Справа № 472/694/21
Веселинівський районний суд Миколаївської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2022 рокусмт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Веселинове Миколаївської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000342 від 16.06.2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новосвітлівка Веселинівського району Миколаївської області, пенсіонер, перебуває в цивільному шлюбі, з середньою освітою, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
У судовому розгляді справи приймали участь сторони кримінального провадження: процесуальний прокурор Веселинівського відділення Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що 16 червня 2021 року в обідній час, приблизно після 13 години дня, ОСОБА_3 , знаходячись у своєму домоволодінні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , спільно зі своїм зятем ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вживав алкогольний напій (горілку) після чого пішов відпочивати. Через деякий час ОСОБА_7 , знову придбавши алкогольний напій (горілку), зайшов в кімнату, де знаходився ОСОБА_3 та розбудив його, щоб разом продовжити її вживати, але останній, вийшовши на веранду вказав ОСОБА_7 , щоб той йшов додому. Після чого ОСОБА_7 повалив ОСОБА_3 на землю та, сівши на нього зверху, почав його бити головою об цементну підлогу та душити, а ОСОБА_3 почав ногами бити об двері, щоб його почули. В цей час до веранди на крики прибігли дружина ОСОБА_3 . ОСОБА_8 та дочка ОСОБА_6 , яка стягнула свого чоловіка ОСОБА_7 з батька, а дружина ОСОБА_8 стала в дверях між чоловіком ОСОБА_3 , який в цей час піднявся на ноги, побіг на кухню та, взявши з собою ніж, повернувся, та зятем ОСОБА_7 обличчям до останнього, за яким знаходилась ОСОБА_6 .. Далі, ОСОБА_3 , захищаючись від протиправних дій ОСОБА_7 та з метою припинення таких його дій, не маючи умислу на протиправне заподіяння смерті потерпілому, проявивши необережність у формі злочинної недбалості, не передбачаючи настання негативних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_7 , хоча повинен був і міг передбачити можливість їх настання, почав тримати ніж обома руками навпроти грудей перед собою лезом вперед, в той час як ОСОБА_7 , відштовхнувши руками ОСОБА_8 у сторону і схопивши ОСОБА_3 за плечі, підійшов до нього впритул, та спричинив цим ножом тілесні ушкодження в область життєвого важливого органу серця у вигляді проникаючого, сліпого, колото-різаного поранення грудної клітини, яке супроводжувалось пошкодженням серця та крововиливами в навколосерцеву сумку та ліву плевральну порожнину, та яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Після спричинення тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_7 помер на місці від зазначених тілесних ушкоджень.

Вищевказаними діями, які виразились у вбивстві, вчиненому через необережність, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 119 КК України.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України в умисному вбивстві, не визнав та суду пояснив, що 16.06.2021 року він разом з цивільною дружиною ОСОБА_8 поїхали до смт. Веселинове Миколаївської області, щоб купити ліки та продукти харчування, куди їх відвіз зять ОСОБА_7 .. Коли повернулися додому, ОСОБА_7 запропонував вжити спиртні напої, на що він погодився та дав 100 грн. щоб той купив горілки. Після чого ОСОБА_7 пішов до магазину та купив 1,5 літрів горілки. Вже було після 12.00 годин, як вони разом сіли випили та після чого він пішов відпочивати, оскільки в нього боліла спина та ноги, а ОСОБА_7 ще продовжував випивати. Через деякий час ОСОБА_7 зайшов до нього в кімнату та розбудив його, також він чув, як дружина кричала на зятя, щоб він його не будив. Тоді він вийшов на веранду та вказав ОСОБА_7 , щоб той йшов додому, але останній повалив його на землю та, сівши зверху, почав бити його головою об цемент, душити, а він в цей час бив ногами об двері, щоб його почули дружина ОСОБА_8 та дочка ОСОБА_6 , які прибігли на його шум. При цьому дочка відтягнула з нього свого чоловіка. Він піднявся на ноги та побіг на кухню, взявши з собою ніж, та повернувся на веранду, тримаючи ніж перед собою, дружина в цей час стояла перед ним спиною, а перед нею стояв ОСОБА_7 , позаду якого стояла ОСОБА_6 , ОСОБА_7 відкинувши ОСОБА_8 в сторону, підійшов до нього та обняв його за плечі, тим самим наштрикнувшись на ніж. Після цього він впустив ніж і пішов до хати, а дочка забрала ОСОБА_7 на вулицю, де вони разом упали на землю. Ніж був простий кухонний, побутовий, ручка дерев`яна, лезо 10 см, можливо трохи більше, шириною 2 см, удар ножом він не наносив. Коли ніж випав з рани, крові у ОСОБА_7 видно не було, а була лише невелика царапина.

Вивчивши обставини кримінального провадження та оцінивши кожен наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про доведеність подій та винуватості ОСОБА_3 у вчиненні описаного вище кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним.

Як випливає із ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, кожна людина, звинувачена в скоєнні кримінального злочину, вважається невинуватою до тих пір, поки його провина не доведена відповідно до закону. Кожна людина при визначенні його громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і неупередженим судом.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбаченні ст. 62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції".

Стаття 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права".

У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 06.12.1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного). (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у Рішенні по справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії № 10590/83 від 6 грудня 1988 р. та § 39 Рішення Страсбурзького суду "Капо проти Бельгії" (Capeau v. Belgium) № 4291/98 від 13 січня 2005 року.

Згідно з положеннями ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Судовий вирок, який проголошується ім`ям держави, має бути законним, обґрунтованим і справедливим.

У правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається звинувачувальний ухил, по суті якого кожен, хто з`явився перед судом, має бути визнаний винуватим.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції при здійснені правосуддя" визнання особи винуватою у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

В судовому засіданні допитана потерпіла ОСОБА_6 , яка суду пояснила, що 16.06.2021 року вона з 05.00 години ранку знаходилася на роботі до 12.00 години, так як працює кухаром в психо-неврологічному інтернаті. Чоловік ОСОБА_7 зранку з її батьками ОСОБА_9 та ОСОБА_8 поїхали до смт. Веселинове Миколаївської області. Повернулися з району приблизно біля 13.00 на початку 14.00 години, та батько разом з чоловіком поїхали до магазину, щоб купити горілки. Вона тим часом з матір`ю готувала обід. Повернувшись з магазину вони вживали горілку, після чого ОСОБА_3 пішов відпочивати. Але її чоловік ОСОБА_7 захотів ще випити, а тому, взявши з собою дітей, поїхав до магазину, а вона тим часом пішла до свого домоволодіння, щоб переодягнутися, оскільки її матір теж пішла відпочивати. Потім знову вона пішла до батьків та в дворі почула крик, коли зайшла до веранди, то помітила, як батько лежить на спині, а ОСОБА_7 зверху, тому вона почала свого чоловіка стягувати з батька, також прибігла матір ОСОБА_8 , яка теж допомагала відтягувати ОСОБА_7 .. Вона не бачила, як її батько ОСОБА_3 взяв ніж. Вона хотіла його забрати, але ОСОБА_7 відштовхнув її матір ОСОБА_8 та підійшов до ОСОБА_9 і обняв його за спину. Вона чула, як її чоловік казав, «що ножа не боїться». Потім вони знову почали брикатися та викотилися на поріг, вона знову почала ОСОБА_7 відтягувати від батька, а потім вона разом з ним впала на землю. Після чого вона помітила, що чоловік засипає та попрохала свою доньку, щоб та принесла води, кров з рани не текла, лише сукровиця. ОСОБА_7 вдихнув повітря та відразу помер. В веранді спочатку стояв батько ОСОБА_3 , матір ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та вона на виході. Ніж був побутовий, вона не бачила, як батько взяв ножа, вона не зрозуміла нічого, чоловік був без футболки, лише в спортивних штанах, у нього була царапина напевно 1 см під ребрами. Вже коли приїхали працівники поліції вона помітила ножа.

В судовому засіданні безпосередньо допитана свідок ОСОБА_8 , яка суду пояснила, що 16.06.2021 року її та чоловіка ОСОБА_3 . ОСОБА_7 возив до смт. Веселинове Миколаївської області. Повернувшись додому вона пішла працювати по господарству та робити щось на кухні, де дівся її чоловік та зять вона не помітила. Через деякий час ОСОБА_7 приніс пляшку горілки напевно 1 літр, вона не може сказати точно скільки там було. Дочка ОСОБА_6 повернулася з роботи, батько пішов відпочивати, а зять пішов десь теж. Вона в цей час готувала їжу та помітила, що ОСОБА_7 йде до хати до ОСОБА_3 , вона почала на нього кричати, оскільки дід відпочивав. Після цього вона розсердилася та пішла до хати в свою кімнату, де прийняла ліки, так як піднявся тиск, і задрімала. Пізніше почула якийсь крик, шум. Вийшовши з будинку помітила, як дід ОСОБА_9 лежить на землі головою до дверей, тобто на вихід, а ногами до хати, в цей час ОСОБА_7 знаходився на ньому. Вона почала на ОСОБА_7 кричати, щоб той зліз оскільки дід хворіє. В цей час з двору підійшла донька ОСОБА_6 та почала свого чоловіка відтягувати від батька, а коли вона чоловіка відтягнула, ОСОБА_3 піднявся та побіг до кухні. Вона цим часом стала на дверях перед ОСОБА_7 , а за ним донька ОСОБА_6 , дід стояв позаду неї. Зять почав кричати, що не боїться ножа, та він її відштовхнув, а коли вона повернулася назад то помітила, як ОСОБА_7 обійняв ОСОБА_3 за плечі. Після цього ОСОБА_7 повернувся до неї та вона помітила як на грудях пішла сукровиця. Але вони знову почали битися між собою, аж викотилася на двір. Тоді донька ОСОБА_6 знову відтягла свого чоловіка назад на себе, та впала з ним на землю. Вона викликала швидку та покликала фельдшера, оскільки ОСОБА_7 почав харчати та засинав. Фельдшер повідомив, що ОСОБА_7 помер. Після цього вона пішла до хати та на веранді помітила ніж, який поклала на підвіконня. Ніж був кухонний, рукоятка дерев`яна, лезо 15 см, трохи на кінці вигнутий. Подія відбувалася на веранді житлового будинку, а не в дворі. З кімнати вона вийшла, оскільки почула крик, а також те, що ОСОБА_3 ногами бив об двері, так як хотів встати.

Вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ст. 119 КК України, крім показів свідка, потерпілої і обвинуваченого, підтверджується сукупністю письмових доказів, які були досліджені в судовому засіданні, а саме:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 16.06.2021 року, відповідно до якого старшим слідчим Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області майором поліції ОСОБА_10 було прийнято усну заяву від ОСОБА_6 , згідно якої вона повідомила, що 16.06.2021 року приблизно о 16.30 годині в ході сварки та бійки між її батьком ОСОБА_3 та чоловіком ОСОБА_7 останньому було спричинено ножове поранення, від якого він помер;

- заява ОСОБА_8 від 16.06.2021 року, відповідно до якої вона від проведення огляду свого домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 працівниками поліції не заперечує;

- протокол огляду місця події від 16.06.2021 року та фото таблицями до нього, а також відеозаписом, відповідно до якого старшим слідчим Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області майором поліції ОСОБА_10 на підставі заяви ОСОБА_8 в присутності понятих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 було проведено огляд території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого з правої сторони від входу до будинку в положенні лежачи на спині виявлено труп ОСОБА_7 .. При огляді використовувалася фото та відео зйомка, було вилучено: предмет ззовні схожий на ніж з рукояткою 11,5 см та лезом 12 см з плямами бурого кольору та накладенням бруду, який упаковано до паперового конверту; сорочку біло-коричневого кольору з плямами бурого кольору, яку упаковано до паперової коробки та скріплено підписами понятих;

- ухвала Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.06.2021 року про арешт тимчасово вилученого майна в ході особистого обшуку під час затримання 16.06.2021 року ОСОБА_3 : спортивних штанів сірого кольору та майна вилученого в ході огляду місця події 16.06.2021 року за місцем проживання ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 , а саме: предмету ззовні схожого з ножем (рукоятка 11,5 см, металеве лезо 12 см) з плямами бурого кольору з накладенням ґрунту та сіро-коричнева сорочка з плямами бурого кольору;

- висновок експерта № 197 від 16.06.2021 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_7 1985 р.н. настала від проникаючого, сліпого колото-різаного поранення грудної клітини, яке супроводжувалось пошкодженням серця та крововиливами в навколосерцеву сумку та ліву плевральну порожнину, на що вказують результати розтину трупа. Враховуючи ступінь вираженості трупного заклякання в м`язах трупа, час відновлення кольору трупних плям після натискання на них, причину смерті, смерть могла наступити за 14-20 годин до розтину трупа. При судово-медичні експертизі трупа виявлено: рана на передні поверхні грудної клітини з ліва в 131 см від підошви лівої стопи та в 6,5 см від умовної середньої лінії в ліво. Рановий канал від даної рани проходить через шкіру, підшкірно-жирову клітковину, підлеглі м`язи, м`язи між 5 та 6 ребром, пристінну плевру, стінку навколосерцевої сумки з права, порожнину навколосерцевої сумки, стінку правого передсерді і закінчується в порожнині правого передсердя. Направляється рановий канал з переду на зад, з низу в верх, частково з права на ліво. Довжина ранцевого каналу 10,5 см. Враховуючи характеристику даної рани та наявність ранового каналу, вище вказані тілесні ушкодження виникли від дії предмета, який має колюче-ріжучі властивості. Рана з садном в ділянці правого плечового суглобу. Враховуючи характеристику даної рани та садна, дані тілесні ушкодження виникли від дії предмета, який має колюче-ріжучі, ріжучі властивості. Садно на передні поверхні грудної клітини в проекції тіла грудини більше з права. Дане садно виникло від дії твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею. Садна на червоній облямці верхньої губи з права та в ділянці підборіддя з права. Дані садна виникли від твердого (твердих) предмета (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею. Тілесні ушкодження виникли незадовго до настання смерті. Згідно наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року пункт 2.1.3.Й. рана на передні поверхні грудної клітини з ліва яка проникає в ліву плевральну порожнину з пошкодженням серця носить ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Згідно пункту 2.3.5. рана з садном в ділянці в ділянці правого плечового суглобу, садно на передні поверхні грудної клітини в проекції тіла грудини більше з права, садна на червоні облямці верхньої губи з права та в ділянці підборіддя з права носять ознаки легких тілесних ушкоджень. Враховуючи характеристику та ран та саден, не виключається вірогідність утворення їх від дії вістря, леза клинка кухонного ножа. Враховуючи локалізацію та характер тілесних ушкоджень, виключається вірогідність утворення їх внаслідок падіння з положення стоячи та ударі об кухонний ніж. Тілесні ушкодження локалізуються в місцях досяжних та зручних для нанесення власною рукою. Чи є на трупі тілесні ушкодження, характерні для самооборони? - не входить в компетенцію судово-медичного експерта, так як судово-медичний експерт не дає юридичну оцінку виникнення тілесних ушкоджень. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень, постраждалий знаходився обличчям до травмуючого предмета (предметів). При судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа виявлено етиловий спирт в концентрації 1,84 %, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння, згідно таблиці комплексної оцінки судово-медичних даних при діагностиці гострого смертельного отруєння етиловим спиртом;

