№707/1255/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 липня 2022 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000562 від 01.03.2021, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Леськи Черкаського району Черкаської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, утриманців у розумінні закону не маючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 26 листопада 2020 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік;

2) 12 січня 2021 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки; на підставі статті 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 26 листопада 2020 року у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, визначено остаточну міру покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки; ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 24 травня 2022 року звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 12 січня 2021 року скасовано та направлено його для відбування покарання, призначеного вказаним вироком суду;

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення умисних злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став і повторно скоїв новий умисний злочин за наступних обставин:

01 березня 2021 року близько 00 годин 05 хвилин, таємно, умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на викрадення чужого майна, упевнившись, що за його умисними протиправними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, перелізши паркан, проник на територію домоволодіння ОСОБА_6 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив припаркований автомобіль марки «Volkswagen Caddy», білого кольору, р.н. НОМЕР_1 , та, відкривши водійські дверцята даного автомобіля, проник всередину, де із заднього сидіння вказаного автомобіля викрав маточину «VАG VКВА 3643 SКF», вартістю 1 577,34 грн, що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого з місця вчинення злочину зник, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 1 577,34 грн.

Указані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та показав, що у 01 березня 2021 року, з метою викрадення чужого майна, переліз через паркан домоволодіння ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , де побачив два припаркованих автомобілі, відкрив один із них та викрав маточину, яку у подальшому викинув за магазином.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються.
Потерпілий ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд даного кримінального провадження без його участі, у якій зазначив, що цивільний позов до обвинуваченого пред`являти не буде, у вирішенні питання щодо призначення міри покарання ОСОБА_5 поклався на розсуд суду /т. 1 а.с. 43/.
Учасники судового провадження не заперечували проти проведення судового засідання без участі потерпілого.
За вказаних обставин, враховуючи думку учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 325 КПК України, суд вважає можливим за відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини під час судового розгляду та провести судовий розгляд без вказаної особи.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши ОСОБА_5 наслідки застосування положень частини третьої статті 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину), що викладені в обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення частини третьої статті 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18 січня 1978 року, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21 липня 2011 року, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_5 , у судовому засіданні не добуто.
З огляду на вищевикладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище.

Підстав, у відповідності до частини третьої статті 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволять ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.
На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:
- позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просила призначити обвинуваченому остаточне покарання на підставі вимог ст. 71 КК України у вигляді реального позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці; обвинувачений та захисник погодилися з позицією прокурора);
- відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини);
- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином;

- особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину): форму вини (прямий умисел), мотив і мету (корисливий мотив, мета збагачення за рахунок чужого майна), спосіб (проникнення до домоволодіння шляхом перелазу через паркан та у подальшому проникнення до авто шляхом відкривання водійських дверцят), стадію вчинення (закінчений злочин), характер і ступінь тяжкості наслідків що настали (завдання матеріальної шкоди потерпілому);
- особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності; має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості; визнав свою вину; проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ; за місцем проживання характеризується негативно; офіційно не працевлаштований; суспільно корисною працею не займався; є неодруженим, будь-яких осіб на утриманні, в розумінні закону, не має; вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, що, на думку суду, характеризує обвинуваченого як особу, схильну до вчинення кримінальних правопорушень, свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та небажання стати на шлях виправлення і перевиховання; на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває.
Згідно зі статтею 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, яке проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини.

Водночас, суд дійшов висновку, що обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, не є винятковою і не знижує істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення (злочину), не зменшує його суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив.

При цьому суд зважає на те, що вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 12 січня 2021 року, який набрав законної сили, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки; на підставі статті 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання за вказаним вироком більш суворим покаранням за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 26 листопада 2020 року у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, визначено остаточну міру покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 24 травня 2022 року звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 12 січня 2021 року скасовано та направлено його для відбування покарання, призначеного вказаним вироком суду.
Дане кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, обвинувачений вчинив 01 березня2021 року, тобто після постановлення попереднього вироку.
За змістом частин 1, 4 статті 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
З урахуванням наведеного, беручи до уваги думку потерпілого ОСОБА_6 , який у своїй письмовій заяві просить призначити покарання ОСОБА_5 на розсуд суду, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому вважає необхідним призначити ОСОБА_5 покарання за кримінальне правопорушення, вчинене ним після ухвалення попереднього вироку, тобто за ч. 3 ст. 185 КК України, у вигляді реального позбавлення волі на певний строк, після чого, ОСОБА_5 слід призначити остаточне покарання за сукупністю вироків за правилами частини першої статті 71 КК України.
Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Визначене покарання, на думку суду, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Майнова шкода, завдана потерпілому ОСОБА_6 кримінальним правопорушенням (злочином), становить 1 577,34 грн, та повністю відшкодована на стадії досудового розслідування у зв`язку з поверненням потерпілому викраденої маточини «VАG VКВА 3643 SКF».

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого у межах даного кримінального провадження не обирався.
Разом з тим, на підставі ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 03 червня 2022 року /т. 1 а.с. 121-123/, ОСОБА_5 тимчасово залишений у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» на час розгляду даного кримінального провадження.

Суд зауважує, що перебування обвинуваченого в установі попереднього ув`язнення у цьому випадку не є підставою для зарахування йому зазначеного строку як попереднього ув`язнення в порядку ч. 5 ст. 72 КК України у межах даного кримінального провадження, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 25 травня 2022 року в справі № 487/5073/18 (провадження № 51-4020км21).

Під час даного судового розгляду учасники судового провадження клопотань про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не заявляли.
Разом з тим, враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_5 у виді реального позбавлення волі, є доцільним обрати щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою по даному кримінальному провадженню відповідно до положень ст.ст. 183, 193-197 КПК України, до набрання вироком суду законної сили.

У порядку частини 2 статті 124 КПК України з обвинуваченого слід стягнути на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз у загальному розмірі 2 165 грн 70 коп.

Речові докази слід розподілити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років 2 (двох місяців) позбавлення волі.

На підставі частини першої статті 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 12 січня 2021 року, і остаточно визначити ОСОБА_5 до відбуття покарання за сукупністю вироків у вигляді 3 (трьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_5 рахувати з часу ухвалення даного вироку, тобто з 27 липня 2022 року.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 по даній справі запобіжний захід у виді тримання під вартою, який залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Утримувати ОСОБА_5 в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджену вартість проведення судових експертиз у сумі 2 165 (дві тисячі сто шістдесят п`ять) гривень 70 копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- три сліди папілярних візерунків та дактилокарту на ім`я ОСОБА_5 , що передані в камеру зберігання речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, - знищити;

- маточину «VАG VКВА 3643 SКF», передану на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , - залишити останньому за належністю, звільнивши від зобов`язань за зберігальною розпискою;

- СD-диск із відеозаписом подій, що мали місце 01.03.2021 за адресою: АДРЕСА_3 , - зберігати у матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1