Справа № 385/851/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2022 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гайвороні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 від 07.06.2022 року, про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соломія Гайворонського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, який відноситься до осіб з інвалідністю третьої групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5
та його представника адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3
та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и в:
07.06.2022 року, близько 09 год. 30 хв., на земельній ділянці, яка розташована між житловими домоволодіннями АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , який здійснював покіс трави мотокосою, на ґрунті тривалих неприязних стосунків вчергове виник конфлікт з приводу законності використання даного домоволодіння. В ході словесної сварки у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .
Невідкладно реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 , тримаючи в руках штикову лопату зі стальною насадкою та дерев`яною ручкою, яку заздалегідь взяв із собою здому, 07.06.2022 року, близько 09 год. 35 хв., продовжуючи знаходитись на земельній ділянці, яка розташована між житловими домоволодіннями АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , раптово підійшов зі спини до ОСОБА_5 , обравши достатню відтань не більше одного метра, з прикладенням значної сили, умисно наніс ребром леза металевої частини штикової лопати три послідовних удари - в ліву тім`яну частину голови, в задню-бокову поверхню шиї зліва та ліву лопатку. Від отриманих тілесних ушкоджень, відчуваючи сильний фізичний біль, ОСОБА_5 втратив рівновагу та впав на землю, а подальші протиправні дії ОСОБА_3 були припинені свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , якими також надано першу домедичну допомогу потерпілому та викликано швидку допомогу.
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: ВЧМТ, забою головного мозку, вдавленого уламкового перелому лівої тім`яної кістки, субарахноїдального крововиливу в головний мозок, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 59 від 08.06.2022 відповідно до п.п. «б» п.2.1.3. Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 від 17.01.1995, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення; рубаних ран задньо-бокової поверхні шиї зліва та лівої лопатки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 59 від 08.06.2022 відповідно до п.2.3.3. Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 від 17.01.1995, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я; вказані тілесні ушкодження могли бути спричинені внаслідок ударів ребром леза штикової лопати.
Обвинувачений ОСОБА_3 на початку судового розгляду не визнав себе винуватим за інкримінованим йому злочином, від дачі показань відмовився, однак під завершення судового розгляду, після огляду та дослідження доказів обвинувачення, визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину та дав показання про обставини вчинення кримінального правопорушення. Щодо заявленого потерпілим цивільного позову, то такий не визнав, вказавши на його необґрунтованість.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_7 в судових дебатах просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на два роки. Щодо заявленого потерпілим цивільного позову, то в задоволенні такого просив відмовити, вказавши на недоведеність заявлених позовних вимог.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, заявлений ним цивільний позов підтримав повністю, просив такий задовольнити та стягнути з обвинуваченого в його користь 21616 грн. 49 коп. завданої майнової шкоди, понесеної на лікування, а також 150 000 грн. моральної шкоди. Щодо міри покарання, то просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, вважаючи, що виправлення обвинуваченого саме при такому покаранні є можливим.
Представник потерпілого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просив заявлений потерпілим позов задовольнити повністю. Щодо міри покарання, то просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, вказавши на відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а також те, що обвинувачений протягом усього судового розгляду жодного разу не попросив пробачення в потерпілого, завдану шкоду не відшкодував.
Крім того, вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, стверджується безпосередньо дослідженими під час судового розгляду такими доказами:

протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 09.06.2022 року, згідно якого ОСОБА_5 повідомив СВ відділення поліції № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області про обставини заподіяння ОСОБА_3 йому тілесного ушкодження лезом металевої частини штикової лопати в області голови, шиї та лівої лопатки 07.06.2022 року, близько 09 год. 40 хв., на території земельної ділянки між домоволодіннями АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 (а.с. 60);

рапортом старшого інспектора чергового відділення поліції № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 від 07.06.2022 року про отримання повідомлення про те, що на території земельної ділянки, що на АДРЕСА_2 ОСОБА_3 завдав ОСОБА_5 тілесне ушкодження лопатою в область голови (а.с. 58);

рапортом старшого інспектора чергового відділення поліції № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 від 07.06.2022 року про отримання повідомлення від чергового лікаря приймального відділення Гайворонської міської ради ОСОБА_11 про те, що до приймального відділення лікарні доставлений громадянин ОСОБА_5 з відкритою черепно мозковою травмою (а.с.59);

даними витягу з ЄРДР про внесення відомостей за № 0000084 від 07.06.2022 року про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України (а.с. 55-57);
протоколу огляду місця події від 07.06.2022 року та оглянутого в судовому засіданні відеозапису слідчої дії, який міститься на флеш-карті «KINGSTON 16 GB», відповідно до яких об`єктом огляду є територія нежитлового домоволодіння, розташованого на АДРЕСА_1 між домоволодіннями АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , під час якого було виявлено та вилучено: дитяче плаття сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров; рушник рожевого кольору зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров; речовину бурого кольору, яка знаходилася на земельній ділянці, та відповідно було відібрано змив на марлевому тампоні речовини, схожої на кров; чоловічий картуз чорного кольору з блакитними вставками; та лопату штикову зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров, які упаковано та вилучено до відділення поліції № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області (а.с. 61-69).

висновком судово-медичного експерта Благовіщенського міжрайонного відділення СМЕ ОСОБА_12 № 59 від 08.06.2022 року, згідно якого на тілі ОСОБА_5 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозгової травми, забою головного мозку, вдавленого уламкового перелому лівої тім`яної кістки, субарахноідального крововиливу в головний мозок, рубаних ран задньо-бокової поверхні шиї зліва та лівої лопатки. Дані тілесні ушкодження відповідають вказаному в постанові слідчого часу, утворилися від дії предмету, що має рубаючі властивості. Тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозгової травми, забою головного мозку, вдавленого уламкового перелому лівої тім`яної кістки, субарахноідального крововиливу в головний мозок відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення. Тілесні ушкодження у вигляді рубаних ран задньо-бокової поверхні шиї зліва та лівої лопатки відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_5 могли утворитися від ударів ребром леза штикової лопати, не могли утворитися при падінні з положення стоячи як після приданого тілу прискорення, так і без такого. Судячи по характеру та локалізації ушкоджень на тілі ОСОБА_5 , останній в момент їх отримання міг знаходитися, як у вертикальному, так і в горизонтальному положеннях (а.с. 84-86);
висновком судово-психіатричного експерта № 181 КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» від 24.06.2022, згідно якого ОСОБА_3 в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час психічним захворюванням не страждає, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ч.1 ст. 19 КК України. У відношенні інкримінованого правопорушення ОСОБА_3 слід вважати осудним, застосування заходів медичного характеру не потребує (а.с. 87-90);
протоколом проведення слідчого експерименту від 25.07.2022 та оглянутими в судовому засіданні фотознімками слідчого експерименту, відповідно до яких в ході проведення слідчої дії в кабінеті старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП Кіровоградської області у присутності двох понятих, статиста та судово-медичного експерта, потерпілий ОСОБА_5 добровільно показав про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_3 07.06.2022, близько 09 год. 30 хв., на земельній ділянці, що розташована між домоволодіннями АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 (а.с. 78-83).
протоколом проведення слідчого експерименту від 26.07.2022 та оглянутими в судовому засіданні фотознімками слідчого експерименту, відповідно до яких в ході проведення слідчої дії в кабінеті старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП Кіровоградської області у присутності двох понятих, статиста, судово-медичного експерта та захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_3 добровільно показав про обставини спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_5 07.06.2022, близько 09 год. 30 хв., на земельній ділянці, що розташована між домоволодіннями АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 (а.с. 94-97).
додатковим висновком судово-медичного експерта Благовіщенського міжрайонного відділення СМЕ ОСОБА_12 № 86 від 08.06.2022 року, згідно якого тілесні ушкодження, які мали місце на тілі потерпілого ОСОБА_5 , могли утворитися при обставинах, вказаних потерпілим ОСОБА_5 , під час проведення слідчого експерименту за його участю 25.07.2022 року; тілесні ушкодження, які мали місце на тілі потерпілого ОСОБА_5 , не могли утворитися при обставинах, вказаних підозрюваним ОСОБА_3 , під час проведення слідчого експерименту за його участю 26.07.2022 року; тілесні ушкодження, які мали місце на тілі потерпілого ОСОБА_5 , могли утворитися від ударів лезом наданої на дослідження штикової лопати (а.с. 91-93).
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, дослідивши зібрані органом досудового розслідування та представлені суду стороною обвинувачення докази, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, з урахуванням принципу змагальності та критерію «поза розумним сумнівом», суд дійшов висновку, що всі наведені вище докази винуватості ОСОБА_3 у своїй сукупності є логічними і послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 та повністю підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України, оскільки він заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння..
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме: кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України, відноситься до тяжкого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_3 несудимий, неодружений, відноситься до осіб з інвалідністю третьої групи, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлені.

Що стосується обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, то суд вважає за необхідне зазначити, що такі обставини судом не встановлено. Суд визнає, що під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження доводи про наявність обставин, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів з огляду на наступне..

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Верховний Суд у своїй постанові від 15.11.2021 року Справа № 199/6365/19 (Провадження № 51-3198км21) вказав, що щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, чи визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

За таких обставин, щире каяття це внутрішній, морально-психічний процес у свідомості особи, яка вчинила злочин. Щирим каяття є тоді, коли особа поряд із визнанням своєї провини та дачею правдивих показань, демонстрацією готовності понести заслужене покарання щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, співчуває потерпілому.

Натомість в ході судового розгляду обвинувачений неодноразово змінював свою позицію щодо визнання винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та від дачі показань відмовлявся. І лише пізніше, під тягарем інших неспростовних доказів змінив свою позицію і дав показання, повідомивши безпосередньо про усі обставини заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому та визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення.

Окрім цього, як встановлено судом, обвинувачений не прагнув усунути заподіяну шкоду, жодного разу не осудив свою протиправну поведінку щодо вчинення кримінального правопорушення та жодного жалю з приводу нанесення численних ударів потерпілому і як наслідок - тяжких тілесних ушкоджень він не проявив, навпаки, неодноразово перекладав вину в усьому на потерпілого.

Отже, обвинувачений, хоча вказав, що вину визнає, однак спочатку вів себе не щиро, не висловлював жалю з приводу вчиненого ним діяння, не продемонстрував готовності нести справедливе покарання, тобто не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Той факт, що обвинувачений визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки. Тож суд дійшов висновку, що дана обставина, що пом`якшує покарання, не була встановлена під час судового розгляду.

Що стосується активного сприяння розкриттю злочину, то матеріали кримінального провадження також не містять даних про активне (ініціативне) сприяння обвинуваченого розкриттю злочину, оскільки уся інформація щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 та неспростовні докази його винуватості були здобуті органом досудового розслідування без ініціативного сприяння останнього. Більше того, обвинуваченим на досудовому розслідуванні при проведенні слідчого експерименту було повідомлено про обставини нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілого, що в подальшому не знайшло свого підтвердження при проведенні судово-медичної експертизи. Окрім цього, під час судового розгляду обвинувачений не одразу намагався активно сприяти встановленню дійсних обставин вчиненого ним злочину.

Зважаючи на вищевикладене, суд не може визнати щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до досудової доповіді начальника Голованівського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області від 26.08.2022 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого ОСОБА_3 є середній. На думку органу пробації, виправлення особи при звільненні від відбування покарання з випробуванням є можливим.

За положенням ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.

Ураховуючи вищенаведене та конкретні обставини справи, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, ОСОБА_3 слід визначити покарання в межах санкції ч.1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень.
Призначене судом покарання у виді позбавлення волі за ч.1 ст. 121 КК України, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме поняттю та меті покарання.
Одночасно, ураховуючи особу обвинуваченого, який вперше вчинив кримінальне правопорушення, не судимий, відноситься до осіб з інвалідністю третьої групи, хворіє на тяжке захворювання (цукровий діабет ІІ типу, важка форма, інсулінозалежний), дані досудової доповіді про середній рівень небезпеки для суспільства та можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд вважає, що його виправлення можливе без реального відбуття покарання, а тому його слід звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, призначивши іспитовий строк, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших кримінальних правопорушень із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
До вказаних висновків суд дійшов, зокрема, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненного злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від 24 травня 2018 року Верховний Суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, застосовуючи ст. 69 КК.

Також у справі № 205/7091/16-к Верховний Суд розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту і вказав, що заборони застосування ст. 75 КК України за умови невизнання засудженим своєї вини Кримінальний кодекс України не містить.

Частиною 1 статті 129 КПК України встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно із ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Потерпілий ОСОБА_5 звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 21616 грн. 49 коп., яку він поніс, у зв`язку з витратами на лікування (купівля медикаментів), а також просив стягнути 150 000 грн. моральної шкоди.

Щодо майнової шкоди, то таку обгрунтовує тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 він змушений був понести витрати на придбання ліків в розмірі 21616 грн. 49 коп. та на підтвердження своїх доводів долучив копії квитанцій.

Разом з тим, під час судового розгляду понесені потерпілим витрати на придбання ліків не знайшли свого підтвердження належними доказами. Сам по собі факт долучення копій квитанцій не підтверджує факт придбання саме потерпілим ОСОБА_5 таких ліків. Будь-якої іншою медичної документації про історію хвороби ОСОБА_5 , а також рецептів чи будь-якого іншого письмового / електронне звернення лікаря до працівника аптеки про виготовлення і продаж ліків або виробів медичного призначення, яке б також містило вказівки для пацієнта, як ними користуватися, потерпілим суду не надано, на що слушно звернула увагу сторона захисту в судовому засіданні.
Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що в задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 в частині стягнення з ОСОБА_3 майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в сумі 21 616 грн. 49 коп. слід відмовити.

Щодо вирішення питання про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_5 суд виходить з принципу виваженості, розумності, справедливості та бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість моральних страждань, понесених потерпілим у зв`язку із отриманим ушкодженням, а також відношення обвинуваченого, як до вчиненого ним правопорушення, так і відношення до самого цивільного позову, який він не визнав, в судовому засіданні пробачення у потерпілого так і не попросив.

Суд вивчивши матеріали справи, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, прийшов до переконання, що цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення, відповідно до ст. ст. 127-129 КПК України та ст. 1167 ЦК України.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що потерпілому ОСОБА_5 дійсно спричинена моральна шкода, внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_3 було тимчасово порушено нормальні життєві зв`язки особисто його та його сім`ї, дана ситуація призвела до тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, необхідно було затратити деякий час та зусилля на лікування, щоб повернутися до попереднього розкладу життя, в результаті дій ОСОБА_3 потерпілий отримав тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент його заподіяння, терпів фізичні страждання, які зумовили порушення фізичного та психоемоційного стану потерпілого, що і в подальшому впливає на ритм його життя.

А відтак, ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з обвинуваченого ОСОБА_3 слід стягнути в користь потерпілого ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 60 000 грн., що, на думку суду, є достатнім для відшкодування заявленої шкоди.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обраний.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 09.06.2022 на майно, слід скасувати.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 373, 374 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , паспорт Серія НОМЕР_1 , виданий 09.09.2010 року Гайворонським РВУМВС України в Кіровоградській області) на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) завдану моральну шкоду в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень.
У решті вимог позову відмовити.
Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 09.06.2022, на майно: дитяче плаття сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров; рушник рожевого кольору зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров; чоловічий картуз чорного кольору з блакитними вставками; лопату штикову зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров, - скасувати.
Речові докази: дитяче плаття сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров, рушник рожевого кольору зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров; чоловічий картуз чорного кольору з блакитними вставками; лопату штикову зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров; змив речовини бурого кольору, схожої на кров, котрі знаходяться в камері збереження речових доказів відділення поліції № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області - знищити;
флеш-карту «KINGSTON 16 GB» з відеозаписом - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Гайворонський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1

Дата документу 29.08.2022