Номер провадження: 11-кп/813/1722/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.07.2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.4 ст. 190, ч.1 ст.366, ч.2 ст. 357 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002668 від 19.05.2017 року,
установив
Зміст оскарженого судового рішення
Оскаржуваною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.07.2022 року був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.4 ст. 190, ч.1 ст.366, ч.2 ст. 357 КК України, на 60 днів до 18.09.2022 року включно. Заставу, у розмірі 33 928 (тридцяти трьох тисяч дев`ятиста двадцяти восьми) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 59 781 136 (п`ятдесят дев`ять мільйонів сімсот вісімдесят одна тисяча сто тридцять шість) гривень, обрану ухвалою колегії суддів від 19.02.2019 року як альтернативний запобіжний захід залишено без змін.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ухвала суду підлягає скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду обставинам кримінального провадження, зокрема:

- досліджені судом докази (документи), надані прокурором у копіях, не відповідають вимогам ст.93, 98-100 КПК України та не доводять обґрунтованості обвинувачення у будь-якій частині;

- потерпілий в судовому засіданні заявив про відсутність у нього будь-яких вимог до обвинуваченого ОСОБА_7 , проте потерпілим подана позовна заява з вимогами до ТОВ «Капіталстрой»;

- стороною обвинувачення й досі не надано суду першої інстанції документи, які підтверджують повноваження слідчого на здійснення досудового розслідування;

- суд, в порушення вимог ст.370, 372 КПК України, не надав оцінки доводам сторони захисту про невмотивованість клопотання прокурора щодо обставин, які свідчать про можливість застосування більш м`якої міри запобіжного заходу.

Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, оскільки має на утриманні матір, двох менших братів, цивільну дружина та дітей.

Позиції учасників судового провадження
В судове засідання апеляційного суду не з`явився прокурор, який про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотання про розгляд справи за його участю не заявляв.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі апеляційний суд, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту оскарженої ухвали вбачається, що вона відповідає приписам вказаної норми кримінального процесуального закону, оскільки в ній наведені положення кримінального процесуального закону, якими керувався суд при постановленні ухвали, а також мотиви прийнятого рішення і його обґрунтування.

Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

На думку апеляційного суду, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є таким, який застосовується у виключних випадках, тобто, коли застосування більш м`якого запобіжного заходу може завадити виконанню завдання кримінального провадження.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.4 ст. 190, ч.1 ст.366, ч.2 ст. 357 КК України, деякі з яких відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.4 ст. 190, ч.1 ст.366, ч.2 ст. 357 КК України, на даній стадії, зокрема при розгляді апеляційного провадження на ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перевіряється.

Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України, питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно відсутності ризиків, то вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно існування ризику переховування від органу досудового розслідування чи суду, зважаючи на покарання, яке загрожує обвинуваченому, в разі визнання його винуватим, а також факт того, що обвинувачений ОСОБА_7 перебував у розшуку та був затриманий на підставі ухвали слідчого судді, що підтверджується постановою про оголошення підозрюваного у розшук від 06.06.2017 року, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.06.2017 року про надання дозволу на затримання ОСОБА_7 , протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10.11.2017 року, тобто має місце наявність ризику, передбаченого п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Доводи захисника як на підставу скасування ухвали суду, що суд першої інстанції вийшов за межі доводів клопотання прокурора, а саме у клопотанні зазначено про наявність одного ризику, а в ухвалі суду вказано два, апеляційний суд відхиляє, з огляду на те, що ризик переховування обвинуваченого, який вказано у клопотанні прокурора та встановлений судом є ще наскільки значним, що зумовлює необхідність тримання обвинуваченого під вартою, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, через що ухвала суду скасуванню не підлягає.

Апеляційним судом встановлено, що наявні ризики у вказаному кримінальному провадженні не зменшилися та не змінились.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції взяв до уваги обставини вчинення злочинів і дійшов обґрунтованого висновку про те, що в цьому випадку суспільний інтерес перебування обвинуваченого під вартою переважає особистий інтерес обвинуваченого.

Посилання захисника ОСОБА_6 на невідповідність розміру застави, колегія суддів вважає голослівними з огляду на те, що під час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вирішується питання щодо визначення розміру застави. В свою чергу, ухвала суду першої інстанції містить обґрунтоване мотивування застосованого раніше запобіжного заходу із визначенням розміру застави, якому була надана правова оцінка під час застосування такого запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , а також те, що на теперішній час не змінилось і стороною захисту не були доведено існування підстав для зміни визначеного розміру застави.

Крім того, апеляційний суд відхиляє посилання сторони захисту стосовно наявності у обвинуваченого міцних соціальних зав`язків, а саме того, що він має на утриманні матір, двох менших братів, цивільну дружину та дітей, оскільки, враховуючи обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому злочинів, зазначене хоча і знижує вищенаведені ризики, але не настільки, щоб надати можливості для обрання відносно нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, на застосуванні якого наполягає захисник в апеляційній скарзі.

Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження строку тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, не встановлено.

Відповідно до положень п. 1) ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.07.2022 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.4 ст. 190, ч.1 ст.366, ч.2 ст. 357 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002668 від 19.05.2017 року, під час судового розгляду продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4