Справа № 944/5010/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/572/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши у в м.Львові у відкритому судовому засіданні в кримінальному проваджені 0000473 від 08.08.2021року про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Хмельницький Хмельницької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючому у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 27 травня 2022 року,
ВСТАНОВИЛА:

вироком Яворівського районного суду Львівської області ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України та призначено йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі із випробовуванням, призначивши іспитовий строк - 1 (один) рік.
Згідно з ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 09.08.2021 на автомобіль марки «ВАЗ», моделі 2108 реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , страховий поліс АР/5019011 постановлено скасувати.
Стягнуто із ОСОБА_8 в дохід держави 3089 ( три тисячі вісімдесят дев`ять) грн. 16 коп. витрат за проведення судової авто товарознавчої експертизи № СЕ-19/114-21/14318-АВ від 30.08.2021, що була проведена Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України.
Вирішено питання речових доказів.
Згідно вироку ОСОБА_8 07 серпня 2021 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючись прямим умислом на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів, який був припаркований поруч із господарством, яке знаходиться в АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу через незачинену водійську дверку, проник до салону автомобіля марки ВАЗ, моделі 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_10 , та в подальшому за допомогою ключа, який заходився у замку запалювання, запустив двигун та почав рух автомобілем, в результаті чого, незаконно заволодів вищевказаним транспортним засобом, тим самим заподіявши потерпілому збитків на загальну суму 3831 гривень 58 копійок
Таким чином, ОСОБА_8 здійснив незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України.

