Номер провадження: 11-кп/813/898/22
Справа № 512/380/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на вирок Любашівського районного суду Одеської області від 13 грудня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000236 від 28 липня 2018 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Куган Учкурганського району Наманганської області Республіки Узбекистан, громадянина України, з вищою освітою, який працює тренером- викладачем ДЮСШ «ОЛІМП», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції.

Вироком Любашівського районного суду Одеської області від 13 грудня 2021 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання звільнений з випробуванням на іспитовий строк 1 рік з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 7120 грн. 37 коп. та моральної шкоди в розмірі 100000 грн. задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 5904 грн. 90 коп. матеріальної шкоди та 25 000 грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти позову, в тому числі про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Вирішено питання стосовно речових доказів та із заходами забезпечення кримінального провадження.

Оскарженим вироком встановлено, що 28 липня 2018 року близько 03 години 30 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи біля річки «Південний Буг» поблизу ГЕСу на відстані 7 км від смт. Саврань, Савранського району, Одеської області, разом з провідним державним інспектором відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» ОСОБА_10 , службове посвідчення серія НОМЕР_1 видане 28.08.2017 року, дійсне до 28.08.2019 року, який згідно плану-наказу №135 про проведення рибоохоронного рейду 28.07.2018 року виконував своє службове завдання, а саме, здійснював рибоохоронний рейд, під час суперечки з ним, яка виникла з приводу неналежного (на його погляд) виконання службових обов`язків ОСОБА_10 на підставі раптово виниклих неприязних відносин, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_10 три удари (один рукою, два ногою) в область обличчя.

Внаслідок цих дій ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден та крововилив обличчя зліва, перелом носової кістки без зміщення.

Тілесне ушкодження у вигляді перелому носової кістки згідно п.п.2.3.3. «Правил судово-медичного визнання ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Тілесні ушкодження у вигляді саден і крововиливу обличчя, згідно п.п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.), відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційних скарг та узагальненні доводи осіб, які їх подали

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 , його захисник ОСОБА_7 та представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просив повторно дослідити докази наявні в матеріалах кримінального провадження, скасувати вирок суду та на підставі п.2) ч.1 ст.373 КПК України визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України у зв`язку з недоведеністю, що діяння вчинене обвинуваченим.

Крім того захисник просив в повному обсязі відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілого.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, відступив від принципу об`єктивності та безсторонності дослідження доказів, однобічно та з обвинувальним ухилом оцінив докази, наявні у матеріалах справи, прийняв до уваги докази тільки таким чином, які нібито підтверджують винуватість ОСОБА_8 , одночасно залишив поза увагою доводи сторони захисту, що потягло за собою невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

З оскарженого вироку убачається, що зміст досліджених в ході судового розгляду кримінального провадження доказів беззаперечно не доводить винуватість ОСОБА_8 за ч.2 ст.345 КК України.

Суд першої інстанції обґрунтував свій висновок про винуватість ОСОБА_8 показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000236, наказом №135 на проведення рибоохоронного рейду від 02.07.2018 р., актом №000325 виявлення та вилучення безхазяйного майна Управління державного агентства рибного господарства у Одеській області від 28.07.2018 р., протоколом проведення слідчого експерименту від 23.08.2018 р., висновком судово-медичної експертизи №60 від 27.09.2018 року, відеозаписом рибоохоронного рейду за 28.07.2018 р., постановою від 06.03.2019 р. про визнання та приєднання речових доказів - USB накопичувача, протоколом огляду - USB накопичувача із відеозаписом рибоохоронного рейду від 28.07.2018 р.

Разом з цим жоден з вище перелічених доказів жодним чином не підтверджує винуватість ОСОБА_8 ..

Так, показання вищевказаних свідків є неінформативними, оскільки вони лише вказують на наявність суперечки між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 із приводу того, що інспектор не виконує свої посадові обов`язки. Жоден із цих свідків не бачив момент нанесення тілесних ушкоджень потерпілому саме обвинуваченим.

Будь-яких доказів, які могли би прямо чи опосередковано вказати на обвинуваченого ОСОБА_8 , як на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення в матеріалах справи відсутні

На зазначені обставини сторона захисту неодноразово звертала увагу під час судового розгляду кримінального провадження, однак вони були залишені судом першої інстанції поза увагою, їм не надано належної оцінки, внаслідок чого суд невірно встановив обставини кримінального правопорушення, виклав у вироку висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_18 , який весь час знаходився поруч із ОСОБА_8 та надав показання про те, що обвинувачений тілесних ушкоджень ОСОБА_10 не наносив.

Обвинувачений ОСОБА_19 в своїй апеляційній скарзі просив скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В матеріалах справи не міститься, а прокурором не надано жодних прямих та непрямих доказів на підтвердження того факту, що між обвинуваченим та потерпілим взагалі відбулась бійка, в ході якої ОСОБА_10 були нанесені тілесні ушкодження.

Висновки суду спростовуються показаннями свідків, кожен з яких у судовому засіданні показав, що між обвинуваченим та потерпілим ніякої бійки не було.

Представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просив змінити вирок суду в частині цивільного позову, а саме задовольнити цивільний позов потерпілого в повному обсязі.

Зазначив, що розмір заявленої потерпілим моральної шкоди в сумі 100 000 гривень є співмірним негативним наслідкам морального характеру, які зазнав потерпілий внаслідок протиправних дій обвинуваченого.

Крім того суд безпідставно відмовив в задоволенні цивільного позову в частині вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки докази отримання адвокатом грошових коштів були долучені потерпілим в якості додатків до позову.

Позиції учасників апеляційного провадження

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив залишити оскаржений вирок без змін.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 в своїх апеляційних скаргах просили апеляційний суд оскаржений вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що вказані вимоги апеляційних скарг є такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки КПК України не передбачено винесення нового виправдувального вироку на стадії апеляційного розгляду кримінального провадження.

Також, в апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 вказували на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Між тим, частиною 3 статті 404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.07.2022 року було відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про прослуховування записів фіксації допитів свідків, з тих підстав, що захисник не навів жодних обставин, передбачених ч.3 ст.404 КПК України, для повторного дослідження вказаних доказів, які були предметом дослідження у суді першої інстанції.

В свою чергу, дослідивши оскаржений вирок суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Так, відповідно до оскарженого вироку суду першої інстанції вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його визнано винуватими, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

- наданими під час судового розгляду показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив суду першої інстанції, що він є провідним державним інспектором відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» та згідно плану-наказу № 135 про проведення рибоохоронного рейду, мав право здійснювати рибоохоронний рейд в любий час доби. 28 липня 2018 року, вночі до нього зателефонував ОСОБА_11 , працівник поліції та сказав, що активісти виявили сітку в річці Південий Буг біля ГЕСу і просив його приїхати. Коли він приїхав, то на березі було 4 працівники поліції та два активісти ОСОБА_8 та ОСОБА_18 . Він разом із активістами поплили на човні знімати сітку, під час якого ОСОБА_8 знімав відео, ОСОБА_8 виявляв невдоволення, що він належним чином не виконує свої обов`язки, висловлювався нецензурною лайкою. Він описав виявлене знаряддя вилову та склав необхідні документи, від підпису в протоколі ОСОБА_8 відмовився, ОСОБА_18 підписав. Працівники поліції поїхали, а після їхнього від`зду, ОСОБА_8 ударив його в область обличчя рукою, він упав на коліно, і ОСОБА_8 ще двічі ударив ногою в область обличчя. При цьому спитав чи добавити, на що він відповів , що ні, після цього вони пішли. Він зателефонував працівникам поліції та звернувся в лікарню.

- показаннями свідка ОСОБА_18 , який під час допиту в суді першої інстанції показав, що він із ОСОБА_8 поїхали на рибалку і він в річці знайшов сітку, вони викликали поліцію, а поліція викликала рибінспектора. Сітку вилучили, рибінспектор склав протокол, він підписав, а чи підписав ОСОБА_8 він не пам`ятає. Вони із ОСОБА_8 пішли майже разом із працівниками поліції, а ОСОБА_10 ще залишався.

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який під час допиту в суді першої інстанції показав, що був на чергуванні в складі групи реагування поліції та на 102 надійшов виклик, що на річці виявленої сітки, коли приїхали, ОСОБА_18 та ОСОБА_8 розповіли, що телефонували рибінспектору, але він не брав телефон. Хтось із працівників поліції викликав рибінспектора і він приїхав. ОСОБА_10 разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_18 витягнули сітки із річки, весь час між ним велася суперечка із того приводу, що інспектор не виконує свої обов`язки. ОСОБА_20 був емоційний, висловлювався нецензурною лайкою на адресу рибінспектора. ОСОБА_10 склав акт, після чого вони поїхали, а на березі залишилися ОСОБА_8 , ОСОБА_18 та ОСОБА_10 . Вони ще навіть не встигли доїхати до відділу поліції, як надійшло телефонне повідомлення, що ОСОБА_8 наніс ОСОБА_10 тілесні ушкодження. При цьому також пояснив, що коли вони були біля річки ніяких тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 не було.

- показами свідка ОСОБА_11 , який під час допиту в суді першої інстанції показав, що раніше працював в Савранському відділенні поліції, тоді він був на посаді водія, на номер 102 надійшло телефонне повідомлення від активістів про незаконний вилов риби сітками в річці Південний Буг. Він по телефону викликав ОСОБА_10 , бо він інспектор охорони водних ресурсів і це його робота. На річку приїхали: він, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ще один працівник поліції, хто саме не пам`ятає. Коли вони приїхали, то ОСОБА_18 та ОСОБА_8 були на човні і випливали на берег. Між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виникла суперечка на підвищених тонах, ОСОБА_8 обвинувачував, ОСОБА_10 в тому, що останній неналежним чином виконує свої посадові обов`язки. Вони втрьох поплили на човні та зняли сітку. В подальшому суперечка припинилася і вони (працівники поліції) поїхали;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який під час допиту в суді першої інстанції показав, що в кінці липня він був в слідчо-оперативній групі, був черговим слідчим. Біля 12 години до чергової частини надійшло телефонне повідомлення , що невідомі здійснювали незаконний вилов риби сітками. Вони прибули на місце, де були ОСОБА_18 та ОСОБА_8 , які повідомили, що на протилежній стороні річки невідомі особи закинули сітки. Він їм роз`яснив, що треба викликати не поліцію, а викликати інспектора з охорони водних біоресурсів. За викликом поліції на місце прибув ОСОБА_10 , йому повідомили в чому проблема. Після чого ОСОБА_18 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на човні поплили знімати сітки. Між ними був словесний конфлікт, ОСОБА_8 звинувачував ОСОБА_10 в неналежному виконанні своїх посадових обов`язків та на підвищених тонах питав, чому вони повинні виконувати за нього його роботу. ОСОБА_10 склав акт, який запропонував підписати ОСОБА_8 , але він відмовився. ОСОБА_18 підписав акт вилучення, в конфлікт не вступав. ОСОБА_18 та ОСОБА_8 працівники поліції запропонували підвезти, але вони відмовилися, також він запропонував ОСОБА_10 , щоб його почекати, але він сказав , що не має необхідності. Після чого вони поїхали, але пізніше надійшло телефонне повідомлення від ОСОБА_10 , що після того, як поїхали працівники поліції через 5-7 хвилин його побив ОСОБА_8 , наніс удари. Він як черговий слідчий зустрівся із ОСОБА_10 біля відділку поліції , прийняв заяву та відібрав пояснення. На обличчі у ОСОБА_10 була гематома, коли бачив його біля річки , то тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 не було;

- показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які та під час допиту в суді першої інстанції надали аналогічні показання про те, що коли вони були на рибалці працівники поліції запросили їх понятими під час слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_10 розповів та показав, як на березі річки Південний Буг йому наніс удари ОСОБА_8 ;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка під час допиту в суді першої інстанції показала, що вона є дружиною потерпілого ОСОБА_10 , 28 липня 2018 року вони лягли спати, але о 2 годині ночі чоловіка викликати на роботу. Біля 5 години ранку він приїхав додому, а на обличчі в нього були сліди побоїв, чоловік був в брудному одязі та пояснив, що його побив ОСОБА_8 . Також пояснила, що коли чоловік лікувався у лікарні, в палату до нього приходив ОСОБА_8 та в її присутності вибачався, казав, що йому щось підійшло. Чоловік раніше часто їздив по ночам на патрулювання. Раніше в них були теж скандали, бо ОСОБА_21 звинувачував чоловіка, що він неналежним чином виконував свої обов`язки;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , який під час допиту в суді першої інстанції показав, що до нього звернувся ОСОБА_10 попросив відвезти його в лікарню, в нього на обличчі були тілесні ушкодження.

