ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

13 квітня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України, -

встановив:
В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження № №0004851 від 04.09.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України.

Прокурором ОСОБА_3 в судовому засіданні подане клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 . В обґрунтування заявлених клопотань прокурор зазначив, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_5 під час досудового розслідування та судового розгляду не зникли та існувати не перестали.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» на території України запроваджено воєнний стан з 5:30 24 лютого 2022 року терміном на 30 діб. Указом Президента України № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні на 30 діб. У зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану тимчасово можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини та громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також впроваджуватися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.

Отже, навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану конституційні права людини на судовий захист не можуть бути обмежені.

24 лютого 2022 року Рада суддів України ухвалила Рішення № 9 щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні, згідно з п. 1 якого звернуто увагу усіх судів України, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист.

У зв`язку із введенням воєнного стану конвоювання осіб, які перебувають під вартою службою конвою припинено, тому судом було прийнято рішення про проведення судового засідання у режимі відеоконференції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор». Однак, встановити відеозв`язок із вказаною установою не вдалось з технічних причин, зокрема через відсутність інтернет-зв`язку в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Ураховуючи об`єктивні обставини неможливості встановлення відеозв`язку з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» з причин, що не залежать від суду, враховуючи також збройну агресію Російської Федерації та невизначеність обстановки, яка може скластись у будь-який час, з урахуванням періодичних обстрілів міста Одеси, а також з огляду на те, що строк запобіжного заходу обраного відносно обвинуваченого у виді тримання під вартою спливає, суд, як виняток, вважає за можливе розглянути клопотання прокурора за відсутності обвинуваченого.
Через введення в Україні воєнного стану, в судовому засідання вирішено лише питання доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого.

Заслухавши прокурора, який підтримав клопотання та вважав за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого, захисника, який заперечив проти задоволення клопотання прокурора та вважав за доцільне змінити запобіжний захід відносно його підзахисного на домашній арешт, суд, розглядаючи клопотання прокурора та оцінюючи доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого, виходить з наступного.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При вирішенні клопотання прокурора суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою; те, що він має зареєстроване місце проживання та не мав до затримання постійного місця роботи та місця проживання на території м. Одеси.

Разом з цим, суд враховує, що в судовому засіданні захисником суду надано договір оренди житлового приміщення (квартири) від 12.04.2022 року, згідно якого обвинуваченим орендовано житло за адресою: АДРЕСА_1 , яка в свою чергу знаходиться неподалік від суду та районного відділу поліції.

Крім того судом враховується, що судове провадження у цій справі перебуває на стадії судового розгляду та судом досліджена більша частина доказів у справі, зокрема письмові докази, та відповідно до визначеного судом порядку дослідження доказів, залишилось допитати свідків обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і обвинуваченого. Однак, з наданої до суду інформації, зазначеної в рапорті оперуповноваженого СКП ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , свідок ОСОБА_6 загинув в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а встановити місцезнаходження свідка ОСОБА_7 не виявилось можливим. За таких обставин, суд вважає, що існує лише мінімальна ймовірність того, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема має можливість впливати на свідків у цій справі або плинути на стан судового розгляду і, зазначений ризик не є вирішальним для продовження тримання особи під вартою.

При цьому, суд також враховує, що обвинувачений під вартою перебуває майже півтора роки та за весь час перебування справи в провадженні суду, стороною обвинувачення не вжито дієвих заходів з надання суду доказів винуватості ОСОБА_5 , зокрема забезпечення явки до суду свідків для їх допиту.

Серед іншого, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_5 у сукупності з іншими обставинами, при вирішенні питання щодо заявлених прокурором існування ризиків можливого переховування від суду та втечі, і вважає, що є обґрунтовані сумніви щодо належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим ОСОБА_5 .

Ризик переховування від правосуддя, суд оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , (сімейний стан, місце проживання, засоби до існування) і приходить до висновку, що ризик переховуватися залишається досить актуальним зважаючи на особистість обвинуваченого та тяжкість ймовірного покарання за ч. 2 ст.307 КК України в разі визнання його винуватим.

Таким чином, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, який з часом зменшився, але продовжує існувати.

При оцінці доводів прокурора про існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, судом враховується, що ОСОБА_5 , згідно даних наявних в матеріалах провадження, перебував у розшуку, але раніше не судимий.

Втім, необхідно оцінювати не лише наявність ризиків, а й доцільність застосування тримання під вартою до ОСОБА_5 на цьому етапі провадження.

Фактично, суд повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав обвинуваченого та дотримання принципу верховенства права. Тримання під вартою вважається «позбавленням волі» в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Метою цієї статті є захист від самовільного та необґрунтованого позбавлення волі. Тому суд повинен всебічно оцінити обставини, на які посилаються сторона обвинувачення та сторона захисту.

Оцінка відповідних і достатніх підстав тримання під вартою має бути здійснена без відриву від фактичної тривалості попереднього ув`язнення. Ця оцінка здійснюється з необхідною ретельністю під час провадження у справі (Рішення у справі Gabor Nagy проти Угорщини-2 від 11 квітня 2017 року, заява № 73999/14, параграф 77). При цьому, потрібно завжди виходити з презумпції звільнення особи з-під варти (Рішення Великої Палати у справі Buzadji проти Республіки Молдова від 5 липня 2016 року, заява № 23755/07, параграфи 89, 91). Мають бути переконливо продемонстровані конкретні факти справи, для того, щоби переважати правило поваги до особистої свободи, а також щоби виправдати подальше тримання під вартою (наприклад, Рішення у справі Ilijkov проти Болгарії від 26 липня 2001 року, заява № 33977/96, параграф 84). Питання тривалості тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно.

Враховуючи тривалий час знаходження обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд приходить до висновку, що забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у тому числі унеможливлення впливу на свідків, впливу на стан судового розгляду кримінального провадження, може бути досягнуто шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого, ніж тримання під вартою, заходу забезпечення кримінального провадження із покладенням на нього відповідних обов`язків.

При вирішенні питання про можливе застосування більш м`якого запобіжного заходу, прокурор посилається на те, що жодний інший запобіжний захід не зможе запобігти наведеним ризикам.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Суд уважно ставиться до того, що зі сплином часу продовжуване тримання обвинуваченого під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання, проте прокурором не надаються докази того, що з`явилися нові ризики або існуючі ризики не зменшилися.

У Рішеннях ЄСПЛ - Ідалов проти Росії, Мамедова проти Росії зазначається, що серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення.

Враховуючи все наведене у сукупності: час перебування під вартою, стадію судового розгляду, наявність постійного місця проживання, зменшення ризиків, які враховувалися при обранні запобіжного заходу, суд вважає, що прокурор не довів, що інший, більш м`який запобіжний захід не зможе на час розгляду клопотання запобігти встановленим та доведеним ризикам.

З огляду на те, що залишаються ризики переховування, тиск на свідків, суд при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу на більш м`який враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі «Боротюк проти України», заява № 33579/04 п. 62, в якому зазначено, що у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Сторона захисту просила застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обираючи для обвинуваченого ОСОБА_5 інший більш м`який запобіжний захід суд враховує, що існуючі ризики залишаються актуальними, тому при обранні більш м`якого запобіжного заходу необхідно їх врахувати та покласти на обвинуваченого відповідні обов`язки передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 8, 9 ч.5 ст.194 КПК України.

Суд вважає, що цілодобовий домашній арешт із покладанням процесуальних обов`язків визначених у ч. 5 ст.194 КПК, з носінням електронного засобу контролю, зможе уберегти від існуючих ризиків та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у зв`язку з чим приходить висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Керуючись ст.331, 370, 376 КПК України, суд, -
постановив:
У задоволенні клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 відмовити.

Змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, строком на два місяці, тобто до 13.06.2022 року включно, із забороною цілодобово залишати житло де він мешкає, за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 8, 9 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою суду;

- заборонити залишати житло, населений пункт у якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, а також зміну засобів зв`язку;

- утримуватись від спілкування із свідками та іншими учасниками кримінального провадження щодо обставин злочину, в якому він обвинувачується у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інший документ, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

- носити електронний засіб контролю.

Обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити з-під варти негайно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань.

Виконання ухвали суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, контроль за поведінкою та контроль в частині носіння електронного засобу контролю обвинуваченим покласти на співробітників Відділення поліції № 1 Одеського районного управління № 1 ГУНП в Одеській області.

Строк дії ухвали суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту обчислюється з моменту оголошення ухвали суду, а саме з 13.04.2022 року та закінчується 13.06.2022 року включно.

Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор», прокурору до відома; начальнику Відділення поліції № 1 Одеського районного управління № 1 ГУНП в Одеській області для виконання.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 14 квітня 2022 року о 13:00 год. в залі судового засідання Приморського районного суду м. Одеси №106.

Суддя
Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/1986/21
Номер провадження № 1-кп/ 522/32/22
Головуючий суддя ОСОБА_1