Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 948/442/22
Номер провадження 1-кп/948/73/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2022 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка кримінальне провадження № 0000013 від 22.06.2022 стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бобруйська Могильовської області Республіки Білорусь, проживає в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина Республіки Білорусь, одруженого, має на утриманні малолітню дітину, раніше не судимого,-
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332-2 КК України,

в с т а н о в и в :

згідно з обвинувальним актом від 13.07.2022 року, 06.04.2018 працівниками Тернопільського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, було виявлено громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), який після закінчення дозволеного строку перебування не виїхав за межі України.
Так, отримані дані свідчили про те, що 28.12.2017 громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_6 в`їхав на територію України через український пункт пропуску «Бачівськ» за паспортним документом серії НОМЕР_1 , виданим 03.12.2013, терміном дії до 03.12.2023, з приватною метою, після чого територію України не покидав.
Відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 150 від 15.02.2012, іноземці, які на законній підставі прибули в Україну, можуть перебувати на території України не більше як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду з держав з безвізовим порядком в`їзду. Тобто, за час дозволеного 90-денного строку на протязі 180 днів, на момент виявлення, громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_6 , перебував в Україні понад встановлений строк та із заявою щодо продовження строку перебування до територіальних органів і підрозділів Державної міграційної служби України не звертався, продовжував знаходитись на території України без законних па це підстав, заходів щодо виїзду за межі України не вживав.
На підставі наведеного, 06.04.2018 Тернопільським міським відділом Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області стосовно вказаного іноземця складено протокол про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Крім того, у зв`язку з грубим порушенням міграційного законодавства та невиїзду у встановлений термін за межі України, відсутністю законних джерел доходів та підстав для подальшого перебування на території України, відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Тернопільським міським відділом Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області прийнято рішення № 60 про примусове повернення з України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_6 , та зобов`язано його покинути територію України, а також заборонено в`їзд на територію України строком на три роки. Із прийнятим рішенням було ознайомлено вказаного іноземця, роз`яснено йому його суть та вручено один примірник даного документу.
У свою чергу, ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність перебування на території України 21.06.2018 виїхав в Республіку Білорусь.
Надалі, 04.01.2019 працівниками Тернопільського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, у місті Тернополі було повторно виявлено громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_6 , який перебував в Україні. При цьому, зі слів ОСОБА_6 , встановлено, що останній 12.09.2018, будучи особою якій заборонено в`їзд в Україну, прибув на територію України, після чого територію держави не покидав. За результатами перевірки по обліках ДМС-АРКАН інформація про в`їзд-виїзд громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_6 з 22.06.2018 відсутня.
За порушення міграційного законодавства 04.01.2019 Тернопільським міським відділом Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_6 , притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Цього ж дня прийнято рішення № 1 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_6 відповідно до якого останній зобов`язувався покинути територію України до 19.01.2019.
18.01.2019 ОСОБА_6 , розуміючи про незаконність свого перебування в Україні та заборону в`їзду на українську територію, виїхав в Республіку Білорусь.
Надалі 07.06.2019, перебуваючи у Республіці Білорусь, ОСОБА_6 уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_8 , змінив прізвище на ОСОБА_9 та 24.06.2019 отримав новий паспорт на ім`я ОСОБА_5 ( ОСОБА_10 ) серії НОМЕР_2 .
У подальшому ОСОБА_5 перебуваючи за межами України, усвідомлюючи неможливість здійснення ним у встановленому порядку перетину державного кордону України, будучи достовірно обізнаним про те, що йому заборонено в`їзд в Україну, вирішив незаконно потрапити в Україну за паспортом громадянина Республіки Білорусь серії НОМЕР_2 від 24.06.2019 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не повідомляючи при цьому співробітникам Державної прикордонної служби України про заборону в`їзду на територію України строком на три роки.
Так 12.07.2019 ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, використовуючи паспорт громадянина Республіки Білорусь серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 , в`їхав на територію України через український пункт пропуску «Плетенівка», чим завершив власні дії спрямовані на незаконне перетинання державного кордону України.
У подальшому 05.08.2019, для легалізації свого незаконного перебування в Україні, ОСОБА_5 звернувся в Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області із заявою про отримання посвідки на тимчасове проживання з метою возз`єднання сім`ї. Однак встановивши, що під ім`ям ОСОБА_5 прикривається ОСОБА_6 , якому заборонено в`їзд на територію України упродовж трьох років, працівниками УДМСУ в Тернопільській області йому відмовлено у видачі зазначеної посвідки.
Отже, дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст.332-2 КК України, як незаконне перетинання державного кордону України особою, якій заборонено в`їзд на територію України.

13.07.2022 року між підозрюваним ОСОБА_5 та начальником відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Тернопільської обласної прокуратруи ОСОБА_3 укладена угода про визнання винуватості. Згідно з угодою, підозрюваний беззастережно визнав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332-2 КК України та зобов`язався співпрацювати зі слідчими слідчого відділу Управління СБУ в Тернопільській області та працівниками відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Тернопільської обласної прокуратури.

Обставинами, що пом`якшують покарання, визначено: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та вчинення злочину вперше Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

На цій підставі, у відповідності до ст.65 КК України сторони узгодили, що покарання підозрюваному повинно бути призначене у межах санкції ч.1 ст. 332-2 КК України, у виді позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців зі встановленням іспитового строку згідно зі ст.75 КК України, із визначенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У судовому засіданні обвинувачений визнав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332-2 КК України, щиро кається та погоджується на призначення узгодженого покарання та затвердження угоди, пояснивши, що угода укладена добровільно в присутності захисника.

Захисник підтримала позицію обвинуваченого та просила затвердити угоду, яка укладена обвинуваченим доброрвільно в її присутності, клопотала про призначення мінімального іспитового строку.

Прокурор підтримав угоду та просив призначити узгодженого сторонами покарання та при визначені обов`язків згідно зі ст.76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язок вивчити розділ ІІ Коституції України «Права, свободи і обов`язки людини і громадянина», оскільки ОСОБА_5 має намір прийняти громадянство України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з такого.

Згідно з п.1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів;

Також за змістом ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Так, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 класифікується, як нетяжкий злочин.

При цьому судом установлено, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ст. 474 ч.4 п.1 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч.2 КПК України, характер обвинувачення та погоджується на призначення узгодженого покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом установлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України, не суперечать інтересам суспільства та держави, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для визнання винуватості, а тому суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком згідно зі ст.75 КК України.

Водночас питання визначення тривалості іспитового строку та обов`язків передбачених ст. 76 КК України є виключною компетенцією суду та вирішується ним самостійно, а тому враховуючи обставини справи суд вважає за необхідне встановити ОСОБА_5 тривалість іспитового строку 1 рік, але з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України, для здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання, оскільки вважає, що саме такі обов`язки забезпечать належну його поведінку.

Із ОСОБА_5 на користь держави потрібно стягнути процесуальні витрати, затрачені на проведення судової почеркознавчої експертизи в загальному розмірі 2265,24 грн (а.с.40).

Речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 475 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

угоду про визнання винуватості від 13.07.2022 року у кримінальному провадженні № 0000013 від 22.06.2022 стосовно ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 332-2 КК України, укладену між підозрюваним ОСОБА_5 та начальником відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_4 - затвердити.

Визнати ОСОБА_5 винуватим за ч. 1 ст. 332-2 КК України та призначити узгоджене покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.

У відповідності зі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Зобов`язати ОСОБА_5 відповідно до пп. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України в період іспитового строку:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в загальному розмірі 2265,24 грн.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду через Машівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1