Справа №705/242/22
1-кп/705/784/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2022 Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001365 від 01.12.2021, по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Водяники, Звенигородського району, Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх, малолітніх дітей не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 15.01.1991 року Військовим трибуналом Ашхабадського гарнізону, за ч.2 ст. 250, ч.1 ст.249, ч.1 ст.90, ст.40 КК Туркменістану до 6 років позбавлення волі; 2) 22.09.1993 року Придніпровським районним судом м. Черкаси, за ч.2 ст.206, ст.43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Перегляд вироку від 16.01.1991 року рахувати до відбуття 5 років позбавлення волі; 3) 05.10.2000 року Звенигородським районним судом Черкаської області, за ч.3 ст.81, ч.1 ст.89, ч.3 ст.140, ст.ст.208, 42 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. По ухвалі Черкаського обласного суду від 14.11.2000 року строк відбування покарання зменшений до 5 років 6 місяців позбавлення волі; 4) 17.04.2008 року Звенигородським районним судом Черкаської області, за ч.1 ст.164, ст.ст.75, 76 КК України до 2 років обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік; 5) 20.11.2008 року Звенигородським районним судом Черкаської області, за ч.2 ст.187, ст.ст.69, 71 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі з конфіскацією Ѕ частини майна; 6) 18.12.2013 року Звенигородським районним судом Черкаської області, за ч.2 ст.186, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; 7) 17.03.2014 року Звенигородським районним судом Черкаської області, за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70, ст.ст. 75, 76 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки; 8) 15.08.2014 року Звенигородським районним судом Черкаської області, за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі; 9) 01.11.2019 року Звенигородським районним судом Черкаської області, за ч.3 ст. 185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ст.ст. 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки; 10) 01.04.2020 року Звенигородським районним судом Черкаської області, за ч.2 ст. 185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 5 місяців позбавлення волі
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 з 28.01.2020 року відбував покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№92)» Міністерства юстиції України, що в с. Старі Бабани, Уманського району, Черкаської області і відбуваючи покарання, у виді позбавлення волі строком 4 роки і 5 місяців за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 01.04.2020, перебуваючи на дільниці соціальної реабілітації в АДРЕСА_2 , куди 27.07.2021 року був переведений на підставі постанови начальника виправної установи, будучи письмово ознайомленим з адміністративними межами ДСР, попередженим про кримінальну відповідальність за втечу з місць позбавлення волі відповідно до ст. 393 КК України, 01.12.2021, близько 18 годин 00 хвилин, діючи умисно, свідомо, порушуючи правила поведінки відбування покарання у дільниці соціальної реабілітації, обманним шляхом отримавши дозвіл на закупівлю товарів в цивільній мережі роздрібної торгівлі в межах с. Старі Бабани, усвідомлюючи те, що не має будь-яких законних підстав для залишення місця позбавлення волі, таємно, з особистих спонукань, маючи умисел на вчинення втечі, скориставшись відсутністю належного нагляду з боку працівників колонії, вийшов через вхідні двері з дільниці соціальної реабілітації та пішов в невідомому напрямку.

В подальшому 04.12.2021 року, близько 11:00 години ОСОБА_4 був розшуканий та затриманий працівниками Старобабанівської ВК-92 на території непрацюючого цегляного заводу, розташованого за адресою: Уманський район, смт. Маньківка, вул. Піонерська, 82, та доставлений до Старобабанівської ВК-92.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за наведених вище обставин визнав у повному обсязі, щиро покаявся і надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення. Пояснив, що відбуває покарання у СВК № 92 за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 01 квітня 2020 року. Рішенням начальника установи був переведений до дільниці соціальної реабілітації в с. Старі Бабани Уманського району. Письмово він був попереджений про межі дільниці та про кримінальну відповідальність за втечу. Не дивлячись на це, ввечері 01.12.2021, отримавши дозвіл на придбання продуктів у магазині с. Старі Бабани, скориставшись тим, що за ним відсутній нагляд, вирішив пройти по селу в особистих справах та заблукав. Після цього, побоюючись відповідальності за вчинене, протягом 3-х днів переховувався на території непрацюючого цегляного заводу в с. Маньківка Уманського району, де 04.12.2021 року був знайдений працівниками колонії і доставлений для продовження відбування покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненому злочині, його покази відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини вчинення кримінального правопорушення, котрі ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_4 , його вина у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України, підтверджується доказами добутими на досудовому розслідуванні та перевіреними в суді у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України.

За таких обставин суд вважає, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 393 КК України, оскільки він, відбуваючи покарання у виді позбавлення полі, вчинив втечу з місця позбавлення волі, та його вину повністю доведено зібраними у справі і перевіреними в суді доказами в їх сукупності.
Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, обставини його вчинення, дані, що характеризують особу винного, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд, бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 має вік 51 рік, осудний, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вказаний злочин вчинив відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, згідно довідки медичної частини СВК № 92 філії ЦОЗ ДКВС України в Черкаській та Кіровоградській областях на диспансерному обліку з приводу психічних розладів та наркотичної залежності не знаходиться, за місцем відбування покарання характеризується негативно, має 3 заохочення та 2 стягнення у виді догани та ДІЗО, у зв`язку з відсутністю на робочому місці та на погодинній перевірці відповідно.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого суд визнає рецидив злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого і у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, його матеріальне становище та інші обставин справи, суд вважає за необхідне у вказаному випадку призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 393 КК України в межах санкції статті у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий, вчинив злочин у період відбування покарання за інших вироком, що дає підстави суду зробити висновок про схильність його до протиправної поведінки. На думку суду, саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нового злочину.
Відповідно до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Частина 4 вказаної статті зазначає, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 засуджений 01.04.2020 року Звенигородським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 5 місяців позбавлення волі, при цьому строк відбування покарання йому рахується з 28.01.2020 року, кінець строку відбування покарання - 28.06.2024 року, а по вказаній справі вчинив злочин 01.12.2021 року, у період відбування покарання за вищевказаним вироком, тобто ОСОБА_4 вчинив новий злочин, передбачений ч. 1 ст. 393 КК України, після постановлення вироку, не відбувши покарання по ньому, суд застосовує правила, передбачені ст. 71 КК України, та до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Таким чином, враховуючи вказані обставини, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, згідно якої особі, що скоїла злочин повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, що з урахуванням даних, що характеризують обвинуваченого, та інших обставин справи, обвинуваченому необхідно обрати остаточне покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 71 КК України, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався та підстави для його обрання відсутні.
Процесуальні витрати та цивільний позов у кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 100, 349, 368-370, 373, 374, 393 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 01 квітня 2020 року у вигляді позбавлення волі на строк 3 місяці та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку суду.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.
Речові докази: - сейф-пакети НПУ № SUD1034595 та НПУ № SUD1034596, в яких міститься сліди пальців рук та сліди папілярних візерунків, що здані в кімнату зберігання речових доказів Уманського РУП знищити; - наволочку з подушки та станок для гоління повернути за належністю ОСОБА_4 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду, при цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1