Також, суд першої інстанції дослідив письмові докази, які підтверджують винність обвинуваченого, у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме:

- витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000236, з якого убачається , що 28.07.2018 р. близько 03 год. 30 хвилин в Савранському районі біля річки «Південий буг» невстановлена особа нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_10 , який перебуває на посаді державного патрульного Одеського рибоохоронного патрулю та перебував при виконанні службових обов`язків (Т.1 а.к.п. 174-176);

- заяву ОСОБА_10 адресовану до поліції від 28 липня 2018 року про те, що ОСОБА_8 біля 03 год. 30 хвилин при проведенні рибоохоронного рейду наніс йому тілесні ушкодження біля річки «Південний буг» (Т.1 а.к.п.179);

- план-наказ № 135 на проведення рибоохоронного рейду від 02 липня 2018 року, із змісту якого убачається, що провідному державному інспектору ОСОБА_10 , в складі головного державного інспектора ОСОБА_22 та громадських інспекторів рибоохорони, працівників національної поліції, прокуратури, прикордонної служби Держпродспоживслужби , екологічних служб за їх згодою, пішим порядком в період із 02 липня 2018 року по 31 липня 2018 року необхідно провести рибоохоронні рейди на водних об`єктах, продовольчих та стихійних ринках Савранського району (Т.1 а.к.п. 201);

- акт №000325/1250 виявлення та вилучення безхазяйного майна Управління державного агентства рибного господарства у Одеській області (Одеський рибоохоронний патруль) від 28 липня 2018 року, згідно якого провідний державний інспектор Одеського рибоохоронного патруля ОСОБА_10 , в присутності інспектора СРПП ОСОБА_23 , слідчого ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_18 28 липня 2018 року о 02 год. 40 хвилин при проведення рибоохоронного рейду виявлені та вилученні сітка ліскова риба в загальній кількості 7 штук , описом вилученого та актом приймання-передачі швидкопсувного майна вилученого за фактами порушень рибоохоронного законодавства від 28 липня 2018 року, актом прийому та квитанцією (Т.1 а.к.п.196-200);

- протокол проведення слідчого експерименту від 23.08.2018 року та відеозаписом, згідно якого ОСОБА_10 в присутності двох понятих розповів , що 28 липня 2018 року о 02 год. 10 хв. він був викликаний працівниками поліції Савранського ВП на берег річки Південий Буг для фіксування незаконного вилову риби, де вони перебували із громадськими активістами ОСОБА_24 та ОСОБА_25 ОСОБА_10 розповів та показав як після того, як поїхали працівники поліції, десь о 3 год. 15 хв. ОСОБА_8 наніс йому удар кулаком в область лівої щоки, від якого він упав, після чого ОСОБА_8 двічі наніс удар ногою в область лівої щоки, при цьому запитав : «Добавити?». (Т.1 а.к.п. 202-206);

- висновок судово-медичної експертизи №60 від 27.09.2018 року, відповідно до якого у ОСОБА_26 виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден та крововилив обличчя зліва, перелом носової кістки без зміщення. Тілесне ушкодження у вигляді перелому носової кістки згідно п.п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визнання ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді саден і крововиливу обличчя, згідно п.п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.), відносяться до легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження могли утворитися дією тупих предметів, якими могли бути кулак, взута нога і другі подібні предмети (Т.1 а.к.п. 217-218);

- відеозапис рибоохоронного рейду за 28 липня 2018 року, при його відтворенні якого убачається, що в річці було виявлено та вилучено сітку із рибою (Т.1 а.к.п. 220);

- постанову від 06 березня 2019 року про визнання і приєднання речових доказів - USB накопичувача із відеозаписом рибоохоронного рейду від 28 липня 2018 року, який ОСОБА_10 видав добровільно працівникам поліції (Т.1 а.к.п. 225-226);

- протокол огляду - USB накопичувача із відеозаписом рибоохоронного рейду від 28 липня 2018 року, який опечатано до паперового пакету в присутності понятих (Т.1 а.к.п. 227).

Разом з тим, суд першої інстанції надав оцінку позиції захисника ОСОБА_7 , який просив виправдати ОСОБА_8 , у зв`язку із відсутністю прямих доказів вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення, та вважав її необґрунтованою, посилаючись на те, що винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та підтверджується, зокрема висновком судово-медичної експертизи, показами потерпілого ОСОБА_27 та узгодженими між собою показами свідків, які були очевидцями наявного конфлікту між ОСОБА_25 та ОСОБА_10 та бачили потерпілого на березі річки незадовго до отримання ним тілесних ушкоджень.

