Номер провадження: 11-кп/813/1679/22
Справа № 511/972/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 серпня 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 29 червня 2022 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000452, внесеному до ЄРДР 26.04.2018 року, відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Собківка, Уманського р-ну, Черкаської обл., громадянина України, фізичної особи-підприємця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою було повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000452, внесеному до ЄРДР 26.04.2018 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Підставою для повернення обвинувального акту суд першої інстанції зазначив, що в частині формулювання обвинувачення ОСОБА_8 відсутнє посилання на ч. 4 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України, а тричі зазначено формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 358 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_7 зазначив, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою і не вмотивованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на таке:

- твердження суду відносно того, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 висунуто обвинувачення лише за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України не відповідає дійсності, оскільки в обвинувальному акті після викладення фактичних обставин чітко та зрозуміло викладено формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_8 , де зазначені час, місце, спосіб та інші обставини, які йому інкримінуються. Крім того, в обвинувальному акті, у розділі правова кваліфікація кримінального правопорушення зазначено, що дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. При цьому, стороні захисту відомо про те, у вчиненні яких саме кримінальних правопорушеннях обвинувачується ОСОБА_8 ;

- в порушення ст. 372 КПК України у вступній частині оскаржуваної ухвали зазначено лише прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого.

На підставі викладеного, прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу і повернути матеріали кримінального провадження №0000452, внесеного до ЄРДР 26.04.2018 року, відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, до Біляївського районного суду Одеської області для повторного проведення підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурори підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили апеляційний суд залишити ухвалу без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, виходячи з такого.

Відповідно до припису п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до вимог ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Тому слідчий при наявності достатніх доказів має негайно і детально проінформувати зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення.

Разом з тим, слідчий при складанні обвинувального акту і прокурор при його затвердженні цих вимог закону не дотрималися.

Питання про те, яким чином мають бути викладені фактичні обставини кримінального провадження, врегульовано у п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, якою встановлено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення у такому виді, як прокурор вважає їх встановленими.

Відповідно до висновків, які містяться у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року, суду належить проаналізувати точний зміст положень пункту 5 частини другої статті 291 КПК, а також норм, що формують інститут обвинувачення у чинному кримінальному процесуальному законодавстві.

Згідно з зазначеною нормою цього закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз юридичної складової цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення");

3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Наведений вище аналіз містить чітке визначення трьох складових частин обвинувального акту з урахуванням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, який згідно висновків Верховного Суду України вказує на обов`язковість формулювання обвинувачення, як складової частини у змісті обвинувального акту.

Разом з цим, відсутність у змісті обвинувального акту фактично визначеної частини «формулювання обвинувачення» є процесуальною перешкодою для суду та певних учасників процесу щодо належного виконання процесуальних дій та обов`язків, а саме: роз`яснення обвинуваченим суті обвинувачення (ст. 348 КПК України); визначення меж судового розгляду (ст. 337 КПК України); зміна обвинувачення в суді (ст. 338 КПК України); погодження зміни обвинувачення (ст. 341 КПК України); неможливості чітко визначення у мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом недоведеним (п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України).

Порушення зазначених процесуальних норм є процесуально неприпустимим, оскільки вони впливають на реалізацію під час судового розгляду таких загальних засад кримінального провадження, як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, які гарантуються сторонам нормами глави 2 КПК України.

Проаналізувавши обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000452, внесеному до ЄРДР 26.04.2018 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, апеляційний суд констатує неузгодженість правової кваліфікації кримінальних правопорушень, порушення яких інкримінується обвинуваченому ОСОБА_8 , з фактичними обставинами справи, з огляду на те, що в обвинувальному акті в частині формулювання обвинувачення тричі наявна вказівка на кримінально-правову норму, яка передбачає відповідальність за ч. 2 ст. 358 КК України, однак відсутнє посилання на кримінально-правові норми, передбачені ч. 4 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України (а.с. 7-8), тобто вказаний обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення за ч. 4 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України, що вказує на його не відповідність вимогам ст. 291 КПК України та згідно положень ст. 314 КПК України є підставою для повернення прокурору для усунення вказаних недоліків.

Порушення зазначених процесуальних норм є процесуально неприпустимим, оскільки вони впливають на реалізацію під час судового розгляду таких загальних засад кримінального провадження, як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, які гарантуються сторонам нормами глави 2 КПК України.

Таким чином, судом першої інстанції надано належну оцінку зазначеним порушення кримінального процесуального закону та у відповідності до закону прийнято рішення про повернення обвинувального акту прокурору.

Натомість, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора про те, що у вступній частині оскаржуваної ухвали всупереч вимогам ст. 372 КПК України не зазначені усі відомості, які має містити ухвала.

Ухвала є видом судових рішень. Постановлена у справі ухвала має бути гранично повною, ясною, чіткою, викладеною відповідно до КПК.

Приписами ч. 1 ст. 372 КПК України передбачено, що ухвала, що викладається окремим документом, складається з:1) вступної частини із зазначенням: дати і місця її постановлення; назви та складу суду, секретаря судового засідання; найменування (номера) кримінального провадження; прізвища, ім`я і по батькові підозрюваного, обвинуваченого, року, місяця і дня його народження, місця народження і місця проживання; закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа; сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження; 2) мотивувальної частини із зазначенням: суті питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; 3) резолютивної частини із зазначенням: висновків суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Аналіз оскаржуваної ухвали показав, що вказане рішення суду вимогам вищенаведеної статті не відповідає.

Так, у вступній частини не зазначені повні анкетні відомості обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання обвинуваченого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

На підставі наведеного, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції змінити.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 291, 315, 370, 397, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 29 червня 2022 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000452, внесеному до ЄРДР 26.04.2018 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, - змінити.

Доповнити вступну частину ухвали наступними анкетними даними обвинуваченого: « ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Собківка, Уманського р-ну, Черкаської обл., зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,.».

Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4