яким передбачено порядок лікування особи, узятої під варту, у разі відсутності можливості надати таку допомогу в медичній частині СІЗО.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що предметом перегляду в цьому апеляційному провадженні є конкретна ухвала в частині продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, доводи захисника, який стверджує про процесуальні порушення, допущені слідчим суддею Обухівського районного суду Київської області під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою в ході досудового розслідування, колегією суддів не перевіряються.

При цьому колегія суддів погоджується з доводами в апеляційній скарзі про те, що стороні захисту не було вручено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою в передбачений ч.2 ст.184 КПК України строк, тобто не пізніше ніж за три години до початку його розгляду. Однак вказана обставина не є передбаченими ч.ч.1, 2 ст.194 КПК України підставами для відмови в задоволенні клопотання.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 13 вересня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3