- заява ОСОБА_3 від 22.06.2021 року, відповідно до якої останній від проведення слідчого експерименту в своєму домоволодінні, яке розташоване по АДРЕСА_1 працівниками поліції не заперечує;

- протокол проведення слідчого експерименту від 22.06.2021 року та відеозапис до нього, відповідно до якого старшим слідчим СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області майором поліції ОСОБА_10 за участю ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , в присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , обвинувачений ОСОБА_3 розповів та показав про обставини, що сталися 16.06.2021 року на АДРЕСА_1 . Тобто ОСОБА_3 пояснив, що 16.06.2021 року він знаходився в своєму домоволодінні разом із зятем ОСОБА_7 , донькою та дружиною. Разом з ОСОБА_7 вони вживали спиртні напої та між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 почав кидатися, битися, а тоді він побіг до кухні та зі столу взяв кухонний ніж і вийшов до коридору житлового будинку, де між ними стала дружина ОСОБА_8 .. Після цього ОСОБА_7 відштовхнув ОСОБА_8 та пригнув на нього в момент коли він тримав перед собою ніж лезом вперед;

- заява ОСОБА_3 від 22.06.2021 року, відповідно до якої останній від проведення слідчого експерименту в своєму домоволодінні, яке розташоване по АДРЕСА_1 за участю потерпілої ОСОБА_6 працівниками поліції не заперечує;

- протокол проведення слідчого експерименту від 22.06.2021 року та відеозапис до нього, відповідно до якого старшим слідчим СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області майором поліції ОСОБА_10 за участю потерпілої ОСОБА_6 , в присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , в ході якого потерпіла ОСОБА_6 розповіла та показала про обставини, що сталися 16.06.2021 року на АДРЕСА_1 . А саме, потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що 16.06.2021 року вона знаходилася в домоволодінні батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . ЇЇ батько ОСОБА_3 разом з її чоловіком ОСОБА_7 вживали спиртні напої. Через деякий проміжок часу вона почула крик та помітила що її чоловік ОСОБА_7 сидів на батьку та тряс його за плечі, в момент коли останній лежав на спині. Вона свого чоловіка витягнула з будинку на вулицю, де вони на дворі впали разом. Через деякий час вона знову почула крики свого чоловіка, який кричав «ти думаєш я боюся ножа», але самого ножа вона не бачила, але помітила, як її чоловік ОСОБА_7 схопив за плечі ОСОБА_3 та сказав «це все», після цього вони разом впали біля порогу;

- заява ОСОБА_3 від 22.06.2021 року, відповідно до якої останній від проведення слідчого експерименту в своєму домоволодінні, яке розташоване по АДРЕСА_1 за участю свідка ОСОБА_8 працівниками поліції не заперечує;

- протокол проведення слідчого експерименту від 22.06.2021 року та відеозапис до нього, відповідно до якого старшим слідчим СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області майором поліції ОСОБА_10 за участю свідка ОСОБА_8 , в присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , в ході якого свідок ОСОБА_8 розповіла та показала про обставини, що сталися 16.06.2021 року на АДРЕСА_1 . А саме, свідок ОСОБА_8 пояснила, що 16.06.2021 року її чоловік ОСОБА_3 разом з зятем ОСОБА_7 вживали спиртні напої в кухні житлового будинку приблизно о 16.00 годині. Пізніше вона почула крик та шум, зайшовши в коридор помітила, що ОСОБА_3 лежав на землі, а зять зверху бив його. З вулиці зайшла донька ОСОБА_6 , яка забрала ОСОБА_7 на вулицю. Вона тим часом стала перед порогом та перед ОСОБА_7 , але на порозі з будинку вийшов ОСОБА_3 з кухонним ножом в руці та який тримав перед собою лезом вперед. ОСОБА_7 відштовхнув її та побіг на ОСОБА_3 , схопивши його за плечі, після чого вона почула від ОСОБА_7 «ой, це вже кінець», після чого вони впали разом, а коли ОСОБА_7 заспокоївся, то з грудей почала текти «сукровиця (кров)». Самого удару ножем вона не бачила;

- постанова про визнання речовим доказом від 07.09.2021 року, відповідно до якої предмет ззовні схожий на ніж (рукоятка 11,5 сантиметрів, металеве лезо 12 сантиметрів) з плямами бурого кольору та накладанням ґрунту, сіро-коричнева сорочка з плямами бурого кольору, спортивні штани сірого кольору, зрізи нігтьових пластин піднігтьовим змістом та букальний епітелій підозрюваного ОСОБА_3 ; зрізи нігтьових пластин з піднігтьовим змістом та зразок сухої крові покійного ОСОБА_7 визнано речовими доказами;

- квитанція про прийом речових доказів до камери зберігання речових доказів СПД № 1 Вознесенського РУП ГУПН в Миколаївській області від 07.09.2021 року, відповідно до якої поліцейським старшим сержантом поліції ОСОБА_15 прийнято від старшого слідчого СВ ОСОБА_10 предмет ззовні на ніж ( рукоятка 11,5 сантиметрів, металеве лезо 12 сантиметрів) з плямами бурого кольору та накладанням ґрунту, сіро-коричнева сорочка з плямами бурого кольору, спортивні штани сірого кольору, зрізи нігтьових пластин піднігтьовим змістом та букальний епітелій підозрюваного ОСОБА_3 ; зрізи нігтьових пластин з піднігтьовим змістом та зразок сухої крові покійного ОСОБА_7 ;

- висновок експерта № СЕ-19/115-21/8671-БД від 16.07.2021 року та фото зображення до нього, відповідно до якого встановлено генетичні ознаки зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які наведені в таблиці результатів дослідження. Встановлено генетичні ознаки зразка крові потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які наведені в таблиці результатів дослідження;

- висновок експерта № СЕ-19/115-21/8952-БД від 06.09.2021 року та фото зображення до нього, відповідно до якого на кухонному ножі (об`єкти №№ 1.1, 1.2) виявлено клітини з ядрами з домішкою крові та встановлено їх генетичні ознаки, які наведено в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1 додатку 1). На кухонному ножі (об`єкт № 1.3) виявлено клітини з ядрами без домішки крові та встановлено їх генетичні ознаки, які є змішаними і для ідентифікації не придатні. Генетичні ознаки клітин з домішкою крові виявлених на кухонному ножі (об`єкти №№ 1.1, 1.2) збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові потерпілого ОСОБА_7 та в об`єктах №№ 1.1, 1.2 складає 1,29 х 10 -33 . Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 7,72 х 10 32 осіб. Походження генетичних ознак клітин з домішкою крові, виявлених на кухонному ножі (об`єкти №№ 1.1, 1.2) від підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виключається. Висловитись про походження генетичних ознак клітин без домішки крові, виявлених на кухонному ножі (об`єкт № 1.3) від потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не представляється за можливе, у зв`язку із зазначеним у п.1 даного експертного висновку;

- висновок експерта № СЕ-19/115-21/8946-БД від 11.08.2021 року та фото зображення до нього, відповідно до якого у піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластин з правої та лівої руки потерпілого ОСОБА_7 (об`єкти №№ 1.1, 2.1) виявлено клітини з ядрами без домішки крові та встановлено їх генетичні ознаки, які наведено в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1 додаток 1). Генетичні ознаки клітин з ядрами без домішки крові, виявлених у піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластин з правої руки потерпілого ОСОБА_7 , (об`єкт № 1.1) є змішаними і можуть бути придатними для ідентифікації лише за домінуючим ДНК-профілем. Генетичні ознаки клітин з ядрами без домішки крові, що домінують серед змішаних генетичних ознак в об`єкті № 1.1, а саме у піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластин з правої руки потерпілого ОСОБА_7 збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Походження домінуючих генетичних ознак клітин з ядрами без домішки крові, виявлених у піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластин з правої руки потерпілого ОСОБА_7 (об`єкт № 1.1) від підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виключається. Генетичні ознаки клітин з ядрами без домішки крові, виявлених у піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластин з лівої руки потерпілого ОСОБА_7 (об`єкт № 2.1) збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Походження генетичних ознак клітин з ядрами без домішки крові, виявлених у піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластин з лівої руки;

- висновку експерта № СЕ-19/115-21/8948-БД від 25.08.2021 року та фото зображення до нього, відповідно до якого у піднігтьовому вмісті зрізів, з правої руки підозрюваного ОСОБА_3 (об`єкт № 1.1) виявлено клітини з ядрами без домішку крові і встановлено їх генетичні ознаки, які наведено в таблиці результатів дослідження (таблиця І.1 додатку 1). У піднігтьовому вмісті зрізів, з лівої руки підозрюваного ОСОБА_3 , (об`єкт № 2,1) виявлено поодинокі клітини з ядрами без домішку крові, генетичні ознаки яких не встановлено у зв`язку з недостатньою кількістю біологічного матеріалу. Генетичні ознаки, клітину ядрами без домішку крові виявлених у піднігтьовому вмісті зрізів з правої руки підозрюваного ОСОБА_3 (об`єкт №1.1) є змішаними та можуть бути придатними для ідентифікації лише за домінуючим ДЦК-профілем, Генетичні ознаки, клітин з ядрами без домішку крові, що домінують в об`єкті № 1.1, збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і не збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_7 , 27,06.1985 р.н. Походження домінуючих генетичних ознак, клітин з ядрами без домішку крові виявлених, у піднігтьовому вмісті зрізів з правої руки підозрюваного ОСОБА_3 (об`єкт № 1.1) від потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключається. Висловитись про походження генетичних ознак поодиноких клітин з ядрами без домішку крові виявлених у піднігтьовому вмісті зрізів з лівої руки підозрюваного ОСОБА_3 : (об`єкт № 2.1) від підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не представляється за можливе у зв`язку зазначеним у п.1.;

- акті медичного освідування на предмет тяжкості наявності тілесних ушкоджень громадянина ОСОБА_3 від 16.06.2021 року, відповідно до якого при огляді виявлено садну вище правого ліктя позадній поверхні правої верхньої кінцівки площею 5х5 см назовні;

- висновку експерта № 265 від 16.06.2021 року, відповідно якого у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено садно на розгинальній поверхні правого ліктьового суглобу, крововиливи на боковій поверхні живота з права, на правому стегні в середній третині попередньо-внутрішньої поверхні. Садна та крововиливи виникли від дії твердого (твердих) тупого (тупих) предмета (предметів) як з обмеженою так і необмеженою контактуючою поверхнею. Не виключається вірогідність утворення садна та крововиливів в час вказаний постраждалим 16.06.2021 року в обідній час. Згідно наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року пункт 2.3.5. садно та крововиливи відносяться до легких тілесних ушкоджень. Враховуючи локалізацію садна та крововиливів, виключається вірогідність утворення їх внаслідок падіння з положення стоячи та ударі об тверду поверхню. Питання чи характерні тілесні ушкодження для самооборони не входить в компетенцію судово-медичного експерта, судово-медичний експерт не дає юридичну оцінку виникнення тілесних ушкоджень.

Також в судовому засіданні допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_16 , який суду пояснив, що на слідчому експерименті обвинувачений ОСОБА_3 показував, як саме спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , а саме обвинувачений держав ніж, кінець рукоятки якого був впертий в його передню частину грудної клітини, ОСОБА_7 хватає ОСОБА_3 за плечі, а обвинувачений тягне на себе та падає роблячи рух вперед, а також потерпілий робить рух вперед, тому клинок ножа входить в грудну клітину. При таких обставинах враховуючи те, що не пошкоджена кісткова, хрящова частина ребр, тільки м`які тканини, такі тілесні ушкодження, як рана на грудній поверхні грудної клітини, яка проникає в порожнину грудної клітини та пошкоджує праву стінку шлуночка серця, то вірогідно тілесні ушкодження виникли саме так, як вказує обвинувачений.

Згідно ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" сиди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18.01.1978 року, "Коробов проти України" від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини наголошує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумнім сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи вищезазначені докази, суд приходить висновку, що всі докази належні, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 КК України, доведена в повному обсязі і знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.

Органами досудового слідства дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, за наступних обставин.

Так, 16 червня 2021 року в обідній час ОСОБА_3 , знаходячись у своєму домоволодінні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , спільно вживав спиртні напої зі своїм зятем ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході вживання спиртних напоїв приблизно о 16:30 год. між ОСОБА_3 та ОСОБА_17 виникла сварка, яка переросла в бійку. Під час бійки у ОСОБА_3 виник умисел на заподіяння смерті ОСОБА_7 . Реалізовуючи свій злочинний намір, який виник спонтанно, безпосередньо перед вчиненням злочину, ОСОБА_3 діючи умисно, з метою заподіяння смерті ОСОБА_7 , взяв кухонний ніж, який знаходився в одній із кімнат житлового будинку, після чого вийшов на поріг та умисно наніс удар ножем в область життєвого важливого органу серця потерпілого, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді проникаючого, сліпого, колото різаного поранення грудної клітини, яке супроводжувалось пошкодженням серця та крововиливами в навколосерцеву сумку та ліву плевральну порожнину, та яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Після спричинення тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_7 помер на місці від зазначених тілесних ушкоджень.

Прокурором в судовому засіданні обвинувачення відносно ОСОБА_3 за кваліфікацією ст. 115 ч. 1 КК України підтримано, змін обвинувачення, відповідно до ст. ст.338, 341 КПК України, до суду не надходила.

Ретельно аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, пояснення свідка, експерта, потерпілої, враховуючи зібрані у справі письмові докази, встановлені обставини не дають суду підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Статті 22, 23 КПК України прямо вказують, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції при здійснені правосуддя" визнання особи винуватою у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

Згідно з вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а тому суд не може припускати обставини здійснення інкримінованих ОСОБА_3 дій в частині наявності умислу на скоєння вбивства ОСОБА_7 ..

Так, відповідно до кримінального законодавства спричинити смерть потерпілому можна лише шляхом завдання йому тілесних ушкоджень.

Тілесні ушкодження, внаслідок яких виникає такий патологічний стан як смерть поділяють на три групи:

1) всі умисні тілесні ушкодження, внаслідок яких настала смерть, якщо винний передбачав і свідомо бажав чи погоджувався з її настанням, утворюють умисне вбивство (ст.115-118 КК України);

2) умисні тілесні ушкодження, внаслідок яких сталася смерть, якщо умисел винного був спрямований саме на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а щодо смерті умислу не було, утворюють склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України;

3) всі інші види тілесних ушкоджень (тяжкі необережні, середньої тяжкості умисні і необережні, легкі умисні, внаслідок яких сталася смерть) утворюють вбивство через необережність (ст.119 КК України).

Згідно постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи " суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Так, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, характеризується наявністю прямого або непрямого умислу. Відповідно до ст. ст. 24, 115 КК України для обвинувачення в умисному вбивстві необхідно встановити, що винна особа, вчиняючи протиправні дії, передбачала настання смерті потерпілого і внаслідок цих дій бажала чи свідомо припускала настання такого наслідку.

