печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_15,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_16,

прокурора ОСОБА_17,

прокурора ОСОБА_18,

захисника ОСОБА_19,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_20, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у кримінальному провадженні № 0003488 від 17.11.2016, -

ВСТАНОВИВ:

19.09.2022 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_15, надійшло клопотання слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_20 у кримінальному провадженні № 0003488 від 17.11.2016 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 № 2341-ІІІ).

Обґрунтовуючи клопотання, сторона обвинувачення вказує, що слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003488 від 17.11.2016 за підозрою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 № 2341-ІІІ).

Під час досудового розслідування встановлено, що представники іноземної держави - російської федерації, маючи намір значно розширити можливості використання своєї присутності на території України, зміцнити свою позицію та створити такі умови тимчасової присутності чорноморського флоту російської федерації на території України, яка б не обмежувалася часом, розпочали підривну діяльність проти України, яка полягала у втручанні в її внутрішню та зовнішню політику; спробах зменшення економічного і оборонного потенціалу України, зниження її обороноздатності; у вжитті заходів щодо посилення економічної залежності України від російської федерації, у тому числі економічної залежності від постачання російських енергоносіїв.

Так, громадяни України ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та інші невстановлені особи, надаючи іноземній державі - російській федерації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, діючи за попередньою змовою групою осіб, достовірно знаючи, що положення Угоди між Україною та російською федерацією з питань перебування чорноморського флоту російської федерації на території України очевидно суперечать Конституції та законам України, зокрема ст. ст. 1, 2, 17, 19, 65, 68, 103-104, 106, 132-134, пункту 14 Перехідних положень (Розділу XV) Конституції України, ст. 20 Закону України «Про міжнародні договори України», без проведення правової експертизи щодо відповідності проєкту такої угоди Конституції та законам України, забезпечили у квітні 2010 року підписання, погодження та ратифікацію Угоди між Україною та російською федерацією з питань перебування чорноморського флоту російської федерації на території України.

В результаті протиправної спільної злочинної діяльності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та інших невстановлених осіб спричинено шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній безпеці України, а саме:

- суверенітетові України у вигляді фактичної втрати Урядом України можливості здійснювати свої повноваження на тимчасово окупованій території АР Крим та м. Севастополі на час окупації;

- територіальній цілісності та недоторканності у вигляді окупації збройними силами російської федерації території АР Крим та м. Севастополя;

- обороноздатності шляхом збільшення особового складу військ та військової техніки збройних сил російської федерації на території України після підписання та ратифікації цієї Угоди, замість підготовки до їх зменшення та виведення з території України;

- державній, економічній безпеці України у вигляді захоплення об`єктів державної власності, які перебувають на вказаній тимчасово окупованій території, та неможливості розпоряджатися ними на час окупації.

Слідчий у клопотанні зазначає, під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду Міністра юстиції України, будучи громадянином України, діючи з прямим умислом та за попередньою змовою групою осіб, погодив проєкт Угоди між Україною та російською федерацією з питань перебування Чорноморського флоту російської федерації на території України, без фактичного його розгляду підпорядкованим міністерством, а також без правової експертизи щодо відповідності проєкту такої Угоди Конституції та законам України, достовірно знаючи, що положення Угоди після її підписання очевидно будуть суперечити Конституції та законам України, зокрема ст.ст. 1, 2, 17, 19, 65, 68, 103-104, 106, 132-134, пункту 14 Перехідних положень (Розділу XV) Конституції України, прийнятій на п`ятій сесії Верховної Ради України 28 червня 1996 року, із змінами і доповненнями, внесеними законами України від 8 грудня 2004 року № 2222-IV, ст. 20 Закону України «Про міжнародні договори України».

У судовому засіданні прокурори ОСОБА_17, ОСОБА_18 внесене клопотання підтримали з наведених у ньому підстав, просили обрати відносно підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Надали додаткові документи, а також постанову про відновлення досудового розслідування.

Захисник у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, зазначив про необгрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_1 інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки останній не має відношення до ратифікації вказаної у підозрі Угоди.

Вважає, що на теперішній час ОСОБА_1 не був повідомлений про наявність підозри стосовно нього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 КК України, одним із способів, встановлених КПК України. Слідчому достеменно відомо, що ОСОБА_1 на початку травня перетнув кордон України, про що свідчить інформація Державної прикордонної служби України, у зв`язку зі смертю невістки прибув до Республіки Кіпр, де наразі перебуває та з того часу не перетинав державного кордону у напрямку до України.

На переконання захисника, відсутні законодавчо визначені ознаки вважати ОСОБА_1 підозрюваним, він не переховується від органів досудового розслідування, суду, його місцезнаходження на території Республіки Кіпр обумовлено сімейними обставинами.

Крім того, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та на які вказує сторона обвинувачення, відсутні, не підтверджені слідчим жодним доказом кримінального провадження, а є лише припущеннями.

Заслухавши обґрунтування клопотання сторони обвинувачення, заперечення сторони захисту, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, надані сторонами докази, слідчий суддя приходить наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу (ч. 6 ст. 193 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що у вказаному кримінальному провадженні 25.07.2022 складено письмове повідомлено про підозру ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України.

