Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
279/3170/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2022 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

та учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження № 0001042 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яготин Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не депутата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 20.09.2019 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.185 ч.3 , 75, 76 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 16.06.2018 року близько 02 години 00 хвилин, перебуваючи за місцем тимчасового проживання свого знайомого ОСОБА_5 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , із застосуванням фізичного насильства, яке виразилося у нанесенні останньому ударів руками та ногами по тулубу та обличчю, заподіяв ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в повіки лівого ока, струсу головного мозку з помірно вираженою неврологічною симптоматикою, синців нижніх кінцівок і волосистої частини голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, та заволодів майном потерпілого на загальну суму 1600 гривень, а саме: грошовими коштами в сумі 1400 гривень; мобільним телефоном марки «Prestigio Wize C1» вартістю 150 гривень, в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора ПрАТ «Київстар», вартістю 50 гривень.

Діями, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), ОСОБА_4 скоїв злочин, передбачений ч.1 ст. 187 КК України.

Кваліфікуюча ознака вчинення розбою особою, яка раніше вчинила розбій, що давало б підставу для кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.2 ст.187 КК України, про що зазначено у обвинувальному акті, не знайшла свого підтвердження, оскільки доказів про те, що ОСОБА_4 був засуджений за ст.187 КК України, суду не представлено.

З висновку ОП ККС ВС, висвітленого у справі № 591/4366/18 зазначено про те, що з огляду на конституційний принцип презумпції невинуватості у випадку, коли щодо особи органом досудового розслідування розслідуються чи судом розглядаються різні кримінальні провадження, одне з яких стосовно першого однорідного чи тотожного злочину, існують підстави для кваліфікації наступного епізоду з урахуванням повторності, за відсутності обвинувального вироку суду; наявність іншого кримінального провадження стосовно особи, у тому числі на стадії його судового розгляду, не є правовою підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації наступних чи попередніх діянь особи, у вчиненні яких її обвинувачують, за ознакою «повторність».

При судовому розгляді кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, показав, що викладені в обвинувальному акті обставини відповідають дійсності. Вказав, що завдану потерпілому шкоду відшкодував, у вчиненому кається.

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, у суда не виникає сумнівів у добровільності їх позицій, а також судом їм роз`яснено, що у такому випадку вони позбавляються права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як особа, обвинувачений ОСОБА_4 працездатного віку, характеризується позитивно, на спеціалізованих обліках не перебуває, раніше судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання, є щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Вчинене кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України, відноситься до тяжкого злочину.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даних про особу винного.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним обрати обвинуваченому вид та розмір покарання в межах санкції частини статті закону, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 4.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" роз`яснено, що коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Таким чином вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20.09.2019 року підлягає самостійному виконанню.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не подавався.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні у виді домашнього арешту припинив свою дію 24.06.2019 року.

Прокурор вніс клопотання про обрання ОСОБА_4 на час розгляду даного кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.1 КК України і призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Обрати ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В той же час, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини щодо неможливості утримання особи під вартою без визначення кінцевого строку такого утримання, що призводить до правової невизначеності прав такої особи ( рішення від 09.01.2015 року у справі Чанєв проти України), суд вважає за доцільне визначити кінцевий можливий строк утримання обвинуваченого під вартою в межах двомісячного строку не пізніше ніж до 28.11.2022 року, включно.

Строк відбуття покарання обчислювати з дня ухвалення даного вироку, з 28.09.2022 року.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20.09.2019 року підлягає самостійному виконанню.

Цивільний позов не подавався.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази: оптичні диски з фрагментами відеозаписів проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також допиту та слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_4 зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Мобільний телефон марки «Prestigio Wize C1», який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 повернути останньому за належністю.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1