ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1785/22 Справа № 178/305/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000011 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Берегово Закарпатської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2022 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 років.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 залишено у вигляді тримання під вартою і строк відбування покарання ухвалено відраховувати з 11 січня 2022 року.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено судом, ОСОБА_8 11 січня 2022 року приблизно о 14 годині 40 хвилин в приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_1 розпивав спиртні напої спільно із своїм братом ОСОБА_9 . В цей час між обвинуваченим та ОСОБА_9 виникла сварка, під час якої обвинувачений став виганяти ОСОБА_9 з приміщення будинку та на грунті раптово виниклих неприязних відносин наніс декілька ударів долонею по обличчю ОСОБА_9 . Але ОСОБА_9 покидати будинок відмовився, після чого у перебуваючого у стані алкогольного сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_8 виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 . З метою реалізації цього умислу обвинувачений ОСОБА_8 правою рукою схопив з підставки для кухонного приладдя ніж та висловлюючи наміри скоїти вбивство ОСОБА_9 почав розмахувати цим ножем перед обличчям ОСОБА_9 , після чого наніс один колючий удар в ліве плече останнього. Далі обвинувачений ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого умислу на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння і бажаючи настання, з метою протиправного заподіяння смерті іншій людині, розуміючи, що серце є життєво важливим органом людини, умисно наніс один удар ножем в передню ліву частину грудної клітини ОСОБА_9 , де знаходиться серце, спричинивши потерпілому згідно висновку судово-медичної експертизи № 140-Е від 23 лютого 2022 року тілесні ушкодження у вигляді одного проникаючого поранення грудної клітини ліворуч з раною по середньо-ключичній лінії на рівні 4-го ребра, що проникає в 5-му міжребір`ї у плевральну порожнину з ушкодженням перикарду, яке ускладнилось гемоперикардом та гемопневматораксом, рани по зовньо-задній поверхні лівого плеча на 146 см вище поверхні підошви. Проникаюче поранення грудної клітини з ушкодженням перикарду, яке ускладнилось гемоперикардом та гемопневматораксом, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, що в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги за звичайним перебігом закінчуються смертю. Рана по зовньо-задній поверхні лівого плеча відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, як викликавших розлад здоров`я більше 6, але менше 21 дня. Таким чином обвинувачений ОСОБА_8 вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця - спричинення смерті ОСОБА_9 , але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від волі обвинуваченого, оскільки ОСОБА_9 , всупереч волі обвинуваченого була надана медична допомога, яка запобігла настанню його смерті.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2022 року відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України змінити, перекваліфікувавши дії обвинуваченого на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання в межах санкції даної статті.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник обвинуваченого посилається на те, що судом першої інстанції при кваліфікації дій ОСОБА_8 належним чином не було прийнято до уваги те, що останній вину визнав частково та пояснив суду, що наміру вбивати потерпілого не мав і після нанесення тілесних ушкоджень надав потерпілому медичну допомогу, та в подальшому викликав швидку допомогу.
Позиції учасників судового провадження.
Захисник в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Обвинувачений позицію свого захисника підтримав.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Суд першої інстанції, із дотриманням закладених у зазначеній нормі закону завдань, провів стосовно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався.
Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Зокрема, судом було досліджено протоколи огляду місця події та фото таблицями до них, в яких зафіксовано обстановку на місці вчинення кримінального правопорушення; протоколи проведення слідчих експериментів з фото таблицями та оптичними DVD-R дисками до них, відповідно до яких свідок ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 вказали як саме ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження ножем.
Також, суд першої інстанції в своєму рішенні посилався на досліджені ним в ході судового провадження речові докази, серед яких: дві бавовняні ганчірки зі слідами РБК, виявлені в будинку, де мало місце кримінальне правопорушення; кухонний ніж з пластиковою ручкою, довжиною рукоятки 9 см., шириною 2,5 см. та лезом довжиною 15 см., шириною найменшою 0,5 см, найбільшою 3 см, виявленим на місці вчинення злочину; змиви зроблені за допомогою марлевого тампону та дистильованої води, з табуретки та підлоги зі слідами РБК; майку блакитного кольору зі слідами РБК та різаною діркою в області грудей, ліворуч виявлену на підлозі кухні; сорочку чоловічу, сірого кольору в клітинку зі слідами РБК та різаною діркою шириною приблизно 1 см. в районі лівого нагрудної кишені, виявленою на підлозі кухні; штани сірого кольору зі слідами РБК, виявлені на підлозі кухні; гумові капці, чорного кольору за слідами РБК, виявлені на підлозі в коридорі, штаньми чорного кольору та светром жовтогарячого кольору;
Окрім цього, суд посилався на отримані в ході судового провадження покази свідка ОСОБА_10 та висновки судових експертиз №22 від 21 січня 2022 року, № 33 від 26 січня 2022 року, №33/1 від 03 лютого 2022 року, №33/2 від 14 лютого 2022 року, №33-4 від 07 лютого 2022 року, №61/1 від 18 лютого 2022 року, №140-Е №145-Е, №146-Е та №144-Е від 23 лютого 2022 року.
Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_8 11 січня 2022 року спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді одного проникаючого поранення грудної клітини ліворуч з раною по середньо-ключичній лінії на рівні 4-го ребра та проникаюче поранення грудної клітини з ушкодженням перикарду, яке ускладнилось гемоперикардом та гемопневматораксом, таким чином обвинувачений вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця - спричинення смерті ОСОБА_9 , але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від волі обвинуваченого, оскільки ОСОБА_9 , всупереч волі обвинуваченого була надана медична допомога, яка запобігла настанню його смерті, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, за ознаками закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції при кваліфікації дій ОСОБА_8 належним чином не було прийнято до уваги те, що останній вину визнав частково та пояснив суду, що наміру вбивати потерпілого не мав і після нанесення тілесних ушкоджень надав потерпілому медичну допомогу, та в подальшому викликав швидку допомогу, що, на думку сторони захисту, свідчить про відсутність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, і що дії останнього повинні бути кваліфіковані за ст. 121 КК України із призначенням відповідного покарання в межах санкції вказаної статті.
Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи захисника обвинуваченого, вважає їх надуманими, необґрунтованими та такими, що спрямовані на уникнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, виходячи з наступного.
За приписами ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом. А згідно з ч. 2 ст. 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тілесних ушкоджень є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тілесного ушкодження наслідком є саме тілесні ушкодження, що були заподіяні потерпілому, а не позбавлення його життя.
Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.
Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).
Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.
При цьому, спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.
Аналогічних висновків дійшов суд касаційної інстанції в Постанові Верховного Суду від 20 січня 2022 року по справі №200/22286/17, які відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів є обов`язковими для врахування іншими судами.
Як вбачається із отриманих судом першої інстанції та досліджених показів обвинуваченого, ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що 11 січня 2022 року він разом з потерпілим розпивали спиртне в його будинку. Потерпілий ображав його співмешканку і дітей, з-за чого виникла сварка між ним і потерпілим, в ході якої він схопив ніж і завдав удари по тілу потерпілого, розуміючи, що б`є в життєво важливий орган людини.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 на запитання суду надав аналогічні пояснення про те, що він чітко усвідомлював послідовність свої дій, їх небезпечний характер та те, що застосування такого знаряддя злочину як ніж, може призвести до невідворотних наслідків у виді смерті потерпілого, також, пояснив, що повністю усвідомлював та розумів, що один із нанесених ним ударів було спрямовано в життєво важливий орган потерпілого серце.
Водночас, відповідно до отриманих судом першої інстанції безпосередньо в ході судового провадження та досліджених показів свідка ОСОБА_10 , остання пояснила, що ввечері в її будинку в с. Водяне вона разом з обвинуваченим і потерпілим розпивали спиртне. Сп`янілий потерпілий образливо висловився на її адресу і стосовно дітей, що викликало сильне роздратування обвинуваченого, який в ході сварки схопив з столу ніж, розмахував цим ножем перед обличчям потерпілого, бив його рукою по щокам, потім вдарив потерпілого ножем по лівому плечу, а потім наніс удар ножем в груди потерпілого.
При цьому, свідок ОСОБА_10 показала суду першої інстанції, що ОСОБА_8 після заподіяння ножових поранень потерпілому продовжував розпивати спиртне, а згодом пішов відпочивати.
Більш того, відповідно до показів вказаного свідка, вона намагалась викликати потерпілому швидку допомогу, але ОСОБА_8 протягом години не давав їй цього зробити і казав, щоб ОСОБА_9 помирав, але їй, всупереч волі обвинуваченого, все ж таки вдалося викликати швидку допомогу, що викликало негативну реакцію в ОСОБА_8 .
Згідно дослідженого судом першої інстанції в ході судового провадження висновку експерта №140-Е від 23 лютого 2022 року вбачається, що проникаюче поранення грудної клітини з ушкодженням перикарду, яке ускладнилось гемоперикардом та гемопневматораксом, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, що в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги за звичайним перебігом закінчуються смертю.
Тобто, без надання кваліфікованої медичної допомоги, отримане потерпілим ножове поранення в область грудної клітини, в життєво важливий орган серце, призвело би до летального наслідку.
Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_8 при заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , який, в свою чергу, не погрожував обвинуваченому та не мав у руках зброї, тобто, не представляв для ОСОБА_8 , його співмешканки і її дітей жодної небезпеки, мав можливість на підґрунті раптового конфлікту запропонувати потерпілому піти з будинку, де обвинувачений проживав із своєю співмешканкою і де стався конфлікт, після побиття потерпілого руками по щокам обвинувачений, також, мав можливість зупинитися, але не виявив бажання скористатись такою можливістю, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їхні негативні наслідки та бажав їхнього настання.
При цьому, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_8 має базову середню освіту, тобто є освіченою особою із мінімально достатнім рівнем знань в галузі анатомії, зокрема, будови людського організму, окремих його органів та систем, в тому числі, розумів місце розташування такого життєво важливого органу серця і негативних наслідків для забезпечення життєдіяльності людського організму при його прямому колото різаному пораненні, однак, незважаючи на це, застосував проти потерпілого в якості знаряддя злочину ніж, який має особливо небезпечні травматичні властивості та наніс ОСОБА_9 два удари ножем, один з яких був виважено та чітко спрямований саме в серце.
Важливим в кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ст. 115 КК України, також, є і його поведінка після вчинення злочину, який після нанесення ножових поранень спокійно повернувся до вживання спиртних напоїв, а після пішов спати, медичну допомогу потерпілому надавати не збирався, більш того, забороняв свідку ОСОБА_10 , своїй співмешканці, напротязі цілої години викликати карету швидкої з метою надання потерпілому невідкладної медичної допомоги, мотивуючи це тим, щоб потерпілий лежав та помирав, що свідчить про рішучість намірів обвинуваченого та прямого умислу на вбивсто.
Смерть потерпілого, всупереч такій волі обвинуваченого, не настала лише тому, що ОСОБА_10 , незважаючи на втручання обвинуваченого, все ж таки змогла викликати швидку і ОСОБА_9 було своєчасно надано медичну допомогу і госпіталізовано його до лікарні. Те, що саме своєчасна госпіталізація потерпілого до лікарні врятувала йому життя і він не помер, як того бажав обвинувачений, підтверджується вищевказаним висновком експерта №140-Е від 23 лютого 2022 року.
Тож, зазначені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про те, що ОСОБА_8 мав прямий умисел саме на позбавлення життя потерпілого і вчинив для цього всі необхідні дії, однак злочинний результат не настав лише в силу обставин, які не залежали від його волі, оскільки співмешканка обвинуваченого викликала швидку допомогу, а тому, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, належним чином обґрунтованими та вмотивованими, і підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 121 КК України не вбачає, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого в цій частині вважає необґрунтованими та такими, що є обраною лінією захисту і спрямовані на уникнення обвинуваченим від кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину.
Щодо доводів захисника про те, що обвинувачений, після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому надав останньому першу медичну допомогу, а потім викликав карету швидкої для надання кваліфікованої медичної допомоги, що в свою чергу свідчить про відсутність умислу саме на вбивство потерпілого, то колегія суддів відхиляє такі доводи сторони захисту, оскільки вони спростовуються отриманими та дослідженими судом першої інстанції в ході судового провадження показами свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що після нанесення ОСОБА_8 . ОСОБА_9 ножових поранень саме вона намагалась викликати потерпілому швидку допомогу, але обвинувачений протягом години не давав їй цього зробити і казав, щоб потерпілий помирав, проте всупереч волі обвинуваченого свідку все ж таки вдалося викликати швидку допомогу, що викликало негативну реакцію ОСОБА_8 .
Інших доводів на підтвердження позиції сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 121 КК України апеляційна скарга захисника не містить.
Тож, враховуючи, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону України, суд першої інстанції всебічно перевірив обставини кримінального провадження, висунуте обвинувачення та надані стороною обвинувачення письмові докази, і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, вмотивувавши своє рішення всебічно дослідженими, оціненими у своїй сукупності з точки зору належності, допустимості й достовірності письмовими доказами та показами свідка, а тому колегія суддів вважає, що правові підстави для скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду, відсутні.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4