Справа №560/336/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000563 від 07 грудня 2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, освіти середньої-спеціальної, неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 335 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , будучи призовником та 05 грудня 2018 року згідно рішення лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнаний придатним до військової служби на підставі Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року, отримав 05 грудня 2018 року в ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташований по АДРЕСА_3 , повістку про призов на строкову військову службу із зобов`язанням прибути у військовий комісаріат на 06:00 год. 06 грудня 2018 року для відправлення на обласний збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_4 . Однак, будучи заздалегідь попередженим про необхідність явки до комісаріату у вказаний час та про відповідальність за ухидення від призову, маючи прямий умисел, з метою ухилення від призову, з мотивів небажання відбувати строкову військову службу у складі Збройних Сил України, всупереч статті 65 Конституції України, статей 1, 15 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року, Указу Президента України "Про звільнення в запас військовослужбовців строкої служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2018 році" від 15 лютого 2018 року, не прибув на відправку у вказаний час, не маючи на те поважних причин та правових підстав, тобто ухилився від призову на строкову військову службу.

Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковані за статтею 335 Кримінального кодексу України, так як ОСОБА_4 вчинив ухилення від призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини та ствердив, що будучи визнаним придатним до військової служби, він отримав 05 грудня 2018 року в ІНФОРМАЦІЯ_3 , повістку про призов на строкову військову службу із зобов`язанням прибути у військовий комісаріат на 06:00 год. 06 грудня 2018 року для відправлення на обласний збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_4 . Однак, у зазначені у повістці дату та час, він не прибув у військовий комісаріат для відправлення на обласний збірний пункт.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження.

Прокурор надав на підтвердження вини обвинуваченого письмові докази, зібрані в ході досудового розслідування, у тому числі характеризуючі дані обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні з огляду на пояснення та докази, зібрані в ході досудового розслідування і досліджені в ході судового розгляду характеризуючі дані, а також, враховуючи обставини справи, наявність пом`якшуючих обставин, просив визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 335 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання, передбачене санкцією даної статті, а саме у вигляді обмеження волі на строк два роки зі звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 Кримінального кодексу України зі встановленням іспитового строку два роки з покладенням обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 Кримінального кодексу України.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні з огляду на обставини справи, просив призначити ОСОБА_4 покарання, передбачене санкцією статті 335 Кримінального кодексу України, а саме у вигляді обмеження волі на строк два роки та просив суд звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 Кримінального кодексу України зі встановленням іспитового строку один рік з покладенням обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 Кримінального кодексу України.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, оцінивши у сукупності вищезазначені пояснення, а також дослідивши письмові докази, надані прокурором, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані за статтею 335 Кримінального кодексу України, як ухилення від призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Суд, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив ухилення від призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а тому його дії суд кваліфікує за статтею 335 Кримінального кодексу України.

При обранні міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, його характеристику за місцем проживання, негативне ставлення до скоєного, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра КНП "Дубровицька ЦРЛ".

Крім того, суд звертає свою увагу на те, що ухвалою суду від 22 лютого 2021 року, судове провадження у вказаному кримінальному провадженні, було зупинено до розшуку обвинуваченого ОСОБА_4 .

На виконання вищевказаної ухвали про розшук обвинуваченого ОСОБА_4 , 03 серпня 2022 року на адресу суду надійшов лист начальника СКП Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_6 з якого вбачається, що місцеперебування обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено та останній був доставлений до приміщення суду.

Обставинами, які відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає те, що обвинувачений вину визнав повністю, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Слід зазначити, що як передбачає стаття 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому судом враховано положення пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

'Також суд при винесенні покарання обвинуваченому враховує поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, що охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 Кримінального кодексу України), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 Кримінального кодексу України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Тому, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи обвинуваченого, суд приходить висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції статті 335 Кримінального кодексу України, за якою кваліфікуються його дії, а саме у вигляді обмеження волі на строк два роки та вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 Кримінального кодексу України зі встановленням іспитового строку два роки з покладенням обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 Кримінального кодексу України.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувалися.

Речові докази та витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 349, 368, 370, 371, 374, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 335 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання - 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 (два) роки з покладенням відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.
Суддя Дубровицького
районного суду ОСОБА_1