Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

09 серпня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
представника КП «Рівнеелектроавтотранс» ОСОБА_9 ,
представника АТ «Страхова компанія «Країна» ОСОБА_10 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0007791 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_13 , Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2021 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Рівне, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2021 року ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (далі - КК) на три роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.
На підставі ст.75 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Також судом стягнуто на користь ОСОБА_5 :
- з комунального підприємства «Рівнеелектротранс» 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди;
- з акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» 28405,77 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.
Вироком ухвалено також стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у розмірі 1979,20 грн.
Судом вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

Згідно цього вироку, ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що вона 06.11.2016, близько 19 год. 05 хв., керуючи тролейбусом «Skoda» № 114, рухаючись по вул. Київська зі сторони вул. Відінська в напрямку вул. Костромська в м. Рівне, навпроти будинку № 18 по вул. Київська в м. Рівне, в порушенням вимог п. п. 2,3(б), 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР), при виникненні небезпеки для руху негайно не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, та допустила наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва на право по ходу руху транспортного засобу, хоча мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування із зупинкою транспортного засобу до місця наїзду.
У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми - забою головного мозку легкого ступеня, субарахноїдального крововиливу, перелому основи черепа-перелому передньої та задньої стінки лобної пазухи зліва з поширенням на верхню стінку лівої орбіти та решітчасту кістку ускладненні пневмоцефалгією, забійної рани лоба зліва, саден в лобній ділянці голови, в ділянці лівої вилиці, в ділянці носо-губного трикутника зліва, на яснах зліва в проекції 3-го верхнього зуба, крововиливів на нижній повіці правого ока, на нижній повіці лівого ока, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.
Порушення ОСОБА_7 п.п. 2.3(б), 12.3, 18.1 ПДР, які передбачають, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, а також водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вказаний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення та не встановлення достатніх доказів для доведення її винуватості.
При цьому, обвинувачена заявила клопотання про повторне дослідження ряду доказів.
На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначила, що вона не збивала потерпілого, згідно протоколу огляду місця події, працівниками поліції не було виявлено слідів зіткнення на тролейбусі, яким вона керувала. Вважає, що її невинуватість підтверджується показаннями свідка ОСОБА_14 .
Також зазначила, що наявність тілесних ушкоджень у потерпілого з лівої частини тіла, зважаючи на те, що він переходив дорогу зі сторони супермаркету «Сільпо», підтверджує те, що не вона збила його тролейбусом. Вказала, що згідно показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та результатів слідчих експериментів за їх участі, вбачається, що тролейбус не заїжджав у «карман» зупинки «Автовокзал», а поїхав прямо в сторону вул.Костромської, що, на її переконання підтверджує її невинуватість, оскільки вона тролейбусом не заїжджала на вказану зупинку.
Потерпіла вказала на те, що свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не були допитані органом досудового розслідування щодо швидкості руху тролейбуса та чи були інші транспортні засоби, а вихідні дані для експерта надав слідчий, а тому вважає, що протоколи слідчих експериментів є недопустимим доказами.
Окрім того, обвинувачена покликалась на те, що вона раніше не судима, є матір`ю восьми дітей та їй присвоєне звання «Мати-героїня», на утриманні перебуває 5 неповнолітніх дітей та дитина-інвалід, позитивно характеризується за місцем роботи, єдиним її джерелом доходу з 1993 року є заробітна плата на посаді водія тролейбуса, однак суд призначив їй покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, яке є явно несправедливим через суворість. При цьому, вказала, що прокурор у судовому засіданні просив не позбавляти її права керування транспортними засобами.

Прокурор ОСОБА_13 в апеляційній скарзі, з врахуванням змін до неї, просить вказаний вирок скасувати в частині вирішення цивільного позову та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
На обґрунтування заявлених вимог зазначив, що місцевий суд, при ухваленні зазначеного вироку, не врахував, що між КП «Рівнеелектроавторанс» та АТ «Страхова компанія «Країна» укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з умовами якого Страховик має право вимагати інші документи, що підтверджують факт та обставин настання страхового випадку, розмір збитків, у тому числі оплачені рахунки за лікування.
Прокурор зазначив, що відсутність безпосереднього звернення потерпілої особи чи його представника до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування та документами, які підтверджують обґрунтованість понесених витрат на лікування потерпілої особою, унеможливлює визначення страховиком розміру страхового відшкодування. Апелянт зазначив, що потерпілий (цивільний позивач) не подав документів на підтвердження понесених витрат на лікування, а також те, що цивільним позивачем не конкретизовано майнової вимоги до страховика. Прокурор доводить, що придбання потерпілим слухового апарату на суму 24 955 грн. не підпадає під визначення матеріального збитку у розумінні п.10.1.1 Договору страхування, адже цивільний позивач не зазнав витрат на його придбання, а тільки допускає, що може здійснить його придбання коштами страховика у майбутньому. Вказав, що у разі стягнення цих коштів зі страхової компанії, буде неможливим встановити цільового використання таких коштів.
Зважаючи на вказане, прокурор вважає, що місцевий суд, ухвалюючи вирок в частині вирішення цивільного позову, не дослідив у повному обсязі обставин та доказів, які мають значення для ухвалення законного рішення.

Представник АТ «Страхова компанія «Країна» ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить даний вирок в частині вирішення цивільного позову змінити, відмовивши у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до АТ «СК «Країна». В іншій частині вирок просить залишити без змін.
На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що потерпілою особою цивільним позивачем, не було подано документів на підтвердження понесених витрат на лікування, ним не конкретизовано майнової вимоги до страховика, тобто за що саме і в якому розмірі він бажає отримати страхове відшкодування, що позбавило страховика можливості прийняти рішення про здійснення страхової виплати.
Також зазначив, що місцевий суд не врахував положення п.10.2 Договору страхування, згідно якого страховик виплачує потерпілій особі внаслідок заподіяння шкоди її здоров`ю при тимчасовій непрацездатності у розмірі до 0,2% страхової суми за кожен день непрацездатності, але не більше 50% на одного потерпілого.
Апелянт покликався на те, що стягнення зі страховика вартості придбання слухового апарату потерпілому не ґрунтується на законі, оскільки його придбання не підпадає від визначення матеріального збитку в розумінні п.10.1.1 Договору страхування, а також його придбання є рекомендованим заходом.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника-адвоката ОСОБА_8 на підтримання своєї апеляційної скарги та про часткове підтримання апеляційних вимогах сторони обвинувачення та представника Страхової компанії, прокурора ОСОБА_4 , яка підтримала змінену апеляційну скаргу прокурора та апеляційну скаргу АТ «Страхова компанія «Країна», просила відмовити в апеляційних вимогах сторони захисту, думку потерпілого ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_6 , які зазначали про законність оскаржуваного вироку та просили залишити його без змін, міркування представника КП «Рівнеелектроавторанс» РМР щодо заявлених апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить таких висновків.

За приписом ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 3 ст.404 КПК передбачає, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак, заявляючи клопотання про повторне дослідження доказів, встановлених під час судового розгляду, а саме протоколів слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , висновок експерта від 27.07.2017, стороною захисту не вказано як ці вимоги кореспондуються з приписами ч.3 ст.404 КПК не зазначено, які саме порушення були допущені судом першої інстанції при дослідженні доказів або які докази не були ним досліджені, не зазначивши у чому саме проявилась неповнота дослідження. Незгода сторони захисту із висновками суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не є підставою для повторного дослідження тих самих доказів.

З матеріалів кримінального провадження, зокрема журналів судових засідань, колегією суддів не встановлено, що суд першої інстанції допустив істотні порушення при дослідженні доказів чи допиті свідків.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приймає до уваги докази, безпосередньо досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду, не даючи їм іншої оцінки, ніж надав суд.

Колегія суддів вважає правильним та таким, що ґрунтується на обставинах кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції, висновок місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого за ч.2 ст.286 КК - порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортними засобами, а саме п.п.2.3(б), 12.3, 18.1 ПДР, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Щодо доводів сторони захисту про недопустимість як доказів протоколів слідчих експериментів від 19.07.2017 з участю свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також висновку експерта від 27.07.2017, які були безпосередньо досліджені місцевим судом, то колегія суддів вважає, що вони не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Зокрема, згідно з протоколом слідчого експерименту від 19.07.2017, проведеним за участю свідка ОСОБА_15 , який був безпосереднім очевидцем наїзду ОСОБА_7 на потерпілого, вказаний свідок підтвердив, що погодні умови, стан проїзної частини, які були під час слідчого експерименту, відповідають тим, які були на момент ДТП. При цьому, слід зауважити, що слідчий експеримент було розпочато о 22 год. 15 хв. і завершено о 22 год. 40 хв., тобто його було проведено у темний час доби. В ході проведення даної слідчої дії, свідок відтворив обстановку та обставини вчинення даного злочину, показавши з якої сторони їхав тролейбус під керуванням ОСОБА_7 , коли і в якому місці почав перетинати дорогу по нерегульованому пішохідному переході потерпілий, вказав на місце наїзду тролейбуса на потерпілого. При цьому, ОСОБА_15 вказував, що тролейбус рухався зі швидкістю 40-50 км/год.

Результати слідчого експерименту, проведеного 19.07.2017 з участю свідка ОСОБА_16 , який також був безпосереднім очевидцем цього злочину, повністю узгоджуються з результатами слідчого експерименту, проведеного за участю свідка ОСОБА_15 . Дана слідча дія також була проведена у темний час доби, з 21 год. 25 хв. до 22 год. 10 хв., погодні умови та стан проїзної частини відповідали тим, що були на момент ДТП. Окрім того, свідок ОСОБА_16 зазначав, що тролейбус під керування обвинуваченої рухався зі швидкістю приблизно 50 км/год.

Колегія суддів звуважує, що результати вказаних слідчих експериментів, об`єктивно узгоджуються і з іншими доказами у кримінальному провадженні, зокрема протоколом огляду місця події від 06.11.2016 та схемою до нього, щодо місця наїзду тролейбуса на потерпілого, розташування транспортних засобів.

Згідно з висновком експерта №3.1-533/17 від 27.07.2017, вихідні дані для його проведення були взяті саме із результатів проведених слідчих експериментів за участю вищевказаних свідків, а тому у колегії суддів не виникає сумнівів у достовірності зазначеного доказу.

Так, за результатами проведення цієї судової інженерно-транспортної експертизи експертом було встановлено, що у дорожній обстановці, яка наведена в наданих на експертизу вихідних даних, дії водія тролейбуса ОСОБА_7 не відповідають вимогам п.2.3(б), п.12.3 і п.18.1 ПДР та з технічної точки зору знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Також колегія суддів враховує висновок судово-медичної експертизи ОСОБА_5 №1276 від 22.11.2016-03.01.2017, згідно з яким виявлені у потерпілого тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя та могли виникнути за обставин, вказаних у постанові, тобто при наїзді на нього тролейбуса.

Отже сукупність доказів, які були безпосередньо досліджені місцевим судом, доводить, що саме в результаті порушення ОСОБА_7 ПДР при керуванні тролейбусом було вчинено наїзд на потерпілого ОСОБА_5 , в результаті якого він отримав тяжкі тілесні ушкодження. Жодних доказів. які б свідчили про те, що вказаний наїзд вчинив інший транспортний засіб, матеріали кримінального провадження не містять і таких стороною захисту надано не було, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Посилання обвинуваченої на показання свідка ОСОБА_14 , як одну з підстав для висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у цьому кримінальному правопорушенні, колегія суддів оцінює критично. Так, згідно показань вказаного свідка, вона як кондуктор, знаходилась в салоні тролейбуса і не бачила події цієї ДТП. Лише на кінцевій зупинці маршруту від двох хлопців дізналась, що біля автовоказалу тролейбус збив чоловіка.
Окрім того, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК, згідно з якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, місцевим судом було враховано тяжкість злочину, його наслідки і відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також особу винної те, що вона раніше не судима, має на утриманні 5 дітей, позитивно характеризується. Сукупність вказаних обставин стала підставою для призначення їй мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК.

Разом з тим, враховуючи обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину, колегія суддів не вбачає підстав для не призначення їй додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Поряд з тим, колегія суддів не може повністю погодитись з рішенням суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 .

Так, за змістом ч.1 ст.129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 5 ст.128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Загальними вимогами цивільного процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Однак цих вимог закону при розгляді цивільного позову потерпілого місцевий суд належним чином не дотримався.

Як було встановлено місцевим судом та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, між КП «Рівнеелектротранс» РМР та АТ «Страхова компанія «Країна» було укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №УА/137677.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, під час судового розгляду місцевим судом було з досліджених доказів (квитанцій, накладних) встановлено, що потерпілий ОСОБА_5 поніс витрати у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями у розмірі 4410,77 грн.

Однак, місцевий суд, задовольняючи вимоги потерпілого щодо стягнення зі страхової компанії 24 955 грн. на придбання слухового апарату, не врахував у повному обсязі умов вищевказаного договору страхування, зокрема п. 10.1.1 згідно з яким підлягає відшкодуванню матеріальний збиток, заподіяний третім особам внаслідок ДТП транспортного засобу. Однак, місцевий суд залишив поза увагою, що потерпілий не зазнав витрат на придбання цього слухового апарату, а лише припускає, що можливо здійснить його придбання коштами страховика у майбутньому.

Окрім того, матеріали провадження не містять медичної документації з лікарськими призначеннями на придбання та застосування слухового апарату потерпілим.

Вказані порушення, на переконання колегії суддів, є істотними, а тому вирок стосовно ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілого до страхової компанії не може вважатись законним й обґрунтованим.

Проте, зважаючи на те, що в силу вимог ч.3 ст.404 КПК колегія суддів позбавлена підстав для повторного дослідження доказів, про що зазначено вище, то відсутня можливість для усунення вказаних недоліків на стадії апеляційного розгляду.

Водночас колегія суддів зауважує, що порушення судом першої інстанції вимог ст.370 КПК та загальних засад судочинства не відноситься до переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбаченого ч.1 ст.415 КПК. Однак, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК, у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст.7 КПК верховенство права, законність, та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст.370 КПК. Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що, на підставі п.6 ч.1 ст.407 КПК, вказаний вирок в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_5 до АТ Страхова компанія «Країна» підлягає скасуванню з призначенням у цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» задовольнити частково, апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_13 задовольнити.
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2021 року стосовно ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» скасувати та призначити новий розгляд в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3