ОСОБА_1 , відповідно до ст. 12 КК України підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину.

Згідно ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Письмове повідомлення про підозру, згідно вимог ч. 1 ст. 278 КПК України, вручається особі в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Порядок вручення повідомлення передбачено статтею 135 КПК України, згідно ч. 1 якої, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Відповідно до ч. 2 ст. 135 КПК України, у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Як убачається із долучених до клопотання матеріалів, у зв`язку із не встановленням місця перебування ОСОБА_1 , що позбавило орган досудового розслідування можливості вручити йому письмове повідомлення про підозру від 25.07.2022 у день його складення, зазначене повідомлення відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, 111, 135 КПК України направлено цього дня у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень.

Так, супровідними листами від 25.07.2022 органом досудового розслідування у порядку ст. 135 КПК України направлено повідомлення про підозру ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0003488, разом із пам`яткою про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, та повістками про виклик, за адресою останнього відомого місця проживання, та за адресою КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району в м. Києві, що підтверджується долученими до клопотання описами поштових вкладень від 25.07.2022 та даними поштових накладних від 25.07.2022.

Також, відповідно до вимог ст. ст. 113, 133, 135 КПК України для проведення слідчих та процесуальних дій у цьому кримінальному провадженні, а саме: вручення письмового повідомлення про підозру у день його складання, пам`ятки про процесуальні права та обов`язки, а також допиту в статусі підозрюваного, на відому органу досудового розслідування адресу у спосіб, передбачений цим Кодексом, направлена повістка про виклик до Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань на 25.07.2022.

Відповідні дані про виклик ОСОБА_1 також були розміщені на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр» 20.07.2022.

Однак, в зазначений у повістці час та дату ОСОБА_1 до органу досудового розслідування не з`явився, про причини неявки не повідомив.

На офіційних веб-сайтах Офісу Генерального прокурора та Державного бюро розслідувань 25.07.2022 розміщено інформацію про повідомлення про підозру ОСОБА_1 у зазначеному кримінальному провадженні.

Крім цього, з метою вжиття заходів для вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_1 , враховуючи наявні відомості щодо його можливого перебування на території Республіки Кіпр, Офісом Генерального прокурора 25.07.2022 підготовлено запит про міжнародну правову допомогу, який скеровано до компетентних органів вказаної держави з проханням встановити його фактичне місце проживання (перебування) та вручити йому процесуальні документи, зокрема повідомлення про підозру від 25.07.2022.

З урахуванням наведеного, на переконання слідчого судді, органом досудового розслідування дотримано вимоги ст.ст. 42, 111, 135, 278 КПК України та вжито відповідних заходів для вручення ОСОБА_1 повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0003488 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя не погоджується з доводами сторони захисту та вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах.

Так, Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії» від 28 листопада 2017 року).

Обставини, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтверджуються: показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , довідкою Комітету Верховної Ради України з питань національної безпеки і оборони, висновком Головного науково-експертного управління Апарату Верховної Ради України, листом Комітету Верховної Ради України у закордонних справах № 04-20/3-250 (84016) від 26.04.2010, висновком судово-почеркознавчої експертизи Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України № 352/1 від 22.12.2021, листом Міністерства юстиції України № 29/22629-0-26-16/12 від 03.01.2017, проєктом Меморандуму між Україною і Російською Федерацією щодо етапів та порядку виведення до 28 травня 2017 року військових формувань Чорноморського Флоту Російської Федерації з місць його тимчасової дислокації на території України, дорученням Глави Адміністрації Президента від 15.04.2010, списком учасників робочого візиту Прем`єр-міністра України ОСОБА_5 до Російської Федерації (20 квітня 2010 року), Угодою між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 21.04.2010, довідкою про погодження проекту Закону України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України», довідкою про погодження проекту розпорядження КМУ «Про схвалення проекту Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України», вироком Оболонського районного суду м. Києва від 24.01.2019, стенограмою засідання КМУ від 21.04.2010, висновком судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи № 5168/21-39 від 27.08.2021, протоколом огляду від 05.01.2022 та іншими докази в їх сукупності.

Таким чином, зазначені докази дають підстави виключати будь-яке інше розуміння та пояснення події, яка є предметом даного кримінального провадження, крім того, що мало місце вчинення кримінального правопорушення, а ОСОБА_1 , на даному етапі досудового розслідування, обґрунтовано підозрюється у його вчиненні.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Поряд з цим, слідчий суддя бере до уваги, що згідно з положеннями розділу IV Інструкції про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол, затвердженої Наказом від 17.08.2020 №613/380/93/228/414/510/2801/5 повноважений підрозділ запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо осіб, які розшукуються з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну за умови надання правоохоронним органом України завірену копію ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (у тому числі в перекладі на одну з робочих мов Інтерполу) на стадії досудового розслідування.

Зазначена вимога також міститься в ч. 2 ст. 12 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року.

З метою вжиття заходів до здійснення міжнародного розшуку підозрюваного ОСОБА_1 , враховуючи наявну інформацію щодо можливого його переховування на території Республіки Кіпр, стороною обвинувачення скеровано запит від 25.07.2022 про міжнародну правову допомогу до компетентних органів вказаної держави з метою встановлення фактичного місця проживання (перебування) підозрюваного.

Чинний КПК України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особа перебуває у будь-якому із видів розшуку, однак регламентує, що про оголошення розшуку (державного, міждержавного, міжнародного) має бути винесена органом досудового розслідування відповідна постанова (ч. 2 ст. 281 КПК України), що в даному випадку і було здійснено органом досудового розслідування шляхом винесення постанови про оголошення ОСОБА_1 в державний і в міжнародний розшуки.

Оголошення в міжнародний розшук та визначення способів його здійснення належить виключно до компетенції слідчого, прокурора та є дискреційними повноваженнями сторони обвинувачення. Статут МОКП-Інтерпол, Правила Інтерполу щодо обробки даних, не передбачають повноважень Інтерполу з оголошення міжнародного розшуку особи.

Разом з цим, слідчий вправі здійснювати дії з розшуку підозрюваних осіб як в системі організації Інтерпол так і поза нею. Так, за змістом статті 2 Статуту МОКП Інтерпол, вказана організація здійснює взаємодію всіх органів кримінальної поліції. Тобто. наявність або відсутність у вказаній організації відомостей про розшук певної особи, ще не свідчить, що особа не оголошена та/або не перебуває в міжнародному розшуку, оскільки компетентні органи країни мають можливість звертатись напряму до інших країн відповідно до міжнародних угод. Ці положення узгоджуються з нормами розділу ІХ КПК України, яким передбачено засади міжнародного співробітництва, направлення запитів про видачу осіб для притягнення до кримінальної відповідальності та доручень про міжнародно-правову допомогу до компетентних органів інших країн.

Постанова слідчого про оголошення міжнародного розшуку, відомості про перебування підозрюваного за межами України, наявність відповідного запиту прокурора про міжнародну правову допомогу до компетентних органів Республіки Кіпр є достатніми доказами оголошення особи в міжнародний розшук.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, слідчий суддя приходить висновку, що підозрюваний ОСОБА_1 оголошений у міжнародний розшук, а отже наявні підстави розглядати клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Вирішуючи питання про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, слідчий суддя вважає, що прокурорами доведено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_1 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) виходячи з наступного.

ОСОБА_1 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001), санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, ОСОБА_1 08.05.2022 перетнув державний кордон автомобільним транспортом через пункт пропуску «Чоп (Тиса)» і на даний час в Україну не повертався.

Органом досудового розслідування 25.07.2022 ОСОБА_1 , відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 281 КПК України, оголошено у розшук, і в той же день у міжнародний розшук.

Доводи сторони захисту, що ОСОБА_1 не ухиляється від органів досудового розслідування, оскільки ним та його захисником надаються відомості щодо його перебування на територій Республіки Кіпр, є безпідставними, оскільки за наявності повідомлень про виклик до органу досудового розслідування, прокурора, ОСОБА_1 не з`являється, у зв`язку з чим оголошений в міжнародний розшук.

Щодо встановлення факту переховування, необхідно також звернути увагу на правову позицію Верховного Суду України (в постанові Верховного Суду України від 19.03.2015, № 5-1кс15) та, зокрема, рішення Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.06.2019 (справа № 639/793/17). Так, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що скоїла певний злочин і вчинила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Разом з тим, це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правоохоронних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Також, ОСОБА_1 може незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Так, ОСОБА_1 тривалий час перебував на вищих державних посадах, зокрема у період вчинення інкримінованого злочину - на посаді Міністра юстиції України, має міцні зв`язки які може використати з метою уникнення кримінальної відповідальності, може впливати на свідків, експертів, та спеціалістів у цьому кримінальному провадженні та інших учасників кримінального провадження, в тому числі яких не допитано щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 з метою перешкоджання кримінальному провадженню може здійснювати спроби щодо погодження неповних і недостовірних показань із іншими його учасниками, в тому числі з колишніми високопосадовцями України, а також може спробувати знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вказані обставини цілком узгоджуються з рішенням ЄСПЛ у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968, відповідно до якого необхідно враховувати ризик перешкоджання з боку підозрюваного, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя, оскільки він, володіючи відомостями щодо осіб потерпілих, свідків, може вплинути на них з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, відповідно до ст. 177, 178 КПК України, враховує обґрунтованість повідомленої підозри, тяжкість ймовірного покарання за інкриміновані діяння, конкретні обставини кримінальних правопорушень, встановлені в провадженні ризики, що оцінені в сукупності із наданими даними про особу підозрюваного, відсутність підозрюваного за місцем реєстрації та місцем свого проживання, у зв`язку з чим він оголошений у міжнародний розшук, та вважає наявними підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання його подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних, експерта, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню.

Водночас, слідчим суддею не вирішується питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою разом із визначенням розміру застави відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України лише після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дії слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 2, 40, 131, 132, 176-178, 183, 184, ст. 193, 194, 309, 575 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Обрати підозрюваному у кримінальному провадженні № 0003488 від 17.11.2016 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Овруч Житомирської області, громадянина України, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У разі затримання особи, відносно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_15