ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

(в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з 12 липня 2022 року по 10 вересня 2022 року включно, -

в с т а н о в и л а :
В провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси перебувають матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.122 КК України.

Прокурор Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 в судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7

12.07.2022 р. ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси клопотання прокурора задоволено, та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з 12 липня 2022 року по 10 вересня 2022 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, вважаючи її незаконною, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій, просив скасувати, та постановити нову ухвалу, якою призначити відносно нього ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, особисте зобов`язання чи любий інший, непов`язаний з триманням під вартою.

Апеляційні вимоги обгрунтував тим, що задовольняючи клопотання прокурора, суд порушив його права, передбачені не тільки національним законодавством, а й чинними положеннями Європейської Конвенції з прав людини.

Вважає, що суд першої інстанції прийшов до неправильних висновків щодо нього, про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Зазначає, що до ув`язнення він був працевлаштований та мав стабільний заробіток, проживає разом із своєю матір`ю 72 роки, яка має поганий стан здоров`я та потребує його підтримки, як матеріально, так і по господарству, а тому він ніяким чином не зацікавлений переховуватись від суду та в здійсненні незаконного впливу на потерпілих, свідків та експертів, оскільки це тільки погіршить його стан та стан його матері. Апелянт зазначає, що існують підстави для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема, у клопотанні прокурора від 04.07.2022 р. відсутні матеріали справи, які поза розумним сумнівом, свідчать про причетність його до скоєного злочину, відсутні свідки, яких суд міг допитати перед прийняттям оскаржуваної ухвали. Потерпілі та свідки вже дали покази в суді та їх змінити він ніяким чином не зможе, при цьому зазначив, що суд має звернути особливу увагу на покази свідків та потерпілих, оскільки вони, на його думку, явно неправдиві.

Разом з тим апелянт наголошує, на затягуванні судом розгляду кримінального провадження щодо нього та безпідставності тримання його під вартою, обгрунтовуючи при цьому свої апеляційні доводи посилаючись на правову практику Європейського суду з прав людини та на наукові роботи спеціаліста з питань права ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні вимоги та просив їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу місцевого суду залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції під час судового засідання 12.07.2022 р. щодо ОСОБА_7

по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів з 12 липня 2022 року по 10 вересня 2022 року включно.

Згідно ч.2 ст. 392 КПК України ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з ч.3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ризики, наведені прокурором, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків в кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, є дійсними та триваючими, на даний час не зменшились та виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 на більш м`який.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, зокрема одне із яких відноситься до категорії тяжкого злочину, покарання за яке передбачає позбавлення волі до семи років.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Місцевим судом досліджувалася можливість застосування відносно ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, та зроблено вірний висновок про відсутність таких підстав. З вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Колегія суддів позбавлена можливості перевіряти фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки це належить до компетенції місцевого суду під час розгляду кримінального провадження по суті, тому доводи апелянта щодо недоведеності його вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень відхиляються.

Доводи апелянта про те, що він має матір похилого віку, яка потребує його допомоги, не впливають на обгрунтованість підстав для продовження щодо нього строку тримання під вартою.

Також апеляційним судом не встановлено обставин, які б унеможливлювали тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 .

Керуючись ст. 183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з 12 липня 2022 року по 10 вересня 2022 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: