Справа № 357/1034/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.06.2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за №0002102, внесеному до ЄРДР 07.09.2021 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любимівка Нововоровського району, Херсонської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених 1 ст. 286 КК України
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
представник потерпілого ОСОБА_5 ,
потерпілий ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

04.09.2021 року приблизно о 15 годині ОСОБА_3 , керуючи технічно-справним автомобілем марки "MAN TGS 41.440" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по 123 км + 600 м автодороги «Р 04» сполученням Київ Фастів - Біла Церква Тараща Звенигородка, від м. Біла Церква Київської області у напрямку до центру м. Тараща Київської області, на повороті до с. Коженики Білоцерківського району Київської області, в порушення вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, де вказано: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 2.3 (д) Правил дорожнього руху України, де вказано: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; п. 12.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; п. 13.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу», не вірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, залежно від швидкості руху керованого ним автомобіля та дорожньої обстановки не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, допустив зіткнення передньою лівою частиною кабіни автомобіля "MAN TGS 41.440", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в задню праву частиною попутного автомобіля "VOLKSWAGEN GOLF", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухаючись попереду нього, по тій само смузі руху, зупинився з увімкненим вказівником лівого повороту та надавав перевагу в русі зустрічному автомобілю «DAF XF 95.430» державний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом «SCHWARZMULLER», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався по своїй смузі руху, від м. Тараща у напрямку до м. Біла Церква та мав перевагу в русі. Внаслідок вказаного зіткнення автомобіля "MAN TGS 41.440", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з автомобілем "VOLKSWAGEN GOLF", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , останнього, по-інерції, розкрутило в повітрі та відкинуло на смугу зустрічного для нього напрямку руху, де відбулося зіткнення передньою центральною частиною вищевказаного автомобіля «DAF XF 95.430», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 з напівпричепом «SCHWARZMULLER» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 в ліву бокову поверхню автомобіля "VOLKSWAGEN GOLF", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав перелом 1-2; 4-10 ребер праворуч, правобічний пневмогідроторакс; перелом 1 ребра ліворуч, малий лівобічний пневмоторакс; лінійний перелом виличної дуги ліворуч, гематоми лобно-скроневої ділянки праворуч, моста стовбурової системи, субарахноїдальний крововилив; навколо очний синець зліва, рана лівої тім`яно-потиличної області, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, так як для повного зрощення переломів необхідно тривалий строк більш ніж 3 тижні.
Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 2.3 (б,д), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав повністю, частково визнав цивільний позов на суму 60000 грн., щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення. Зазначив, що 04.09.2021 року, приблизно о 15 год. 00 хв., керував автомобілем марки "MAN TGS 41.440" та рухаючись по автодорозі в напрямку до центру м. Тараща Київської області, на повороті до с. Коженики Білоцерківського району Київської області здійснив зіткнення з автомобіля "VOLKSWAGEN GOLF ", під керуванням водія ОСОБА_6 . Не заперечував, що порушив п.п. 2, 3 б, д, 12.21. 13.1 Правил дорожнього руху, внаслідок яких трапилася дана дорожньо-транспортна пригода та потерпілому спричинені тілесні ушкодження. Він не хотів таких наслідків. Страхова компанія відшкодувала вартість автомобіля потерпілого. Також, підприємство, на якому він працював водієм, відшкодувало витрати на лікування потерпілого. Було утримало його заробітну плату за 1 місяць, це 16400 грн. і перераховано їх потерпілому. Погоджується відшкодовувати моральну шкоду в розмірі 60000 грн. Раніше не відшкодовував, бо був звільнений з роботи. На даний час він працює неофіційно, отримує заробітну плату і буде відшкодовувати. Просив суворо не карати. Зазначив, що 22 роки працював водієм на вантажних автомобілях, ніколи не порушував, умислу на вчинення злочину не мав.
Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.
З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу й стосуються речових доказів у провадженні. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд встановив, що своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.
При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого необережного злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, працює неофіційно.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.
Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини.
Вирішуючи питання про призначення менш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, суд зазначає, що наряду з іншими видами покарань, вказаною нормою закону передбачено також штраф. Разом із тим, призначаючи покарання у виді штрафу і визначаючи його розмір, суди мають враховувати майновий стан обвинуваченого. Майновий стан винного є поняттям оціночним. Для оцінки майнового стану винного слід, зокрема, враховувати розмір заробітної плати, пенсії чи стипендії такої особи; грошових доходів від підприємницької чи іншої законної діяльності; доходів у вигляді відсотків за банківськими вкладами; доходів від цінних паперів; нерухомого та іншого майна. Оскільки, обвинувачений офіційно не працює, постійного джерела доходу не має, а тому, в даному конкретному випадку, до нього, на думку суду, не може бути застосований такий вид покарання як штраф.
Що стосується, такого виду покарання, як виправні роботи, який передбачений санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, то в даному випадку, він також не підлягає застосуванню, оскільки даний вид покарання повинен відбуватися за місцем роботи засудженого, а ОСОБА_3 працює неофіційно.
З огляду на викладене, враховуючи, що до ОСОБА_3 не можуть бути застосовані менш суворі види покарання, передбачені санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, суд дійшов висновку, що для виправлення ОСОБА_3 ,, попередження вчинення ним нових злочинів, йому необхідно і достатньо призначити покарання у виді обмеження волі, в наближених до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 1 статті 286 КК України.
Враховуючи конкретні обставини справи, те, що обвинувачений раніше не судимий, визнав винуватість, щиро розкаявся, враховуючи думки прокурора, потерпілого та його представника, висловлені в судових дебатах, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, але умовах контролю за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації, а тому його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, згідно ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На думку суду, призначене покарання та звільнення від його відбування, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів і не буде становити особистий надмірний тягар для особи, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого правопорушення і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.
Вирішуючи питання цивільного позову ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_3 , моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку.
Виходячи зі змісту ст. 128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.
Відповідно до частини 1 статті 129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.
Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
При вирішенні цивільного позову, суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Під час судового розгляду було встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченого потерпілому було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із спричиненням йому тілесних ушкоджень, внаслідок ДТП, що призвело до ушкодження здоров`я, фізичного болю, пошкодження майна, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя.
Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, характер і обсяг страждань, яких зазнав потерпілий у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, наявність підтвердженого причинного зв`язку між отриманими травмами і діями обвинуваченого, враховуючи відшкодування коштів страховою компанією та виплатою коштів підприємством, де працював обвинувачений із його заробітної плати, що не заперечується потерпілим в судовому засіданні, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд дійшов висновку про те, що з обвинуваченого підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 60000 грн., що відповідає положенням ст. ст. 23, 1167 ЦК України .
Заначений розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілого, - з іншого.
Таким чином, із урахуванням принципу диспозитивності кримінального судочинства цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави в розмірі 1372,96 грн.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного окарання з випробуванням, встановити іспитовий строк 1 (один) рік.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не застосовувати.
Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 60000 (шістдесят тисяч) грн.
Речові докази:
- автомобіль "MAN TGS 41.440", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на зберігання «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ», залишити у останнього, як у власника майна;
- автомобіль "VOLKSWAGEN GOLF", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засбобів Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області повернути власнику ОСОБА_6 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в розмірі 1372 (одна тисяча триста сімдесят два) грн. 96 коп.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.
Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1