Справа № 309/4527/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

23.05.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження №11-кп/4806/165/22, за апеляційною скаргою, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 15 березня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання та задоволено клопотання прокурора і продовжено
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Хуст, мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, українцю, з базовою середньою освітою, непрацюючому, неодруженому, раніше судимому, обвинуваченому у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України кримінального правопорушення,
строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб, до 16 травня 2022 року включно.
В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Хустського районного суду перебуває кримінальне провадження, за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України. При цьому зазначається, що під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою. Дослідивши доводи клопотання, суд зазначив, що прокурором доведено наявність обставин, що підтверджують обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України кримінального правопорушення, яке є тяжким, і за яке може бути призначено покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 6 років, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики передбачені п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема того, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може ухилятися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інші кримінальне правопорушення. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що застосування щодо ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зможе запобігти вищевказаним ризикам, у тому числі і спробам ОСОБА_5 переховуватись від суду. Судом взято до уваги і те, що ОСОБА_5 раніше судимий, не має постійного місця проживання, роботи та міцних соціальних зв`язків. З огляду на наведене, суд дійшов переконання, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може вчинити нові кримінальні правопорушення. Тому судом відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання та задовольнив клопотання прокурора й продовжив строк тримання ОСОБА_5 під вартою.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вказує на те, що ухвалу суду є незаконною. Стверджує, що під час досудового розслідування слідчий скоїв кримінальне правопорушення, оскільки знищив відеозапис, на якому зафіксовані його показання під час затримання, а також невірно кваліфікував його дії, не залучив захисника та шляхом погроз примусив підписати усі документи. Разом із тим, посилається на те, що має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки з духовними особами, які при необхідності можуть прибути до суду, а потерпіла сторона не має до нього жодних претензій морального чи матеріального характеру. Просить ухвалу скасувати та відмовити в задоволенні клопотання про продовження йому строку тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Апеляційна скарга розглядається у відсутності сторони обвинувачення, неявка якої, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що сторона обвинувачення належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить і подане прокурором ОСОБА_6 клопотання, у якому окрім іншого міститься прохання про розгляд апеляційної скарги без участі прокурора.
Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення задоволенню не підлягають і з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.
Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим - ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України, санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, а відтак згідно зі ст. 12 КК України, інкримінований обвинуваченому злочин є тяжким, дані про особу обвинуваченого - раніше судимий, неодружений, непрацюючий, не має постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту учасників судового розгляду, які наразі судом не допитувалися, а також дослідження доказів.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду про існування вказаної стороною обвинувачення наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на потерпілого чи свідків, не вчинятиме інших кримінальних правопорушень, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги про можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, - колегія суддів вважає недоцільними і такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки з духовними особами, які при необхідності можуть прибути до суду, а потерпіла сторона не має до нього жодних претензій морального чи матеріального характеру, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, так як не підтверджені будь-якими доказами, і в свою чергу жодним чином не впливають на висновки суду про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.
Як такі, що не підтверджені будь-якими доказами та являються голослівними, а також не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а отже й на висновки про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що під час досудового розслідування слідчий скоїв кримінальне правопорушення, оскільки знищив відеозапис, на якому зафіксовані його показання під час затримання, а також невірно кваліфікував його дії, не залучив захисника та шляхом погроз примусив підписати усі документи. При оцінці доводів апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу й на те, що на цій стадії судового розгляду (вирішення питання щодо запобіжного заходу обвинуваченого ОСОБА_5 на час судового провадження), як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті, і вважає, що в матеріалах контрольного провадження наявні докази, які на даному етапі судового розгляду кримінального провадження свідчать про можливу причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих йому кримінально-караних діянь, а також про наявність передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, запобіганню яким більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 є обґрунтованими та правильними. Так, на переконання апеляційного суду, саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .
Разом із тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб, у ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано.
Тож, дослідивши доводи апеляційної скарги та обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_5 , апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такі не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу унеможливлює зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.
Тому, доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє як такі, що не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах контрольного провадження відсутні відомості про те, що існують обставини, які унеможливлюють застосовування щодо ОСОБА_5 саме такого запобіжного заходу.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи потерпілого, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також порушувати процесуальні обов`язки іншим чином, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заявленого обвинуваченим ОСОБА_5 клопотання про зміну запобіжного заходу, задовольнивши клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказується; що строк дії ухвали від 15 березня 2022 року закінчився 16 травня 2022 року, що свідчить про те, що на момент розгляду апеляційної скарги оскаржувана ухвала втратила чинність у часі.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 15 березня 2022 року, якою щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 16 травня 2022 року включно, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :