Справа № 302/283/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.06.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , власника майна ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/169/22 за апеляційною скаргою представника власників тимчасово вилученого майна МПП «Гігант» та ФОП ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04.04.2022.
Правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч.1 ст.246 КК України.
Під час досудового розслідування встановлено, що 06.09.2021 ФОП ОСОБА_6 склав договір №81 про виконання робіт та надання послуг пов`язаних з лісництвом з ДП «Верхньогірське ЛГ». Відповідно до договору повинен за завданням замовника на розробку рубку рідколісся в кварталі 50 виділ 11 Пилипецьке лісництво.
Відповідно до даного договору, приблизно в кінці вересня 2021 року розпочав розробку даної ділянки яка була вказана у договорі і відноситься до Пилипецького лісництва.
Надалі ДП «Верхньогірське ЛГ» було виставлено всю деревину на аукціон по реалізації лісоматеріалів необробленої деревини на електронний майданчик ТОВ «Українська енергетична біржа», яка безпосередньо і займалась проведенням аукціону.
Відповідно до договору №6/22-12-2021 /УЕБ/ЗК від 22.12.2021 всю деревину було продано малому приватному підприємству «Гігант», що зареєстроване в смт.Тересва Тячівського району Закарпатської області.
Згідно показів інженера з лісозаготівлі всю деревину було відпущено по товаротранспортним накладним від 15.01.2022 з відповідними бирками на кожному асортименті в яких було вказано вид транспортного засобу, прізвище водія, сорт деревини, порода, довжина, об`єм та хто відпустив деревину. Всю деревину з ділянки було перевезено на проміжний склад на початку села Розтока Хустського району Закарпатської області не здійснивши вивіз її із-за погодних умов, що в свою чергу слугувало тривалому знаходженні деревини біля сільської дороги.
30.03.2022 був проведений огляд місця лісосіки кварталу 50 виділу 11 з метою дотримання всіх норм лісозаготівлі за участю відповідних спеціалістів. В ході огляду встановлено, що неподалік від розроблювальної лісосіки на ґрунтовій дорозі в двох купах зліва та з права знаходиться асортимент деревини ялини та бука без відповідних маркувальних бирок. Зліва: ялини 4 шт. L - 4 м.; ялини 1 шт. L - 5 м.; ялини 14 шт. L - 6 м.; бук 50 шт. L - 6 м. З права: ялини 88 шт. L - 6 м.; глини 3 шт. L - 4 м.; ялини 3 шт. L - 5 м. На ґрунтовій дорозі, у підніжжі лісової дороги до лісосіки де робився попневний перелік виявлено сухостійні дерева породи ялина: ялини 21 шт. L - 6 м.; ялини 4 шт. L - 5 м.; ялини 1 шт. L - 4 м. без наявних маркувальних бирок.
Необхідність накладення арешту на вилучену деревину слідчий обгрунтував тим, що під час досудового розслідування встановлено, що виявлений асортимент деревини без відповідних маркувальних бирок фактично може бути предметом скоєння кримінального правопорушення та може бути використаний як доказ, обставин, що доказуються під час досудового розслідування.
Ухвала слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про арешт майна мотивована тим, що вилучене 30.03.2022 під час проведення огляду місця події майно, має значення речових доказів у кримінальному проваджені №0000037 від 23.02.2022 та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а тому з метою використання майна як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, прийшов до висновку про наявність достатніх підстав накладення арешту на майно.

В апеляційній скарзі представник власників тимчасово вилученого майна МПП «Гігант» та ФОП ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно. Вважає ухвалу необґрунтованою та незаконною, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження. Вказує на те, що деревина, на яку накладено арешт, не відповідає критеріям зазначеним у ст.98 КПК України та не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні. Просить врахувати, що вилучена деревина була зрубана на законних підставах на виділеній ОСОБА_6 території ДП «Міжгірське ЛГ», однак не вивезена своєчасно через погані погодні умови. У тому числі факт законності рубки деревини підтверджується протоколами допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтвердили, що ОСОБА_6 законно зрубав деревину в межах виділеної йому території. Разом з тим, та обставина, що на зрубаній деревині були відсутні відповідні бирки, то ОСОБА_6 пояснив, що сам особисто їх зняв з метою запобіганню їх втрати, оскільки деревина фактично знаходилася біля дороги, тобто на не охоронюваній території. Дані бирки знаходяться у розпорядженні ОСОБА_6 та можуть бути надані для огляду суду. З приводу вилученої деревини породи «бук» представник просить врахувати, що такі були зрубані помилково, оскільки росли поодиноко на виділеній площі під рубку лісосіки, а враховуючи, що ДП «Верхньогірське ЛГ» надало дозвіл на «сплошну-суцільну» рубку виділеної лісосіки, то це ввело в оману бригаду лісорубів, які разом з деревами ялини зрубали на даній площі і поодинокі дерева бука. Разом з тим, за фактом цієї події ФОП ОСОБА_6 було притягнуто до адміністративної
-3-

відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу, а також ОСОБА_6 відшкодував ДП «Міжгірське ЛГ» завдану шкоду у розмірі 119807, 70 грн. Таким чином ОСОБА_6 вже поніс відповідальність і не може бути притягнутий за те саме діяння до кримінальної відповідальності. Представник вважає, що матеріали провадження взагалі не містять доказів вчинення кримінального правопорушення, передбаченого, ч.1 ст. 246 КК України, а тому клопотання слідчого про арешт деревини є незаконним та безпідставним. Звертає увагу на те, що в протоколі огляду місця події вказана дата 30.03.2021, а клопотання про арешт майна подано 31.03.2022, тобто через рік після вилучення майна.
Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна ОСОБА_6 , який апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити у повному обсязі із зазначених у ній підстав, промову прокурора ОСОБА_5 , який пославшись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи правомірними висновки слідчого судді щодо наявності підстав для арешту майна, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши без змін оскаржувану ухвалу слідчого судді, дослідивши матеріали судового та кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 04.04.2022 відповідає у повній мірі.

Як вбачається з клопотання, в провадженні ВП №2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатської області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені 23.02.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Як слідує з матеріалів судового провадження, 30.03.2022 під час проведення огляду місця лісосіки кварталу 50 виділу 11 з метою перевірки дотримання всіх норм лісозаготівлі за участю відповідних спеціалістів, неподалік від розроблювальної лісосіки на ґрунтовій дорозі в двох купах зліва та з права знаходився асортимент деревини ялини та бука без відповідних маркувальних бирок. Зліва: ялини 4 шт. L - 4 м.; ялини 1 шт. L - 5 м.; ялини 14 шт. L - 6 м.; бук 50 шт. L - 6 м. З права: ялини 88 шт. L - 6 м.; глини 3 шт. L - 4 м.; ялини 3 шт. L - 5 м. На ґрунтовій дорозі, у підніжжі лісової дороги до лісосіки де робився попневий перелік виявлено сухостійні дерева породи ялина: ялини 21 шт. L - 6 м.; ялини 4 шт. L - 5 м.; ялини 1 шт. L - 4 м. без наявних маркувальних бирок.
30.03.2022 виявлену деревину без маркувальних бирок було вилучено в рамках кримінального провадження №0000037 від 23.02.2022, як таку, що може бути предметом скоєння кримінального правопорушення та може бути використана як доказ, обставин, що доказуються під час досудового розслідування.
31.03.2022слідчий СВ ВП №2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно вилучене 30.03.2022 під час проведення огляду місця події.
Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п.7 ч.2 ст.131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст.ст.170 -173 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає

-4-

спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно є знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя у відповідності до вимог ст.ст. 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні слідчого доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

З матеріалів клопотання вбачається, що деревина без маркувальних бирок була вилучена, як така, що може бути предметом скоєння кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000037 від 23.02.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, яке залучено до матеріалів

-5-

кримінального провадження як речові докази, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для слідчого звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляну на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст.98 КПК України, тому доводи адвоката ОСОБА_7 з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими, позаяк відповідність арештованого майна критеріям, визначеним ст.98 КПК України підтверджується матеріалами клопотання.
Доводи апеляційної скарги про те, що протокол огляду місця події датований 30.03.2021, а клопотання про арешт майна подано 31.03.2022, тобто через рік після вилучення майна, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки очевидним є той факт, що невірне зазначення року складання протоколу огляду місця події є технічною опискою, та не свідчить про незаконність слідчої дії, не є істотним порушенням та не впливає на встановлення обставин кримінального правопорушення, і тим більше не вказує на не дотримання строку звернення з клопотанням про арешт майна.

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно відповідає критеріям, передбаченим ст.98 цього Кодексу.

Крім того, ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2,3 ст.170 цього Кодексу слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі досудового розслідування є всі підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям визначеним у ст.98 КК України та при цьому враховує правову кваліфікацію та обставини кримінального провадження.

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що арештоване майно є доказом у кримінальному провадженні №0000037, тому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності на час звернення слідчого з відповідним клопотанням в прийнятті рішення про накладення арешту на майно, оскільки лише такий захід забезпечення кримінального провадження може забезпечити належне збереження майна, яке є речовим доказом.

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч тверджень адвоката ОСОБА_7 встановив належні правові підстави, передбачені ст.170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

Всупереч доводів апеляційної скарги матеріали судового та кримінального проваджень свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості розпорядження вищевказаним майном, в тому числі і його відчуження.

Колегія суддів зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчий довів існування достатніх підстав вважати, що вилучений речі є предметом кримінального

-6-

правопорушення, а відтак задля запобігання ризику знищення речових доказів, який необхідний для встановлення об`єктивної істини у справі, обґрунтовано наклав арешт на дане майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз.2 ч.1 ст.174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доводи апеляційної скарги про те, що в клопотанні не зазначено правових підстав щодо обґрунтування накладення арешту на вказане майно не можуть вважатись обґрунтованими, з огляду на наявні докази в матеріалах клопотання.
При прийнятті рішення, колегія суддів враховує і те, що арешт майна з підстав передбачених ч.ч.2,3 ст.170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Тому, посилання в апеляційній скарзі на порушення слідчим суддею вимог ст.170 КПК України, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з метою збереження речових доказів і не суперечить вимогам ч.3 ст.170 КПК України.
Апеляційний суд не вбачає підстав сумніватися в розумності та співрозмірності такого обмеження права власності на майно МПП «Гігант» та ФОП ОСОБА_6 , завданням кримінального провадження. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власників, апеляційним судом також не встановлено.

Доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що вилучена лісопродукція зрубана на законних підставах та, що МПП «Гігант» та ФОП ОСОБА_6 є законними її володільцями , колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.

-7-

З цих же підстав апеляційний суд не знаходить обґрунтованими доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що у розпорядженні ОСОБА_6 наявні бирки, які підтверджують законність порубки деревини, однак були зняті через загрозу їх втрати, як на підставу для відмови у накладенні арешту на майно, оскільки відповідні факти підлягають перевірці в ході проведення слідчих дій.

Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяв у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст.ст.170-173 КПК України та положень, закріплених у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи адвоката ОСОБА_7 про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними.

Згідно з положеннями п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст.26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст.ст.220,317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що ОСОБА_6 не довів обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.
Керуючись ст.ст.404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника власників тимчасово вилученого майна МПП «Гігант» та ФОП ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04.04.2022 про арешт майна в кримінальному провадженні за №0000037 від 23.02.2022,- без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: