Справа № 243/8882/17
Провадження № 1-кп/243/93/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0001620 від 13.06.2017 року та № 0001569 від 20.08.2020 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, працюючого трактористом в ТОВ «Славдорстрой», раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слов`янським міськрайонним судом Донецької області розглядається об`єднане кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на два місяці, оскільки кваліфікація кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, на теперішній час не змінилась, він обвинувачується у скоєнні злочинів, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів. Ризики, які існували на момент обрання відносно обвинуваченого такого запобіжного заходу продовжують існувати, є ризик того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду, оскільки він достовірно обізнаний про тяжкість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання винним в скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжких. Існування вказаного ризику підтверджується тим, що одразу після скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_4 не повідомив правоохоронним органам про факт вчинення злочину та здійснив заходи щодо приховування скоєного ним злочину, у зв`язку з чим був затриманий співробітниками поліції вранці наступного дня. Про факт поранення повідомив безпосередньо сам потерпілий, якому вчасно було надано медичну допомогу. Крім цього, ОСОБА_4 може вчинити будь-яке інше кримінальне правопорушення, про що свідчить те, що останній схильний до вчинення умисних кримінальних правопорушень з огляду на те, що він обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, та кримінальні правопорушення, у вчиненні яких він наразі обвинувачується, були вчинені ним під час дії обраного раніше відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Також, прокурор звертає увагу на те, що під час судового розгляду цього кримінального провадження ОСОБА_4 було оголошено в розшук через його неодноразові неявки до суду. Також прокурор вважає, що обвинувачений може впливати на потерпілих або свідків з огляду на те, що він вже ознайомлений з матеріалами кримінального провадження, йому відомі анкетні дані та адреси мешкання свідків по кримінальному провадженню, а отже, він може незаконно на них впливати, щоб примусити змінити раніше надані свідчення на його користь, тим паче, ОСОБА_4 й сам повідомляв, що неодноразово мав конфлікти і з потерпілим ОСОБА_6 , і з його родичами, які є свідками по кримінальному провадженню. Прокурор зауважила, що наразі, зазначений ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ймовірність впливу обвинуваченого на потерпілих або свідків кримінального правопорушення, стає більш реальною, оскільки судовий розгляд кримінального провадження вирішено розпочати з початку, а отже, потерпілі та свідки новим складом суду ще не допитані. Також ОСОБА_4 може будь-яким іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки він вже неодноразово змінював свої свідчення, намагаючись ввести суд в оману. Прокурор звертає увагу суду, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Додатково зазначила, що ОСОБА_4 не є колишнім військовим, не є учасником АТО або ООС, досвід якого може бути корисним під час воєнного стану. Звернула увагу суду, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, тобто це ч. 1 ст. 115 КК України, та крім цього зауважила, що раніше відносно ОСОБА_4 обирався запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, умови якого останнім неодноразово порушувалися.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зауважив, що не вважає клопотання прокурора, яке було надіслано йому за місцем його утримання, належним документом, вважає його підробкою. Крім цього, обвинувачений пояснив суду, що до моменту, коли його затримали співробітники поліції, він проживав з батьками. ОСОБА_4 дійсно має неповнолітнього сина ОСОБА_7 , який більшу частину часу проживає зі своєю матір`ю, однак, періодично приходить до дідуся та бабусі, тобто батьків ОСОБА_4 , ночує у них вдома. Дружина обвинуваченого не проживає з ними, у неї є ще дві доньки.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження застосування відносно його підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В обґрунтування своїх заперечень зауважив, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку сторони захисту, клопотання прокурора є шаблонним, не містить дати складання клопотання, та формальним, тобто без певної констатації фактів з викладенням окремих думок прокурора. Всі наведені прокурором ризики є припущеннями, оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, взагалі відсутні. Тобто, прокурор допустив порушення вимог ст. 91, ч. 2 ст. 92, ч. 1 ст. 184, ст. ст. 196, 199 КПК України, якими обов`язок доведення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також доказів наявності ризиків, покладено на прокурора. На думку захисника, стороною обвинувачення невірно кваліфіковані дії ОСОБА_4 , про що він неодноразово наголошував, однак, прокурор не знайшов підстав для зміни обвинувачення. Жодного замаху на умисне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_6 з боку обвинуваченого не було. ОСОБА_4 обвинувачується у закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі із застосування так званого «самопалу» - саморобної ручки, пристосованої для пострілу металевими шариками та за допомогою будівельних патронів. Потерпілий ОСОБА_6 пояснював суду, що у ОСОБА_4 була можливість здійснити не один, а декілька пострілів, але обвинувачений цього не зробив, пояснивши, що «…за такое не убивают…», «…хотел отпугнуть…», «…об убийстве даже не думал…». І це стала позиція ОСОБА_4 з моменту затримання, яка не змінювалась. Вказане свідчить, на думку захисника, про суттєве завищення кваліфікації та тяжкості інкримінованого злочину. Крім того, як вважає захисник, жодного факту вчинення крадіжки ОСОБА_4 не доведено. Саме потерпіла ОСОБА_8 пояснювала суду, що майно, яке було нібито у неї викрадено, знаходиться у неї і вона знайшла у себе в огороді. Тому сторона захисту вважає всі доводи прокурора щодо цього припущеннями. Захисник звернув увагу суду на те, що під час введення в Україні воєнного стану здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, існує можливість скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , для проходження ним військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. У відповідності до обліково-послужної картки до військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого ОСОБА_4 , останній визнаний придатним до військової служби і зарахований в запас, а також має спеціальність «слюсар з ремонту автомобілів», що може бути в нагоді для Збройних Сил України в теперішній час. Крім цього, ОСОБА_4 має двох синів, один з яких є повнолітнім, ОСОБА_9 , йому 23 роки, та інший син неповнолітній, на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Посилаючись на вищенаведене, захисник просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Додатково захисник пояснив, що в порядку ст. 616 КПК України він не звертався до прокурора із клопотанням про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 616 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути змінений, але зазначено певний перелік статей КК України, які під вказану норму закону не підпадають, в тому числі ст. 115 КК України, яка інкримінується ОСОБА_4 .

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_10 , були повідомлені належним чином про дату та час проведення судового засідання, однак, участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку не приймали, повідомили, що станом на сьогодні не мають технічної можливості для цього.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку. Це означає, що на суд, який здійснює судове провадження, покладаються функції контролю за обґрунтованістю обрання обвинуваченому запобіжного заходу та доцільністю його збереження. Пунктом 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України.

За правилами ч. 5 ст. 199 КПК України, суд, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, зобов`язаний перевірити те, що заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшилися.

Суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів (ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України), інші до категорії тяжких злочинів (ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України), та тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною, разом з іншими, для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).

Що стосується доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_4 , знаходячись на волі, може бути корисним своїй Батьківщині, оскільки він визнаний придатним до військової служби і зарахований в запас, має спеціальність, яка може стати в нагоді Збройним Силам України, суд дійшов наступних висновків.

Законом України від 15.03.2022 року № 2125-IX внесені зміни до КПК України, доповнено Кодекс статтею 616 щодо порядку скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або його зміни з інших підстав.

Так, за приписами ст. 616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Як повідомив в судовому засіданні захисник, саме через те, що ст. 115 КК України, яка інкримінується його підзахисному, входить до переліку статей, на які не розповсюджується дія ч. 1 ст. 616 КК України, вони з ОСОБА_4 не звертались до прокурора з клопотанням про скасування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Що стосується доводів захисника стосовно завищення кваліфікації та тяжкості інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, суд вважає такі доводи передчасними, оскільки на цій стадії судового процесу суд не встановлює винуватість обвинуваченого та вірність кваліфікації інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки це питання вирішується в нарадчій кімнату при ухваленні вироку суду. Однак, доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту суду не надано.

Суд не приймає до уваги в якості пом`якшуючої обставини та причини для зміни запобіжного заходу посилання захисника на те, що на утриманні обвинуваченого перебуває неповнолітня дитина, оскільки, як показав в судовому засіданні безпосередньо ОСОБА_4 , його неповнолітній син ОСОБА_7 , 2007 року народження, мешкає разом зі своєю матір`ю та періодично відвідує своїх дідуся та бабусю, тобто батьків обвинуваченого ОСОБА_4 , та інколи може в них переночувати. Доказів саме утримання обвинуваченим свого сина суду не надано.

Враховуючи вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою та свідчили б, що стан здоров`я останнього виключає можливість його перебування в установі виконання покарань, з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, за найтяжчий з яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, суд вважає реальними ризики, визначені у ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на наступне.

Суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки наразі ОСОБА_4 інкриміновані кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії тяжких (ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України) та особливо тяжких злочинів (ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України), та обвинувачений достовірно обізнаний про тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, а саме - позбавлення волі, з урахуванням ч. 3 ст. 68 КК України, до 10 років. З огляду на вказане, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може цим скористатись та вчинити спробу переховування від суду. Про таку ймовірність також свідчить той факт, що раніше ОСОБА_4 на підставі ухвали суду був оголошений у розшук через його неодноразові ухиляння від явки до суду.

Крім того, суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто незаконний вплив обвинуваченим на потерпілого або свідків кримінального правопорушення, оскільки наразі вирішено розпочати спочатку судовий розгляд кримінального провадження, а новим складом суду потерпілі та свідки ще не були допитані, отже існує ймовірність впливу обвинуваченого на вказаних осіб з метою змусити їх змінити на його користь надані раніше свідчення.

Також суд вважає реальним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, - що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Про вказане свідчить та обставина, що події інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, відбулися та були зафіксовані в той час, коли Слов`янським міськрайонним судом Донецької області розглядалося кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України. Отже, вказане може свідчити на схильність обвинуваченого до порушення Закону та його порушення в подальшому.

Що стосується заявленого прокурором ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає вказаний ризик не доведеним.

В цьому випадку доводи сторони захисту стосовно того, що ОСОБА_4 може бути корисним своїй Батьківщині, перебуваючи на волі, оскільки він може стати до лав Збройних Сил України, суд до уваги не приймає, оскільки те, що ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби, зарахований в запас та має спеціальність, яка може стати у нагоді Збройним Силам України, не зменшує ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які у своїй сукупності та з огляду на тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, є суттєвішими, ніж можлива користь обвинуваченого для держави.

Підсумовуючи вказане вище, враховуючи особу обвинуваченого та з огляду на тяжкість інкримінованих ОСОБА_4 злочинів, суд дійшов висновку про недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним вище ризикам, а отже, вважає, що є законні підстави для продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Застосовуючи до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави, оскільки злочин був вчинений із застосуванням насильства.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 КПК України, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження).

Згідно ч. 2 ст. 336 КПК України, суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження.

Враховуючи, що станом на сьогодні триває широкомасштабна збройна агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на всій території нашої держави з 24.02.2022 року введено воєнний стан, який було продовжено на підставі Указу Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 року № 2263-ІХ, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, наказом голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10.05.2022 року № 29-к, відповідно до рішення зборів суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05.05.2022 року № 6, впроваджено дистанційну роботу суду на період воєнного часу.

З огляду на викладене вище, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою в умовах державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)», суд вважає за необхідне здійснювати дистанційне судове провадження з розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 , в режимі відеоконференції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 31, 177-178, 181, 183, 194, 197, 201, 202, 315, 331, 336, 371-372, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, задовольнити.

Продовжити застосування відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою в державній установі «Стрижавська виправна колонія (№ 81)», строком на 60 днів, тобто до 09 жовтня 2022 року включно.

Здійснювати дистанційне судове провадження з розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України, в режимі відеоконференції з державною установою «Стрижавська виправна колонія (№ 81)».

Доручити державній установі «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» забезпечити проведення наступних судових засідань по цьому кримінальному провадженню, для обвинуваченого ОСОБА_4 , - в режимі відеоконференції.

Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксувати за допомогою технічних засобів відеозапису.

Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захиснику та начальнику державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)».

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала про продовження запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 11.08.2022 року о 16-00 год.

Суддя ОСОБА_1