ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/349/22 Справа № 711/1594/22 Категорія: ч.2 ст.190 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаряОСОБА_5

прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 29 квітня 2022 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Коржова, Уманського району, Черкаської області, громадянка України, українка за національністю, з неповною середньою освітою, не одружена, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, не працююча, депутатом, учасницею ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не являється, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:

- 13.06.2002 року вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області за ч.1 ст.307, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 15.07.2003 року вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області за ч.1 ст. 185, ст.71 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі;

- 27.12.2006 року вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області за ч.2 ст.307 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 27.05.2009 року вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області за ч.2 ст.185 КК України до 5 місяців арешту;

- 10.06.2011 року вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області за ч.2 ст.307, ст.75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки 6 місяців;

- 23.10.2012 року вироком Христинівського районного суду Черкаської області за ч.1 ст.263, ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

- 01.11.2013 року вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області за ч.2 ст.307, ст.69, ч.2 ст.309, ч.1 ст.321, ч.1, 4 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 майна;

- 12.12.2017 року вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 11.05.2018 року вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області за ч.2 ст.190, ст.395, ч.1, 4 ст.70 КК України до 1 року 8 місяців позбавлення волі;

- 15.02.2021 року вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області за ч.1 ст.357 КК України до 2-х років обмеження волі;

- 11.05.2021 року вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3-х років обмеження волі;

- 27.05.2021 року вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30.11.2021 року вказаний вирок залишено без змін;

- 12.08.2021 року вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ч.2 ст.185, ст.75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

- 13.10.2021 року вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області за ч.2 ст.310, ч.2 ст.185 КК України, на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12.08.2021 року остаточно призначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 15.11.2021 року ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області роз`яснено, що вироки Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.05.2021 та Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.10.2021 року виконувати окремо.

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.190 КК України та призначено їй покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 та ч.1 ст.72 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за попередніми вироками Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.05.2021 року, Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.08.2021 року, Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.10.2021 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахуєтья із дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 18 травня 2022 року виправлено описку у вироку Придніпровського районного суду м.Черкаси від 29 квітня 2022 року. Змінено «вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.08.2021 року на «вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.05.2021 року».

При призначенні остаточного покарання, суд врахував положення ч.1 ст.71 та ч.1 ст.72 КК України та за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднав не відбуту частину покарання за попередніми вироками Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.05.2021 року, Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.05.2021 року та Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.10.2021 року».

Вирішено долю речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку районного суду ОСОБА_7 визнана винуватою та засуджена за те, що вона 03.01.2022 приблизно о 16 годині 30 хвилин, спільно з невстановленою особою, матеріали досудового розслідування відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи службове посвідчення працівника Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, під приводом здійснення виплат літнім людям за програмою Президента України у розмірі 1200 гривень на кожну особу похилого віку, дізнавшись від потерпілої ОСОБА_8 , що у вищевказаній квартирі проживають дві особи похилого віку, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, маючи при собі 3000 гривень трьома купюрами по 1000 гривень, надала їх потерпілій та попросила повернути решту коштів в розмірі 600 гривень. ОСОБА_8 взяла у ОСОБА_7 вищевказані купюри, почала шукати решту, проте роздивившись отримані грошові кошти та встановивши наявність на купюрах напису «одна тисяча сувенірів» зрозуміла, що відносно неї вчиняється злочин. В цей час до коридору вказаної квартири вийшов чоловік потерпілої ОСОБА_9 , побачивши його, ОСОБА_7 почала тікати з місця вчинення кримінального правопорушення, проте була затримана ОСОБА_9 , отже вчинила усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але не закінчила його з причин, які не залежали від її волі.

Не погоджуючись з вироком районного суду в своїй апеляційній скарзі обвинувачена порушує питання про скасування вироку районного суду в частині призначення покарання. Вважає призначене покарання у виді 4 років 6 місяців суворим, а тому просить пом`якшити їй покарання та призначити 4 роки 3 місяці позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, доводи обвинуваченої ОСОБА_7 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону місцевим судом виконані в повному обсязі.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані вірно за ч.2 ст. 15, ч.2 ст.190 КК України, як закінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Враховуючи ту обставину, що в апеляційній скарзі обвинуваченої висновок про доведеність винуватості та кваліфікацію її дій не оспорюється, яка винуватість визнала в повному обсязі та підтвердила фактичні обставини злочину, а висновок суду відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені в порядку ст.349 КПК України, то в даному випадку колегія суддів вважає недоцільним проводити детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та кваліфікацію її дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

При призначенні покарання, місцевий суд дотримався вимог ст.50, 65, 66, 67 КК України та врахував Постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме дані про особу обвинуваченої, її вік, стан здоров`я, поведінку, яка винуватість в інкримінованому діянні визнала повністю, що свідчить про її відношення до скоєного, яка вчинила нетяжкий злочин, претензій майнового характеру до обвинуваченої ОСОБА_10 у потерпілої сторони відсутні, не працевлаштована, раніше неодноразово судима, вчинила кримінальне правопорушення в період іспитового строку, має негативну характеристику за місцем проживання, на спеціальних обліках не перебуває, вчинила 01 епізод злочинної діяльності. Крім того, районним судом при призначенні покарання ОСОБА_10 було враховано пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття, обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Місцевим судом вірно в межах санкції ч.2 ст. 15, ч.2 ст.190 КК України та на підставі ч.1 ст.71 та ч.1 ст.72 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за оскаржуваним вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за попередніми вироками Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.05.2021 року, Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.05.2021 року та Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.10.2021 року та остаточно визначено ОСОБА_10 до відбуття покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шість) місяців позбавлення волі, яке за своїм розміром та видом є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів, тоді як вимоги апеляційної скарги обвинуваченої зводяться до пом`якшення їй покарання лише на 3 місяці.

Колегія суддів вважає безпідставними вимоги обвинуваченої ОСОБА_10 про пом`якшення їй покарання, які зводяться до пом`якшення їй покарання лише на 3 місяці, оскільки районним судом при визначенні розміру та виду покарання враховані дані про особу обвинуваченої, взято до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а тому призначення покарання із застосуванням ч.1 ст.71, ч1 ст.72 КК України, саме в такому розмірі 4 роки 6 місяців позбавлення волі є справедливим, яке відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_10 , яка ніде не працює, неодноразово судима, в тому числі за кримінальні правопорушення проти власності, має не відбуте покарання по двом вирокам, вчинила кримінальне правопорушення в період іспитового строку, відбувала покарання в місцях позбавлення волі, проте це не привело до позитивних змін в її особистості й не створило у неї готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки вона знову в період іспитового строку, в період не відбутого покарання вчинила кримінальне правопорушення з корисливих мотивів.

У відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченої, яка ніде не працює, неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, в тому числі за злочини проти власності, відбувала покарання в місцях позбавлення волі, має не відбуте покарання по двом вирокам, вчинила злочин в період іспитового строку, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_7

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права років місяців позбавлення волі, тобто до пом`якшення на є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Місяць, що ніяким чином не впливає на мету покарання, передбаченого ст.65 КК України.

Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Підстав для пом`якшення покарання, як на цьому наполягає обвинувачена, колегія суддів не вбачає, оскільки при призначенні покарання суд першої інстанції достатньо врахував низку обставин, які мають значення для визначення виду і розміру покарання.

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом приписів статей 50, 65 КК України, або доводили явну несправедливість призначеного ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців через його суворість, в апеляційній скарзі не міститься.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З врахуванням викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 29 квітня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді -