Дата документу 02.06.2022 Справа № 554/3492/22

У Х В А Л А
Іменем України
02 червня 2022 року м. Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
володільця майна ОСОБА_4
Відповідно даних досудового розслідування начальник Миргородської районної військової адміністрації Полтавської області ОСОБА_7 вимагав у одного із засновників ТОВ «Агромолтранс» ОСОБА_8 неправомірну вигоду в сумі 500 тис. грн. за отримання перепусток для безперешкодного руху автомобілів, працівників підприємства через блокпости та під час комендантської години, а також невилучення автомобілів для потреб Збройних сил України. Для отримання даної неправомірної вигоди ОСОБА_7 надав ОСОБА_8 реквізити банківського рахунку Миргородської РГО «Асоціація фермерів та приватних землевласників відродження Полтавщини», відкритого у АТ «Креді Агріколь Банк». У подальшому ОСОБА_8 перерахував на вказані реквізити грошові кошти в сумі 50 000 грн.
У зв`язку із викладеним, заборона на використання та розпорядження всіма коштами на рахунку Миргородської районної громадської організації «Асоціація фермерів та приватних землевласників «Відродження Полтавщини» створює суттєві наслідки для самої Асоціації, оскільки підриває авторитет та довіру населення, які бажають надавати благодійну допомогу, та для необмеженого кола наших захисників, які потребують матеріальної підтримки.
Володілець майна в судовому засіданні клопотання підтримав та прохав його задовольнити з підстав у ньому наведених.
Представник володільця майна в судовому засіданні просив задовольнити клопотання, зазначив, що кошти громадської організації не мають відношення до кримінального провадження, яке здійснюється органом досудового розслідування. Зазначив, що документи приєднані до клопотання відображають роботу громадської організації.
Слідча в судовому засідання просила відмовити у задоволенні клопотання з огляду на те, що арешт є обґрунтованим, та на даний час встановлена наявність впливу підозрюваного на діяльність громадської організації.
Прокурор в судовому засіданні просив відмовити у задоволення клопотання з підстав передбачених ч.4 ст.170 КПК України.
Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до висновку про можливість задоволення клопотання, виходячи з наступного.
Відповідно даних досудового розслідування начальник Миргородської районної військової адміністрації Полтавської області ОСОБА_7 вимагав у одного із засновників ТОВ «Агромолтранс» ОСОБА_8 неправомірну вигоду в сумі 500 тис. грн. за отримання перепусток для безперешкодного руху автомобілів, працівників підприємства через блокпости та під час комендантської години, а також невилучення автомобілів для потреб Збройних сил України. Для отримання даної неправомірної вигоди ОСОБА_7 надав ОСОБА_8 реквізити банківського рахунку Миргородської РГО «Асоціація фермерів та приватних землевласників відродження Полтавщини», відкритого у АТ «Креді Агріколь Банк». У подальшому ОСОБА_8 перерахував на вказані реквізити грошові кошти в сумі 50 000 грн.
Станом на 26 травня 2022 року, після того як на підставі ухвали слідчого судді банком встановлено відповідну заборону, на вказаному рахунку знаходилися грошові кошти в загальній сумі 1 207 379,87 грн., з яких лише 50 000 грн. кошти, які надійшли від ОСОБА_8 як благодійна допомога, а решта, в сумі 1 157 379,87 грн. жодного відношення до розслідування кримінального провадження не мають, відтак, не відповідають критеріям, визначеним для речових доказів у ст. 98 КПК України.
Як вбачається з матеріалів клопоатння, з перших днів широкомасштабного російського вторгнення в Україну Миргородська районна громадська організація «Асоціація фермерів та приватних землевласників «Відродження Полтавщини» не залишилась осторонь та вирішила надавати фінансову та матеріальну підтримку Збройним силам України та підрозділам територіальної оборони. Для збору коштів використовувався рахунок відкритий Асоціацією у АТ «Креді Агріколь Банк» НОМЕР_1 . Починаючи з 1 березня 2022 року на вказаний рахунок почали надходити кошти від фізичних та юридичних осіб. Ці кошти використовувалися для придбання амуніції для військових, квадрокоптерів, приладів нічного бачення, запчастин та пального для їх автомобілів, продуктів харчування, ліків, транспортних перевезень, пов`язаних із даними цілями.
Наразі, у зв`язку із неможливістю розпорядитися коштами на рахунку, Асоціація не має можливості задовольняти ці потреби, а запити від військових формувань продовжують надходити.
За правилами ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Накладення арешту на певне майно може бути здійснено лише за наявності передбачених у КПК України нормативних підстав, а саме за ст.170 КПК України за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що таке майно: є речовим доказом злочину; підлягає спеціальній конфіскації; підлягає конфіскації як покарання чи заходу кримінально-правового характеру щодо юридичних осіб; для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. При цьому, можливість накладення арешту за відповідними змінами до ст.170 КПК України окремо встановлюється для: 1) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого; 2) третіх осіб; 3) для юридичних осіб щодо яких застосовуються заходи кримінального провадження.
Згідно ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК у випадку, передбаченому п.1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
У рішеннях по справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.
Отже, враховуючи вищевикладене, позбавлення добросовісного власника майна, можливості розпоряджатися власністю, як захід забезпечення кримінального провадження, порушує право власності та суперечить ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому випадку, коли у кримінальному провадженні відсутні підстави, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи фізичної чи юридичної особи.
Відтак прокурором та слідчим не надано доказів, які б вказували на необхідність арешту грошових коштів у сумі 1 157 379.87 грн, грошові кошти, які знаходяться на рахунку громадської організації використовувалися для придбання амуніції для військових, квадрокоптерів, приладів нічного бачення, запчастин та пального для їх автомобілів, продуктів харчування, ліків, транспортних перевезень, пов`язаних із даними цілями.
Наразі, у зв`язку із неможливістю розпорядитися коштами на рахунку, Асоціація не має можливості задовольняти ці потреби, а запити від військових формувань продовжують надходити.
Доказів того, що вказані грошові кошти мають відношення до даного кримінального провадження чи здобуті злочинним шляхом суду не надано.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.
Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, а саме грошовими коштами у сумі 1 157 379.87 грн., які знаходяться на рахунку Асоціації, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна на вказані грошові кошти, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
З урахуванням викладеного клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст. 170, 173, 174, 303, 306-307, 309 КПК України
В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1