Справа № 191/4321/21
Провадження № 1-кп/191/255/21
У Х В А Л А
іменем України

26 вересня 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове кримінальне провадження № 0000497 від 02.09.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду від 10.11.2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 09.01.2022 року.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського апеляційного суду від 01.12.2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09.01.2022 року.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду від 30.12.2021 року до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 27.02.2022 року включно.

Ухвалою суду від 21.02.2022 року було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строком на 60 діб, а саме до 21.04.2022 року включно.

Ухвалою суду від 11.04.2022 року обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 09.06.2022 року включно.

Ухвалою суду від 08.06.2022 року обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 06.08.2022 року включно.

Ухвалою суду від 02.08.2022 року обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 30.09.2022 року включно.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки останні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до 15 років, вони не працюють офіційно та не мають постійного джерела доходів, за місцем проживання характеризуються посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти власності, обвинувачується у вчиненні злочину, перебуваючи на випробувальному терміні, що свідчить про систематичність вчинення ним нових правопорушень та його небажання до виправлення, що в своїй сукупності є достатніми підставами вважати про продовження існування з боку обвинувачених спроб вчинити дії, передбачені пп.1), 3), 4), 5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватись від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на ще не допитаних потерпілих та свідків. Інші запобіжні заходи, крім запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених не зможуть забезпечити кримінальне провадження.

Сторона захисту в судовому засіданні проти заявленого клопотання заперечували, оскільки наведені прокурором ризики не доведені, ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий, працює неофіційно, від виклику до слідчого не ухилявся, ОСОБА_6 має постійне місце проживання, реєстрації, має стійкі соціальні зв`язки, від слідчих органів не переховувався, тому захисники просили суд обрати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд, заслухавши сторону обвинувачення та захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинувачених, приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою не повинен перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, також суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначено, що наявність вагомих підстав обвинуваченого затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. Особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. У рішенні ЄСПЛ по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року зазначено, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. Згідно з рішенням ЄСПЛ від 30.08.1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» термін «обгрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальні правопорушення. Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України» визначає, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Крім того, згідно рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи. Рішенням ЄСПЛ у справі «Сельчук проти Туреччини» визначено, що підставою виникнення ризику вчинення нових правопорушень може бути попередня судимість. У справі «Феррарі-Браво проти Італії» ЄСПЛ зазначив, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

При вирішенні заявленого клопотання відносно обвинувачених, суд враховує встановлені судом підстави обрання останнім міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також, що наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ними кримінального правопорушення, підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, який становить його підвищену небезпеку, ОСОБА_7 обвинувачується ще й у вчиненні нетяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення тяжкого злочину проти власності з іспитовим строком, в період якого обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, за місцем проживання характеризуються посередньо, офіційно не працевлаштовані, а тому не мають постійного та легального джерела доходу, неодружені, не мають малолітніх дітей та не мають утриманців, що свідчить про відсутність їх стійких соціальних зв`язків. Вказані обставини в своїй сукупності свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення або переховуватися від суду.

З урахуванням того, що у даному кримінальному провадженні наявні наведені ризики та обставини, що є підставою для застосування обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає необхідним застосувати запобіжний захід обвинуваченим у виді тримання під вартою терміном на 60 днів і тільки такий вид і міра запобіжного заходу зможе забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та досягнення дієвості цього провадження. За таких обставин підстав для обрання обвинуваченим менш суворого запобіжного заходу судом не встановлено. Наявність у обвинувачених постійного місця проживання та реєстрації, те, що вони неофіційно працювали, не ухилялися від викликів до слідчого, ОСОБА_7 раніше не судимий, не мають переваги по відношенню до вищезазначених обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 314, 315 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 діб, а саме, до 24 листопада 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 27.09.2022 року.

Суддя ОСОБА_1