Справа № 946/7036/22
Провадження № 1-кс/946/2445/22
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , особи, у якої вилучене майно - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

У своєму клопотанні, слідчий вказує, що у провадженні СВ Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області за процесуального керівництва Ізмаїльської окружної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000976 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 15.10.2022 року до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення про те, що 15.10.2022 року на 230 км. автодороги М-15 Одеса-Рені, був зупинений автомобіль «FordTransit», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який перевозив незаконно зпилені дерева.

В ході огляду місця подій, 15.10.2022 року, в період часу з 09:30 по 10:15 було вилучено автомобіль торгової марки «FordTransit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , ключі від автомобіля «FordTransit» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Враховуючи той факт, що вказані речі мають значення речових доказів по вищевказаному кримінальному провадженню, виникла необхідність накласти арешт на вказане майно.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали заявлене клопотання та просили його задовольнити, вважаючи, що є всі підстави для арешту вказаного майна.

Особа, у якої вилучено майно, в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Зазначив, що віз додому дрова, які були зпилені ним з батьківського будинку.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає частковому задоволенню.

Згідно вимог ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч.3 ст.170 КПК України).

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 , ч. 3 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Згідно з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною у п.1 листа за №223-558/0/4-13 від 05.04.2013 року, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчі судді зобов`язанні сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, діяти у межах і відповідно до вимог закону.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

На думку слідчого судді, клопотання підлягає задоволенню в частині накладення арешту на автомобіль торгової марки «FordTransit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , в частині заборони відчуження (без заборони власнику або користувачу транспортного засобу зберігати та використовувати його).

Однак, з клопотання слідчого не вбачається, та ним не було доведено наявність підстав для арешту транспортного засобу із забороною використання та зберігання, а також відсутні підстави для накладення арешту на ключі від автомобіля «FordTransit», свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , тому в цій частині клопотання слідчого не підлягає задоволенню. Слідчим в клопотанні про арешт транспортного засобу не було зазначено та в судовому засіданні не було доведена необхідність в поміщенні транспортного засобу на майданчик тимчасового тримання великогабаритних речових доказів та транспортних засобів Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області.

На думку слідчого судді, завдання кримінального провадження можуть бути досягнуті у тому числі і у разі накладення арешту лише в частині заборони відчужувати майно.

Крім того, слідчим суддею враховуються розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для інших осіб.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що з пояснень слідчого не вбачається наявність підстав для арешту транспортного засобу із забороною використання та зберігання, а також те, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання слідчого про арешт майна задовольнити частково та накласти арешт на вилучений автомобіль в частині заборони відчуження (без заборони власнику або користувачу транспортного засобу зберігати та використовувати його). В іншій частині клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.170 - 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучений в ході огляду місця подій автомобіль торгової марки «FordTransit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , який перебуває під керуванням ОСОБА_5 , в частині заборони відчуження (без заборони власнику або користувачу транспортного засобу зберігати та використовувати ним).

В задоволенні решти вимог клопотання слідчого відмовити.

Вилучене в ході огляду місця подій 15.10.2022 року майно, а саме: автомобіль торгової марки «FordTransit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , ключі від автомобіля «FordTransit», свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 негайно повернути власнику, уповноваженій ним особі, або особі у якої вилучено майно ( ОСОБА_5 ), без оплати за зберігання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення або отримання.

Повний текст ухвали проголошено 20.10.2022р. о 09:40 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1