На ухвалу суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуваний вирок й звільнити гр. ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 289 КК України та скасувати Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 17.05.2022 р. й задоволити клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 289 КК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що категорично не погоджується з ухвалою суду першої інстанції від 17.05.2022 року, якою безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 289 КК України.
Вважає, що вирок суду необхідно змінити, з підстав однобічності та неповноти судового слідства та розгляду, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, а також змінити міру покарання на застосування ч. 4 ст. 289 КК України у зв`язку із невідповідністю призначеного судом 1-ї інстанції покарання особі обвинуваченого та фактичним обставинам справи.
Обвинувачений зазначає, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався, повністю визнав свою вину, відшкодував потерпілому моральну шкоду та матеріальні збитки, всього у сумі 1000 доларів США, що в еквіваленті становить за курсом НБУ 33 000 гривень, автомобіль формально повернутий потерпілому.
Звертає увагу, що намагався, добровільно заявити правоохоронним органам в особі їхніх уповноважених працівників - як патрульним поліцейським так і слідчим про вчинене кримінальне правопорушення та після скоєного добровільно повернути транспортний засіб, нових злочинів не вчинив.
Водночас просить апеляційний суд передбачити у судовому рішенні, реальне повернення автомобіля потерпілому ОСОБА_10 .
Вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання повинен був врахувати: щире і дієве каяття ОСОБА_8 ; те, що обвинувачений працевлаштований офіційно; позицію потерпілого, який бажав звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 289 КК України та відсутність претензій зі сторони потерпілого до ОСОБА_8 .
На думку апелянта, місцевий суд відверто зайняв позицію підтримки сторони обвинувачення, що призвело до ухвалення незаконного рішення суду.
Вказує, що в судовому засіданні суду першої інстанції встановлено наявність сукупності всіх умов для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення ним злочину.
Зазначає, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 289 КК України, яке скоїв без застосування насильства до потерпілого чи погрозою застосування такого насильства, добровільно заявив про це у правоохоронні органи, формально повернув транспортний засіб власнику і повністю відшкодував завдані йому збитки, його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 289 КК України підлягає до задоволення, а кримінальне провадження за ч. 1 ст. 289 КК України відносно ОСОБА_8 - закриттю.
Стверджує, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ч. 4 ст. 289 КК України, а покарання, яке призначене судом, за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 .
Потерпілий ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, 26.07.2022 в судове засідання не прибув, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Враховуючи вимоги ч.4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе продовжити апеляційний розгляд за відсутності потерпілого, який не прибув у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, виступ обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили таку задоволити, виступ прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши та дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції були дотримані.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що ухвалою суду першої інстанції від 17.05.2022 року безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 289 КК України колегія суддів не бере до уваги з огляду на наступні обставини.
Як вбачається з матеріалів справи, 17.05.2022, в судовому засіданні місцевого суду, обвинувачений та потерпілий звернулися до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.289 КК України та закриття кримінального провадження, яке мотивоване тим, що ОСОБА_8 намагався добровільно заявити правоохоронним органам в особі їхніх уповноважених працівників - як патрульним поліцейським так і слідчим про вчинене кримінальне правопорушення, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, нових злочинів не вчинив, повністю визнав на досудовому слідстві та в суді свою вину, після скоєного мав намір добровільно повернути транспортний засіб та відшкодував потерпілому моральну шкоду та матеріальні збитки.
Ухвалою Яворівського районного суду від 17 травня 2022 року у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 відмовлено.
Своє рішення суд мотивує тим, що обвинувачений ОСОБА_8 мав намір повернути транспортний засіб лише після того як був зупинений працівниками поліції на викраденому транспортному засобі, що, на переконання суду, свідчить про те, що ОСОБА_8 достеменно стало відомо про його викриття правоохоронними органами, а тому подальше повідомлення працівників поліції не вважається добровільним повідомленням про вчинене незаконне заволодіння транспортним засобом.
Обґрунтування рішення, наведене місцевим судом, узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду постанові від 09.10.2018 року у справі №688/1744/16-к, з якого вбачається, що аналіз конструкції ч.4ст.289 КК вказує, що цією нормою встановлено спеціальний вид звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.289 КК України та визначено чотири умови його застосування: 1) вчинення вперше незаконного заволодіння транспортним засобом, крім випадків незаконного заволодіння транспортним засобом із застосуванням насильства до потерпілого чи погрозою застосування такого насильства; 2) добровільна заява винної особи про вчинений злочин правоохоронним органам; 3) повернення транспортного засобу власнику; 4) повне відшкодування завданих збитків.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що рішення про добровільну заяву винний повинен прийняти самостійно, усвідомлюючи, що на той момент його ще не викрито у вчиненні кримінального правопорушення (суб`єктивний критерій добровільності). Оскільки законом не зазначено, коли саме особа має пред`явити заяву про вчинений злочин правоохоронним органам, тому можна вважати, що добровільну заяву в правоохоронні органи про вчинення кримінального правопорушення (юридичний факт, що за наявності інших умов припиняє відповідні кримінально-правові відносини) винний має зробити тільки в певний проміжок часу. Початковим моментом при цьому є вчинення особою злочину, передбаченого ст.289 КК України, а кінцевим моментом є час, з якого особі достеменно стало відомо про її викриття правоохоронними органами, що не пов`язане з її добровільними діями щодо повернення транспортного засобу власнику та відшкодуванням завданих збитків, але до вручення особі письмового повідомлення про підозру (часовий критерій добровільності).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, після зупинення працівниками поліції обвинуваченого ОСОБА_8 на викраденому транспортному засобі, останньому достеменно стало відомо про його викриття правоохоронними органами, а тому подальше повідомлення обвинуваченим про скоєне, не може вважатися добровільним повідомленням про вчинене незаконне заволодіння транспортним засобом.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість вище вказаного клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_10 , у зв`язку з відсутністю добровільної заяви ОСОБА_11 про вчинений злочин правоохоронним органам, як необхідної умови для звільнення останнього від кримінальної відповідальності за ч.4 ст.289 КК України.
Доводи апелянта, про те, що покарання призначене судом, за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, за яких вчинені злочини, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходить не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Перевіривши в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції та інші матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що вище вказані вимоги Закону належним чином виконані судом першої інстанції.

При призначенні покарання ОСОБА_8 місцевим судом враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, спосіб вчинення злочину, мету та мотив та дані про особу обвинуваченого, який на обліку в лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, одружений, раніше не судимий.
Також суд врахував відношення обвинуваченого до скоєного злочину, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання та думку потерпілого, який зазначив, що ОСОБА_8 відшкодував заподіяну шкоду.
Таким чином апеляційні доводи обвинуваченого не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.
Враховуючи вище наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.
За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення та вважає вирок місцевого суду щодо обвинуваченого ОСОБА_8 законним та обґрунтованим
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 27 травня 2022 року залишити без задоволення.

Вирок Яворівського районного суду Львівської області від 27 травня 2022 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4