Дата документу 07.07.2022 Справа № 323/621/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №323/621/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/284/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, неодружений, не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 07 вересня 1995 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.1 ст. 229-6 КК України до позбавлення волі на строк 6 місяців;
2) 07 жовтня 1997 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 229-6 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки;
3) 06 вересня 2000 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст. 140 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;
4) 19 лютого 2003 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки;
5) 04 квітня 2007 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.309, ст.75 до позбавлення волі на строк 3 роки з іспитовим строком 2 роки;
6) 30 липня 2007 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.309, ст.395, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
7) 22 березня 2011 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки;
8) 07 червня 2013 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 307 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;
9) 02 листопада 2016 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки з іспитовим строком 3 роки;
10) 25 жовтня 2017 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць;
11) 28 листопада 2017 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції EASYCON,
обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 червня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28 листопада 2017 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 22 червня 2021 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погоджується з вироком суду в частині призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці. Посилається на те, що він свою вину визнав, на даний час хворіє та має ряд хронічних захворювань, на його утриманні знаходиться мати пенсійного віку.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 засуджений 28 листопада 2017 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
21 жовтня 2013 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя було видано виконавчий лист за позовом Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 25238 грн 02 коп.
05 квітня 2018 року ОСОБА_6 прибув до Державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)», яка розташована по вул.Привокзальній,7 в с.Мала Токмачка Оріхівського району Запорізької області для відбуття покарання у виді позбавлення волі на певний строк та попереджений про кримінальну відповідальність за злісну непокору вимогам виправної установи, передбачену ст. 391 КК України.
Згідно із ч.2 ст.118 КВК України, засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості.
Однак від виконання вказаного обов`язку та вимог адміністрації Державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)» про залучення до оплачуваної суспільно корисної праці ОСОБА_6 ухиляється, чим порушує режим відбування покарання.
24 листопада 2020 року на підставі ухвали Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2020 року до засудженого ОСОБА_6 застосоване дисциплінарне стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу, яке 24 грудня 2020 року ним відбуте.
04 лютого 2021 року засудженим ОСОБА_6 було підписано договір підряду №44 по прибиранню виробничої зони у відповідності до ч.1 ст.118 КВК України, однак до виконання визначених договором робіт не приступив.
У відповідь на це засуджений ОСОБА_6 , який має заборгованість за виконавчим листом у загальній сумі 28041,82 грн, що включає в себе: борг на користь стягувача - 25238,02 грн, виконавчий збір - 2523,80 грн та витрати виконавчого провадження - 280 грн, маючи умисел злісної непокори законним вимогам адміністрації виправної установи, неодноразово, відкрито, в категоричній формі та за відсутності поважних причин відмовився виконувати законні вимоги адміністрації працювати в місцях і на роботах, які йому визначені адміністрацією колонії, до погашення вказаної заборгованості.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання, не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений зазначив, що, окрім іншого, він не погоджується з встановленими судом фактичними обставинами кримінального провадження.

З зазначеного приводу колегія суддів звертає увагу на таке.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.
Частиною 3 вказаної статті передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З матеріалів провадження вбачається, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглянуто судом в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, оскільки останній повністю визнав себе винним у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та надав показання по суті висунутого обвинувачення.
Суд обмежився при дослідженні доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_6 , дослідженням: ухвали Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2020 року, якою до обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу строком на 1 місяць; договору підряду № 44 від 04 лютого 2021 року, укладеного між ОСОБА_6 та Державним підприємством «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 88)», відповідно до якого ОСОБА_6 , як підрядник, зобов`язувався виконати роботу у вигляді прибирання території виробничої зони дільниці оснащення (підлоги приміщення), тоді як замовник зобов`язувався прийняти та оплатити виконану роботу; постанови державного виконавця Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_9 від 23 вересня 2019 року, якою було звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_6 , яка винесена у виконавчому провадженні № 59286863 з примусового виконання виконавчого листа №2/337/1460/2013, виданого 21 жовтня 2013 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя; попередження, яке підписане ОСОБА_6 27 вересня 2019 року, відповідно до якого останньому було роз`яснено обов`язок працювати в місцях і на роботах, які йому визначені адміністрацією колонії, до погашення вказаної заборгованості за виконавчими листами; довідки про стан здоров`я ОСОБА_6 , відповідно до якої він є здоровим і працездатним; а також дослідив матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.
При цьому, відповідно до матеріалів кримінального провадження, судом дотримані вимоги, передбачені ч.ч.3,4 ст.349 КПК України, зокрема роз`яснено обвинуваченому наслідки розгляду провадження у зазначеному порядку, на що останній погодився.
За таких обставин, та з врахуванням вищезазначених вимог кримінального процесуального закону, обвинувачений позбавлений можливості оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.
Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного йому покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який негативно характеризується за місцем відбування покарання, раніше неодноразово судимий, на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, проте з 1996 року неодноразово був оглянутий лікарем-наркологом, востаннє 23 грудня 2015 року, діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, не одружений, а також ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, який визнаний судом як невеликий.
Обставинами, що пом`якшують покарання, судом визнано щире каяття та визнання вини обвинуваченим.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом визнано рецидив злочину.
З урахуванням всіх обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення останньому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення - у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального.
Також суд обґрунтовано частково приєднав до призначеного покарання невідбуту обвинуваченим частину покарання за вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28 листопада 2017 року (строк якого складає 1 рік 1 місяць 29 днів), та визначив остаточне покарання із застосуванням ст.71 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці.
Обставини, на які посилається обвинувачений, правильність висновків суду не спростовують та фактично були враховані судом при призначенні покарання.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, призначене обвинуваченому покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.
З огляду на фактичні обставини провадження і відомості про особу обвинуваченого, який раніше одинадцять разів судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, в тому числі за правопорушення проти правосуддя, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання неможна вважати надто суворим.
Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 червня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4