Справа № 348/2057/21
Провадження № 11-кп/4808/403/22
Категорія ч.1 ст. 126 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Кукурудз
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Надвірнянського районного суду від 22 червня 2022 року відносно ОСОБА_7 за ст. 126 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

в с т а н о в и л а:

У своїй апеляційній скарзі прокурор, вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що перекваліфіковуючи дії обвинуваченого з ч.1 ст. 125 КК України на ч.1 ст. 126 цього Кодексу, суд у своєму вироку, без врахування фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення зазначив, що у ході судового провадження свідок ОСОБА_10 пояснила, що обвинувачений завдав потерпілій удар по лівій нозі. Відповідно до протоколу дослідження носія інформації від 13.09.2021 року, під час огляду відеозаписів зазначено, що удар було завдано по лівій нозі потерпілої. Згідно із відеозаписами, які є речовими доказами у даному кримінальному провадженні чітко видно, що обвинувачений вдарив потерпілу саме по лівій гомілці. Відповідно до висновку експерта №199 встановлено, що у потерпілої інших тілесних ушкоджень, крім садна на правій гомілці не було. Зазначені докази у своїй сукупності свідчать про те, що удар, який завдав обвинувачений по лівій нозі потерпілої не спричинив тілесних ушкоджень.

Вказує, що судом не враховано показання в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_11 про те, що 31.08.2021 року її та обвинуваченого викликали в поліцію, оскільки вона написала заяву зокрема, що обвинувачений розбив у її квартирі вікно. Коли вона та обвинувачений виходили з відділення поліції, останній, який йшов попереду неї копнув потерпілу в ногу, також зазначила, що обвинувачений вдарив її у задню частину правої гомілки.

Також зазначає, що судом не спростовано висновок експерта № 199 від 11.09.2021 року в якому зазначено, що потерпіла ОСОБА_11 заявила, що 31.08.2021 року на сходах, що входять в приміщення Надвірнянського ВП ГУНП, ОСОБА_7 наніс один удар ногою по правій гомілці. Обставини події пам`ятає, за меддопомогою зверталася в травмпункт КНП «Надвірнянська ЦРЛ» із скаргами на біль правої ноги.

Звертає увагу на те, що згідно висновків експерта, на підставі даних судово-медичної експертизи на ім`я ОСОБА_11 , у останньої мав місце забій м`яких тканин правої гомілки у вигляді садна та набряку, який отриманий від дії тупого твердого предмету, може відповідати терміну утворення вказаному в постанові і згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», відноситься до легких тілесних ушкоджень. Характер, локалізація виявленого забою м`яких тканин не виключають можливості його утворення і від одного удару рукою чи ногою у вказану анатомічну ділянку. На думку апелянта, твердження суду про те, що на відеозаписах чітко видно, що обвинувачений вдарив потерпілу саме по лівій гомілці не відповідає дійсності, оскільки на вказаних відеозаписах видно, що удар спричинено як по лівій так і по правій гомілках.

Таким чином, внаслідок перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.1 ст. 125 КК України на ч.1 ст. 126 цього Кодексу, судом безпідставно пом`якшено кримінально правове становище обвинуваченого.

Крім того, судом не у повній мірі враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, його ставлення до вчиненого діяння, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що оскаржуваний вирок суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам КПК України, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Зазначає, що в нього не було умислу на нанесення удару потерпілій, на що він звертав увагу в суді першої інстанції. 31.08.2021 року його викликали до Надвірнянського відділу поліції, через те, що потерпіла написала заяву про розбиття у її квартирі вікна. При виході із приміщення відділення поліції, потерпіла вдарила його по спині, а він інстинктивно підняв ногу і зачепив потерпілу. При цьому, удар наніс ненавмисно, будь-яких тілесних ушкоджень в потерпілої не було, і в поліції вона їх не показувала, а також не скаржилась на біль. Мати потерпілої здійняла крик і сказала потерпілій писати заяву. Оскільки потерпіла ОСОБА_11 його вдарила кулаком по спині, він також написав заяву на потерпілу, однак результат розгляду заяви йому невідомий.

Вказує, що об`єктивних даних про те, що потерпіла від його таких дій відчула фізичний біль, судом не встановлено. Твердження потерпілої про відчуття нею фізичного болю внаслідок того, що ніби то він завдав удару в праву ногу, на думку апелянта не може беззаперечно свідчити про те, що вона дійсно від цих дій відчувала фізичний біль, так як з відеозаписів події видно, що удар прийшовся по внутрішній частині лівої гомілки потерпілої. А тому, фізична біль, яку нібито потерпіла відчувала в правій нозі не є наслідком його неумисних дій.

Окрім цього, звертає увагу на те, що в задоволенні цивільного позову потерпілої про стягнення із нього моральної шкоди та витрат на правничу допомогу слід відмовити, оскільки такий розмір задоволених судом позовних вимог про стягнення моральної шкоди є завищеним та недоведеним.

Просить вирок Надвірнянського районного суду від 22.06.2022 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України та виправдати за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Вироком Надвірнянського районного суду від 22.06.2022 року ОСОБА_7 , визнаний винуватим та засуджений за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Заявлений потерпілою цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_11 витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

За вироком суду 31.08.2021 року о 14 год. 30 хв. на виході з приміщення Надвірнянського відділення поліції, за адресою: вул. Шевченка, 3 м. Надвірна між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на ґрунті тривалих неприязних відносин виник конфлікт. Під час даного конфлікту ОСОБА_7 діючи умисно, наніс один удар правою ногою по внутрішній частині лівої гомілки ОСОБА_11 , чим завдав потерпілій фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень.

Такими діями, ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.126 КК України - умисне завдання удару, що завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав подану апеляційну скаргу просив її задовольнити, а щодо апеляційної скарги поданої обвинуваченим ОСОБА_7 заперечив, вважає її безпідставною та необґрунтованою;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 , підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченого, просили її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечили;

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що їх слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався.

У відповідності до положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, що ґрунтуються на їх всебічному, повному і безпосередньому дослідженні, яким дана належна правова оцінка.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 126 КК України, а призначене покарання є достатнім та справедливим для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Не зважаючи на повне заперечення ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі своєї вини у скоєнні інкримінованого йому кримінальному проступку, його вина доводиться доказами, зібраними під час досудового розслідування та ретельно дослідженими в суді першої інстанції, а саме: показаннями потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_10 , та письмовими доказами, які суд вважає належними та допустимими доказами у даному кримінальному провадженні.

Крім вищенаведених доказів, винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку доведена безпосередньо дослідженими судом першої інстанції наступними письмовими доказами, зокрема:

- рапортом від 31.08.2021 року, згідно якого о 16 год. 08 хв. надійшло повідомлення від лікаря Надвірнянської ЦРЛ Мельник, яка повідомила, що у приймальний покій звернулася ОСОБА_11 із тілесними ушкодженнями(а.с. 62);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 31.08.2021 року, відповідно до якого дізнавач ОСОБА_12 о 16.20 годині прийняла усну заяву від ОСОБА_11 про вчинення кримінального правопорушення (а.с.63);

- протоколом дослідження носія інформації від 13.09.2021 року, згідно якого на відеозаписах о 14.35.41 год. (згідно з лічильником відеозапису), ОСОБА_7 наносить один удар ногою по лівій нозі ОСОБА_11 , після чого прямує по сходах донизу та о 14.35.43 год. розвернувшись піднімається назад до центрального входу Надвірнянського РВП. До зазначеного протоколу долучено викопіювання фрагментів відеозапису на яких видно розташування учасників кримінального провадження у період вчинення кримінального правопорушення (а.с.69-77).

Відповідно до відеозаписів події кримінального правопорушення, встановлено, що подію зафіксували дві відеокамери. Одна відеокамера, яка знаходиться на фасаді Надвірнянського РВП та дорожня відеокамера. На обох фрагментах відеозапису чітко видно, що з відділення поліції спочатку вийшов обвинувачений, за ним йшла потерпіла. Обвинувачений зупинився, повернув голову назад. Помітив, що потерпіла йде позаду нього. Потім знову подивився вперед. І стоячи спиною до потерпілої завдав різкого удару правою ногою по внутрішній частині лівої гомілки потерпілої;

- догоспітальним клінічним протоколом від 31.08.2021р. №3136, відповідно до якого на огляд чергового лікаря звернулася ОСОБА_11 зі скаргою на біль на задній поверхні правої гомілки. Зазначила, що їй завдали удару приблизно о 15.00 год. 31.08.2021р. При огляді виявлено садно, набряк, біль при пальпації поверхні правої гомілки. Встановили діагноз: забій м`яких тканин правої гомілки, задньої поверхні (а.с.85).

- висновком експерта від 11.09.2021 року №199 про те, що у ході проведення судово-медичної експертизи на задньо-внутрішній поверхні нижньої третини правої гомілки потерпілої є садно неправильно-овальної форми, розмірами 1х1,5 см, під сухою червоною кіркою нижче рівня оточуючої шкіри та незначний набряк м`яких тканин, інших будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено. На підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_11 , догоспітального клінічного протоколу №3136, у ОСОБА_11 мав місце забій м`яких тканин правої гомілки у вигляді садна та набряку, який отриманий від дії тупого твердого предмету, може відповідати терміну утворення 31.08.2021 і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Характер, локалізація виявленого забою м`яких тканин не виключають можливості його утворення і від одного удару рукою чи ногою у вказану анатомічну ділянку(а.с.79).

Перевіривши вказані вище докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх допустимість та достовірність.

Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що поза всяким розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом в судовому засіданні, які були отримані у рамках чинного законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Досліджені докази судом першої інстанції є належними, допустимими та достовірними, які суд визнав достатніми для визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні вказаного кримінального проступку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він завдав удар не умисно, а інстинктивно є безпідставними, оскільки повністю спростовується відеозаписами події, які були здійснені з різних ракурсів. На цих відеозаписах чітко видно, що обвинувачений йшов попереду, зупинився, сперся на двері, оглянувся через плече і після цього завдав різкого удару по лівій гомілці потерпілої. Такий рух ногою не є природнім рухом при ходьбі і був здійснений обвинуваченим умисно. На відео не зафіксовано, що потерпіла завдала удар обвинуваченому.

Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що в задоволенні цивільного позову потерпілої про стягнення із нього моральної шкоди та витрат на правничу допомогу слід відмовити, оскільки такий розмір задоволених судом позовних вимог про стягнення моральної шкоди є завищеним та недоведеним, є безпідставним, виходячи із такого.

Так, відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає серед іншого у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

З урахуванням характеру та обсягу фізичних страждань потерпілої, присуджене судом відшкодування моральної шкоди є достатнім для компенсації шкоди завданої внаслідок вчинення щодо потерпілої кримінального правопорушення.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до квитанції про сплату грошових коштів за надання правничої допомоги від 18.11.2021 №043/2021 потерпіла оплатила витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 3000,00 гривень, а тому обґрунтовано стягнув ці витрати з обвинуваченого на користь потерпілої.

Інші доводи поданої апеляційної скарги не спростовують обставин пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення та не є підставою для скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції.

Колегія суддів приходить до висновку, що вищепереліченими доказами спростовано те, що обвинувачений не вчиняв інкримінований йому злочин, тому апеляційний суд розцінює ці доводи апеляційної скарги як такі, що мають на меті уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності за вчинене.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції, перекваліфіковуючи дії обвинуваченого з ч.1 ст. 125 КК України на ч.1 ст. 126 цього Кодексу, не врахував фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема не врахував показання в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_11 в тій частині, що коли вона та обвинувачений виходили з відділення поліції, останній, який йшов попереду неї копнув потерпілу в ногу, а також, що обвинувачений вдарив її у задню частину правої гомілки, є безпідставними, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження стороною обвинувачення дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що така кваліфікація дій обвинуваченого є недоведеною, оскільки в ході судового провадження свідок ОСОБА_10 зазначила, що бачила як обвинувачений завдав потерпілій удар по лівій нозі.

Відповідно до протоколу дослідження носія інформації від 13.09.2021 року, під час огляду відеозаписів зазначено, що удар було завдано по лівій нозі потерпілої. Згідно з відеозаписами, які є речовими доказами у даному кримінальному провадженні чітко видно, що обвинувачений вдарив потерпілу саме по лівій гомілці. Відповідно до висновку експерта №199 встановлено, що у потерпілої інших тілесних ушкоджень крім садна на правій гомілці не було.

Зазначені докази у своїй сукупності свідчать про те, що удар, який завдав обвинувачений по лівій нозі потерпілої не спричинив тілесних ушкоджень. Доказів того, що обвинувачений завдав також удар по правій нозі потерпілої суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, судом першої інстанції дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч.1 ст.126 КК України, оскільки в результаті завдання удару тілесні ушкодження потерпілій не були спричинені.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі, що судом не спростовано висновок експерта № 199 від 11.09.2021 року в якому зазначено, що потерпіла ОСОБА_11 заявила, що 31.08.2021 року на сходах, що входять в приміщення Надвірнянського ВП ГУНП, ОСОБА_7 наніс один удар ногою по правій гомілці, обставини події пам`ятає, за меддопомогою зверталася в травмпункт КНП «Надвірнянська ЦРЛ» із скаргами на біль правої ноги, є необґрунтованим, оскільки вказаний висновок експерта був в повній мірі досліджений в ході судового провадження в суді першої інстанції, який в свою чергу визнаний належним, допустимим та достовірним доказом.

Разом з тим, чинними положеннями КПК України не передбачено необхідності перевірки таких пояснень, які зазначені у висновку експерта, а сам висновок експерта є документом, який суд досліджує безпосередньо у судовому засіданні.

Також судом першої інстанції у повній мірі було враховано характер та ступінь вчиненого кримінального проступку, особу винного, його ставлення до вчиненого діяння та обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення.

Призначене покарання є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі, у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині, є безпідставними та непереконливими.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 в повній мірі врахував також дані про його особу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, довівши вину ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення та виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у межах санкції статті за ч. 1 ст. 126 КК України, а саме у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, та що це покарання відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та його індивідуалізації.

Доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність під час апеляційного розгляду допитати потерпілу та свідка, а також дослідити письмові докази, долучені до матеріалів кримінального провадження в суді першої інстанції, є безпідставними, і на спростування цих доводів колегія суддів звертає увагу на те, що потерпіла ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_10 були допитані під час розгляду справи в суді першої інстанції, і їх показання в повній мірі викладені у оскаржуваному вироку, при цьому, прокурором в поданій апеляційній скарзі не наведено які саме протиріччя є в цих показаннях, які необхідно було б дослідити.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано Франківської області від 22 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4