Крім того, суд першої інстанції не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_18 про те, що тілесних ушкоджень ОСОБА_8 інспектору не наносив, оскільки його показання спростовуються дослідженими у в судовому засіданні доказами та його покази суд першої інстанції розцінив, як спробу допомогли своєму товаришу уникнути кримінальної відповідальності.

Оцінюючи викладене, апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду було беззаперечно встановлено те, що й ОСОБА_8 , під час суперечки з потерпілим ОСОБА_10 на підставі раптово виниклих неприязних відносин, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_10 три удари (один рукою, два ногою) в область обличчя, внаслідок яких ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден та крововилив обличчя зліва, перелом носової кістки без зміщення, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, а тому апеляційний суд приходить до висновку про правильність правової кваліфікації цих їх дій за ч.2 ст.345 КК України.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу злочину, передбачених ч.2 ст.345 КК України та доведеності його вини у вчиненні цього злочину.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_8 .

На думку апеляційного суду, твердження обвинуваченого та його захисника про недоведеність його вини у вчиненні інкримінованих йому злочину, спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження, встановленими судом першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що невизнання обвинуваченим своєї провини, в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, необхідно розцінювати як спосіб захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та відсутність обставин, які, відповідно до ст.66, 67 КК України, пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого.

При цьому суд першої інстанції врахував, що згідно висновку судово-психіатричних експертів №149 від 12.04.2019 р., ОСОБА_8 , 1984 року народження будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством, іншим хворобливим станом психіки в теперішній час не страждає, за своїм психічним станом здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_8 може приймати участь у слідчих діях та стати перед судом та застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Між тим, як зазначено вище, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, позицію обвинувачення щодо необхідної міри покарання, соціальні зв`язки обвинуваченого, його особу, який на обліку лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, не одружений, працевлаштований, перебуває на обліку у лікаря-психіатра, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст.345 КК України та, враховуючи особу обвинуваченого, суд, вважав за можливе звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

В свою чергу, апеляційний суд звертає увагу на те, що колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 30 січня 2020 року у справі №349/1481/18 вказала на суспільну небезпечність злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, яка полягає в тому, що його вчиненням порушується нормальна робота правоохоронного органу, створюються перешкоди для виконання працівниками цього органу своїх службових обов`язків, підривається їхній авторитет і заподіюється шкода їхньому здоров`ю. Вчинення цього злочину може викликати у працівника правоохоронного органу почуття тривоги, страху і занепокоєння за своє життя, здоров`я і майно, що може завадити йому успішно виконувати службові обов`язки.

За таких обставин, надаючи оцінку можливості застосування положень ст.75 КК України при призначенні покарання, апеляційний суд враховує положення ст.65 КК України, відповідно до яких, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З урахуванням наведеного та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції вірно прийнято рішення, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням конкретних обставин справи, враховуючи особу обвинуваченого, який притягується до кримінальної відповідальності вперше, апеляційний суд приходить до висновку, що покарання, не пов`язане з ізоляцією обвинуваченого ОСОБА_8 від суспільства, із застосуванням положень статей 75, 76 КК України, буде відповідати вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Відповідно до резолютивної частини оскарженого вироку, позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 7120 грн. 37 коп. та моральної шкоди в розмірі 100000 грн. задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 5904 грн. 90 коп. матеріальної шкоди та 25 000 грн. моральної шкоди. У стягненні витрат на правову допомогу відмовлено.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_10 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 7120 грн. 37 коп., які він витратив на лікування та моральної шкоди, яку він визначив в розмірі 100 000 грн., а також просив стягнути витрати на правову допомогу в сумі 20 000 грн., в подальшому надав заяву про збільшення витрат на суму 40000 грн.

Положеннями ч.1 ст.128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується особою яка таку шкоду заподіяла.

Суд першої інстанції вважав доведеним у судовому засіданні, що неправомірними діями ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 спричинена матеріальна шкода, яка пов`язана у витратах останнього на лікування.

Так, на підтвердження матеріальних витрат позивач надав медичну картку хворого, із якої убачається, що він був госпіталізований до лікарні 28 липня 2018 року, дата виписки 17 серпня 2018 року, також суду надані чеки на придбані ліки 28 липня 2018 року на суму 427 грн. 52 коп. та товарний чек аптеки від 17 серпня 2018 року на суму 5477 грн. 38 коп., всього на загальну суму 5904 грн. 90коп. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем доведено, що ним понесені витрати на лікування суму в розмірі 5904 грн. 90коп., а тому з обвинуваченого на користь потерпілого слід стягнути вказаний розмір заподіяної матеріальної шкоди. Водночас, суд не приймає до уваги два надані чеки на суму 530 грн., оскільки в призначенні платежу зазначен , що це витрати на благодійний внесок, а отже підстав стягувати вказану сум із обвинуваченого не має, а також суд не приймає до уваги чек на суму 302 грн.05 коп., оскільки із чеку (а.с.101 том 2) не видно, який саме лікарський засіб придбав потерпілий та не видно дату придбання.