В обвинувальному акті зазначено, проте не доведено в суді, що ОСОБА_3 мав умисел на позбавлення життя ОСОБА_7 і саме з цією метою заподіяння смерті ОСОБА_7 , він взяв кухонний ніж та, діючи умисно, вийшов на поріг та наніс удар ножем в область життєвого важливого органу серця потерпілого, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді проникаючого, сліпого, колото-різаного поранення грудної клітини, яке супроводжувалось пошкодженням серця та крововиливами в навколосерцеву сумку та ліву плевральну порожнину, та яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть ОСОБА_7 ..

В ході судового розгляду, як і під час всього досудового слідства, ОСОБА_3 давав чіткі та послідовні покази про те, що умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_7 він не мав, оскільки, він захищався від нападу ОСОБА_7 та з цією метою взяв ножа, але потерпілий сам схватив його за плечі і наблизився до нього впритул, внаслідок чого напоровся на ніж.

Наявність у ОСОБА_3 тілесних пошкоджень у вигляді садно та крововиливи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, підтверджує покази обвинуваченого щодо того, що йому наносилися удари і він боявся за своє здоров`я та життя.

Також, відсутність у обвинуваченого ОСОБА_3 умислу на вбивство потерпілого, об`єктивно підтверджується показами як самого обвинуваченого, так і потерпілої ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_8 , експерта ОСОБА_16 щодо способу нанесення тілесного ушкодження, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень. Так, покази зазначених осіб однозначно вказують на те, що жодної наступальної дії та провокування потерпілого зі сторони обвинуваченого не було, натомість останній тримав ніж, кінець рукоятки якого був впертий в його передню частину грудної клітини, а спричинення тілесного ушкодження у вигляді проникаючого, сліпого, колото-різаного поранення грудної клітини, яке супроводжувалось пошкодженням серця та крововиливами в навколосерцеву сумку та ліву плевральну порожнину, та яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, було випадковим та від дій, в тому рахунку і потерпілого ОСОБА_7 ..

Проаналізувавши у сукупності вимоги закону, вивчивши встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що наведені мотиви стороною обвинувачення є неспроможними з огляду на суб`єктивне ставлення винуватого до наслідків своїх дій, які свідчили про те, що він, хоча й не наніс удар ножем, проте відносно наслідку у виді смерті діяв з необережності.

Тобто в судовому засіданні стороною обвинувачення не представлено, а судом не здобуто переконливих доказів, які б свідчили про наявність у обвинуваченого ОСОБА_3 умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_7 .. Крім того, всі сумніви щодо доведеності вини мають тлумачитись на користь обвинуваченого.

Також, мотивуючи своє рішення про відсутність у ОСОБА_3 прямого умислу на протиправне заподіяння смерті, суд бере до уваги його поведінку, яка передувала злочину, а саме, що він не був ініціатором конфлікту, який виник між ним та потерпілим, а також очевидно віктимну поведінку потерпілого ОСОБА_7 , який фактично спровокував конфлікт, наслідком якого стало заподіяння йому тяжкого тілесного ушкодження.

Тому доводи сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_3 вчинив умисне вбивство, є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони нічим не підтверджені.

Вказані дії ОСОБА_3 повністю охоплюються диспозицією ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність, були помилково кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство.

Пунктом 26 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" передбачено, що у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність і кваліфікувати відповідно за ст.119 КК України.

Не можна, зокрема, розглядати як умисне вбивство випадки, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного при падінні від поштовху чи удару, якщо винний не бажав або свідомо не припускав настання таких наслідків. Такі дії, залежно від змісту суб`єктивної сторони злочину, можуть кваліфікуватись як убивство через необережність чи як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

За ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

В ході судового розгляду прокурором не ставилося питання про зміну правової кваліфікації обвинувачення, а тому суд вважає з метою ухвалення законного та справедливого рішення вийти за межі висунутого обвинувачення, змінивши правову кваліфікацію, так як обвинувачений вчинив кримінально каране діяння, яке за ступенем тяжкості є менш тяжким злочином, проте за яке повинен нести відповідальність.

Отже, судом в судовому засіданні не встановлено, а обвинуваченням не доведено наявність в діях ОСОБА_3 жодних мотивів, які б слугували підставою виникнення у обвинуваченого ОСОБА_3 прямого умислу, спрямованого на вбивство потерпілого ОСОБА_7 ..

Аналізуючи клопотання захисника ОСОБА_5 в частині перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 118 КК України, суд констатує наступне.
Так, обвинувачений не заперечив того факту, що під час конфлікту почав тримати ніж обома руками навпроти грудей перед собою лезом вперед, усвідомлюючи напрямок леза в сторону ОСОБА_7 .. Тобто, обвинувачений, тримаючи в руках ніж, розуміючи, що такий є гострим знаряддям, яким може бути завдано шкоди здоров`ю ОСОБА_7 , який під час конфлікту та шарпанини між ним, знаходиться досить близько до ножа, маючи можливість не викинув його з руки, а навпаки продовжував тримати такий у руках лезом уперед у безпосередній близькості до потерпілого у той час коли останній відкинув в сторону свідка ОСОБА_8 , та притул наблизився до обвинуваченого, схопивши його за плечі, що призвело до того, що ОСОБА_7 було спричинено поранення грудної клітки, внаслідок якого наступила його смерть. Відтак, до наслідку у виді смерті ОСОБА_7 призвели саме необережні дії обвинуваченого, які виявились у триманні у руках ножа лезом уперед в прямій близькості до потерпілого, що і призвело до заподіяння ОСОБА_7 поранення під час конфлікту між ними.

За нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК України, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Відповідно до ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Згідно із ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36 КК України).

Як суд вже встановив вище, судом не здобуто переконливих доказів, які б свідчили про наявність у обвинуваченого ОСОБА_3 умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_7 , а відтак в діях обвинуваченого ОСОБА_3 відсутнє перевищенням меж необхідної оборони, на чому наполягає сторона захисту, оскільки такі дії ОСОБА_3 , які призвели до смерті потерпілого, суд вважає необережними, а ніяк не умисним заподіянням тяжкої шкоди потерпілому. І хоча, як встановлено в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , захищаючись від протиправних дій ОСОБА_7 та з метою припинення таких його дій взяв у руки ножа, але в той же час ОСОБА_3 під час продовження на нього нападу зі сторони потерпілого ОСОБА_7 не мав умислу на протиправне заподіяння йому смерті, а в цей час проявив необережність у формі злочинної недбалості, оскільки тримав ніж обома руками навпроти грудей перед собою лезом вперед, усвідомлюючи напрямок леза в сторону ОСОБА_7 , у безпосередній близькості до потерпілого у той час коли останній притул наблизився до обвинуваченого, схопивши його за плечі, що призвело до того, що ОСОБА_7 було спричинено поранення грудної клітки, внаслідок якого наступила його смерть.
Даючи юридичну оцінку встановленим обставинам справи, суд прийшов до висновку про те, що обвинуваченим ОСОБА_3 було вчинено необережний злочин вбивство, вчинене через необережність відносно ОСОБА_7 , і дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід перекваліфікувати з ч. 1 ст.115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_3 винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України за що підлягає покаранню.

Судом дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст. 119 КК України як вбивство, вчинене через необережність.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_3 вчинив злочин, який відноситься до нетяжкого злочину.

Обставин, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом встановлено щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено. При цьому судом не береться до уваги посилання сторони обвинувачення на таку обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки її наявність не підтверджена належними і допустимими доказами.

Враховуючи сукупність вищезазначених обставин, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, співмешкає, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансері не перебуває, відсутність обставин, які обтяжують покарання, має незадовільний стан здоров`я, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід обрати покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 119 КК України, яке необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, суд враховує висновок колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зроблений у постанові від 26 квітня 2018 року № 757/15167/15-к, згідно якого загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи вищевказане, а також зважаючи на другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_3 є можливим без відбування покарання у виді обмеження волі з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК, який був би достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.
На думку суду такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити без змін у виді нічного домашнього арешту.

Потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов не заявлявся.

Суд вважає за необхідне згідно ст. ст. 124, 126 КПК України стягнути з ОСОБА_3 судові витрати за проведення експертизи.

Речові докази по справі, а саме предмет ззовні на ніж (рукоятка 11,5 сантиметрів, металеве лезо 12 сантиметрів) з плямами бурого кольору та накладанням грунту, сіро-коричнева сорочка з плямами бурого кольору, спортивні штани сірого кольору, зрізи нігтьових пластин піднігтьовим змістом та букальний епітелій підозрюваного ОСОБА_3 , зрізи нігтьових пластин з піднігтьовим змістом та зразок сухої крові покійного ОСОБА_7 , які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів СПД № 1 Вознесенського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області слід знищити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373 - 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки та покласти на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави (отримувач: Миколаїв. ГУК/тг смт. Веселинове/24060300, Код , Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат), МФО: 899998, р/р: UA0014374) витрати на проведення: судової молекулярно генетичної експертизи ( висновок експерта № СЕ-19/115-21/8671-БД від 16.07.2021 року) вартістю 2100 грн. 23 коп.; судової молекулярно генетичної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/115-21/8952-БД від 06.09.2021 року) вартістю 3873 грн. 36 коп.; судової молекулярно генетичної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/115-21/8946-БД від 11.08.2021 року) вартістю 2888 грн. 93 коп. та судової молекулярно генетичної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/115-21/8948-БД від 25.08.2021 року) вартістю 3097 грн. 81 коп., а всього 9 360 (дев`ять тисяч триста шістдесят ) гривень 33 (тридцять три ) копійки.

Речові докази по справі, а саме предмет ззовні на ніж (рукоятка 11,5 сантиметрів, металеве лезо 12 сантиметрів) з плямами бурого кольору та накладанням грунту, сіро коричнева сорочка з плямами бурого кольору, спортивні штани сірого кольору, зрізи нігтьових пластин піднігтьовим змістом та букальний епітелій підозрюваного ОСОБА_3 , зрізи нігтьових пластин з піднігтьовим змістом та зразок сухої крові покійного ОСОБА_7 , які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів СПД № 1 Вознесенського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Веселинівський районний суд Миколаївської області на протязі 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку, якщо його не скасовано - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївській області ОСОБА_1