ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 670/38/20

Провадження № 11-кп/4820/65/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

його представника
-адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000049 від 26.02.2018 року, за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Віньковецького районного суду Хмельницької області від 07 травня 2021 року,-

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 .
Звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000049 від 26.02.2018 року, про обвинувачення ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, - закрито у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Згідно даних обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 26.02.2018 року близько 15.15 год., перебуваючи на автодорозі, неподалік буд. АДРЕСА_1 , зустрівшись із потерпілим ОСОБА_8 , під час конфлікту, який виник на ґрунті довготривалих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно, правою рукою схватив за праву сторону куртки спини ОСОБА_8 , потягнув на себе, розвернув його і лівим кулаком наніс два удари по обличчі в ділянку носа та один удар правим кулаком в ділянку нижньої губи, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді 1 синця в ділянці спинки носа із поширенням на праву бокову поверхню носа, праву нижню повіку та праву виличну ділянку розміром 6x3 см, 1 крововиливу на каймі та слизовій оболонці нижньої губи справа розміром 2x2 см, які згідно висновку судово-медичного експерта за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Звільняючи ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, суд мотивував своє рішення тим, що, останній, свою вину у вчиненні кримінальному проступку визнав, він раніше не судимий, з дня скоєння проступку минуло більше трьох років, перебіг строків давності порушено не було, що дає усі підстави для звільнення ОСОБА_6 , у відповідності до положень п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
В поданій апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, в іншому складі. На думку представника потерпілого, станом на 07.05.2021 року, слідчими органами та органами прокуратури не були надані, а судом не витребувані відомості щодо ОСОБА_6 з приводу не знятої чи не погашеної судимості, чи не перебуває він у розшуку, і чи не скоював інших злочинів під час розслідування даного кримінального провадження. В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що особа, відносно якої вирішується питання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, не вчинила протягом цих строків нового злочину певної тяжкості, передбаченого ч. 3 ст. 49 КК України. Також, потерпілий ОСОБА_8 вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано залишено без задоволення його клопотання про накладення на обвинуваченого ОСОБА_6 грошового стягнення за неявку до суду. Потерпілий уважає, що суд передчасно звільнив обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закрив провадження, а тому така ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду. На думку потерпілого, обвинувачений ухиляючись від розгляду справи, свідомо затягував розгляд даного кримінального провадження з метою уникнути притягнення його до кримінальної відповідальності. На підтвердження цього є дані про те, що в судові засідання він неодноразово не з`являвся або ж його захисник, що свідчить про зловживання ними своїми процесуальними правами. Окрім того, судом взагалі не було досліджено питання про те чи переривався перебіг строків давності. Судове рішення містить лише формулювання обвинувачення і зазначення того, що захисник подав клопотання про закриття кримінального провадження, а тому уважає що вказане рішення ні за своїм змістом, ні за формою не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 , на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Положення ст.2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з приписами ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
За змістом ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України.
Постановляючи ухвалу про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000049 від 26.02.2018 року, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався в повному обсязі.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з положенням п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 2 роки у разі вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст.49 КК України строки давності; 3) особа не ухиляється від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч.1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.
Відтак, суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.
Отже, суд встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі № 309/1201/15-к).
Як слідує з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, яке відноситься до кримінального проступку (ст. 12 КК України).
Вказаний кримінальний проступок ОСОБА_6 вчинено 26.02.2018 року.
Тобто, на момент розгляду судом кримінального провадження щодо ОСОБА_6 передбачений законом строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності закінчився. Протягом цього строку він не вчинив нового кримінального правопорушення та не ухилявся від слідства або суду, а тому строки давності сплинули.
Апеляційний суд звертає увагу, що на час розгляду клопотання судом першої інстанції не встановлено та сторонами провадження не надано інформації про ухилення обвинуваченого від слідства, вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а так само і відомостей про переривання чи зупинення строків, згідно ч.2 ст. 49 КК України.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінально процесуального закону та не з`ясував думку потерпілого щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності оскільки, з системного аналізу КПК України та КК України слідує, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілого на таке звільнення. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що, як вже було зазначено вище, за наявності відповідного клопотання обвинуваченого та дотримання умов, передбачених ч.1 - 3 ст.49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності, а тому заперечення потерпілого та його представника щодо закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності не може бути підставою для відмови у задоволенні такого клопотання сторони захисту.
Щодо твердження апелянта про безпідставну відмову у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_8 про накладення грошового стягнення на обвинуваченого ОСОБА_6 спростовується наступним.
Згідно з ч. 2 ст. 145 КПК України під час судового провадження питання про накладення грошового стягнення на особу розглядається негайно після його ініціювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 144 КПК України грошове стягнення може бути накладено на учасників кримінального провадження у випадках та розмірах, передбачених цим Кодексом, за невиконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч. 2 ст. 144 КПК України грошове стягнення накладається під час судового провадження - ухвалою суду за клопотанням прокурора чи за власною ініціативою.
Отже, грошове стягнення на обвинуваченого не може бути накладене за клопотанням потерпілого.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_8 , оскільки він не є суб`єктом наділеним правом на таке звернення.
Інші доводи, викладені у апеляційній скарзі представника потерпілого, не містять посилань на порушення під час розгляду провадження норм кримінального процесуального закону, які би ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника потерпілого не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Віньковецького районного суду Хмельницької області від 07 травня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3