Разом з тим, відповідно до ч.2, 3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що право кожного на життя охороняється законом.

Відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Статтею 23 ЦК України, передбачено, що розмір моральної шкоди визначає суд з урахуванням певних обставин, а саме залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Апеляційний суд вважає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вірно врахував вимоги розумності і справедливості.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що внаслідок отримання тілесних ушкоджень, потерпілому ОСОБА_10 заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичних стражданнях та пов`язаного з цим лікування, душевних стражданнях та болю, пригніченні, втраті часу, порушенні звичного способу життя, відносин з оточуючими та в сім`ї, необхідності витрачання зусиль для відновлення здоров`я та звичних життєвих зв`язків.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого про те, що розмір заявленої потерпілим моральної шкоди в сумі 100 000 гривень є співмірним негативним наслідкам морального характеру, які зазнав потерпілий внаслідок протиправних дій обвинуваченого, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до оскарженого вироку, суд першої інстанції не вбачав підстав для відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн., оскільки вважав, що вказаний розмір є неспівмірним завданій моральній шкоді, не відповідає глибині моральних і психічних страждань потерпілого, ступеню вини обвинуваченого та його матеріальному становищу.

При визначенні суми моральної шкоди, суд першої інстанції також керувався постановою ВП ВС від 15.12.2020 року у справі №752/17832/14-ц, у якій було висловлено правову позицію, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що з урахуванням рівня фізичного болю та душевних страждань потерпілого через нанесення йому тілесних ушкоджень, тривалість часу, що був необхідним для відновлення стану здоров`я, обставини за яких було нанесено тілесні ушкодження потерпілому, а також виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, обстановки вчинення злочину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди та вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_20 на користь потерпілого ОСОБА_10 у відшкодування завданої моральної шкоди 25000 гривень.

Апеляційний суд погоджуються з думкою суду першої інстанції про те, що такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає фактичним обставинам справи та тяжкості заподіяних потерпілому травм, є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнав останній, унаслідок отриманих тілесних ушкоджень.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які підтверджують витрати на правову допомогу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до змісту оскарженого вироку, суд першої інстанції зазначав, що потерпілий ОСОБА_10 просив відшкодувати витрати на правову допомогу у розмірі 40000 грн. На підтвердження оплати послуг адвоката, потерпілим було надано договір про надання правничої допомоги від 11 липня 2019 року між ним та адвокатським об`єднанням «Авторитет», а також рахунок на оплату № 25 від 11 липня 2019 року та рахунок на оплату № 20 від 27 серпня 2021 року (а.с.104-105), при цьому не надано доказів, що ці рахунки оплачені потерпілим. Із п. 4.2 договору про надання правової допомоги вбачається, що оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання рахунку , а також відповідно до п.4.4 зазначеного договору за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представником кожної із сторін, в акті зазначається обсяг наданої допомоги і її вартість.

В свою чергу апеляційний суд зазначає про те, що в матеріалах кримінального провадження наявна довідка керуючого партнера АО «Авторитет» ОСОБА_28 про отримання від ОСОБА_20 коштів за надання йому правової допомоги.

За таких обставин, апеляційний суд вважає доведеним заявлений потерпілим ОСОБА_10 розмір витрат на правову допомогу, що становить 40 000 гривень, які підлягають стягненню з ОСОБА_8 .

Згідно з п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 3 ч.1 ст.408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі збільшення сум, які підлягають стягненню, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.409 та ч.1 ст.410 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 та часткову обґрунтованість апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , у зв`язку з чим оскаржений вирок суду першої інстанції необхідно змінити.

Керуючись статями 376, 404, 405, 407, 408, 409, 410, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Любашівського районного суду Одеської області від 13 грудня 2021 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України змінити в частині вирішення цивільного позову потерпілого.

Задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_8 в частині вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 40 000 (сорок тисяч) гривень в якості відшкодування витрат на правову допомогу.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4