Провадження № 1-в/127/903/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2022 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

заявника: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна.
З вказаного клопотання вбачається, що постановою слідчого СВ Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_5 від 17.07.2012 накладено арешт на ј частку квартири по АДРЕСА_1 .
У подальшому вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 27.08.2013 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, 70 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Враховуючи те, що санкція ч. 3 ст. 185 КК України не передбачає конфіскацію майна та на даний момент відсутні відкриті виконавчі провадження про стягнення із ОСОБА_3 будь-яких коштів, потреба у подальшому застосуванні арешту відпала.
У судовому засіданні ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_4 не заперечував щодо задоволення клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна.
Суд вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Відповідно до п. 9 розділу ХІ Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування розділу «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України» від 26.11.2012 за № 1735/0/4-12, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності КПК, продовжують свою дію у порядку КПК 1960 року. Зміна, скасування чи припинення (окрім продовження) таких запобіжних заходів, арешту майна, відсторонення від посади, незважаючи на набуття чинності новим процесуальним законом (20 листопада 2012 року чи пізніше), відбувається згідно п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК у порядку, передбаченому КПК 1960 року.
Дана норма узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 5 КПК України, згідно якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Відповідно до ст. 126 КПК України (в редакції 1960 року), чинного на час накладення слідчим арешту на майно ОСОБА_3 , зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 324 КПК України (в редакції 1960 року) постановляючи вирок, суд повинен вирішити питання зокрема що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку щодо розгляду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна в порядку КПК України (в редакції 1960 року), оскільки саме він був чинний на момент накладення арешту на майно ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.
Так, постановою слідчого СВ Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_5 від 17.07.2012 накладено арешт майно ОСОБА_3 , а саме на належну йому ј частку квартири по АДРЕСА_1 з метою забезпечення заявлених цивільних позовів.
В подальшому, під час розгляду кримінальної справи за № 212/13174/2012 за обвинуваченням ОСОБА_3 вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 27.08.2013 арешт із зазначеного майна не був скасований.
Крім того, цивільні позови потерпілих в даному кримінальному провадженні задоволено повністю та стягнуто із ОСОБА_3 матеріальну шкоди на користь ОСОБА_6 у сумі 5 763,70 гривень, на користь ОСОБА_7 у сумі 3 400 гривень, на користь ОСОБА_8 у сумі 3 700 гривень, на користь ОСОБА_9 у сумі 16 135 гривень, на користь ОСОБА_10 у сумі 14 338,01 гривень, на користь ОСОБА_11 у сумі 1 598,50 гривень, на користь ОСОБА_12 у сумі 670 гривень.
З відповіді начальника Першого відділу державної виконавчого служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на запит суду слідує, що виконавче провадження про стягнення із ОСОБА_3 коштів в розмірі 14 338,01 гривень на користь ОСОБА_10 закінчено, вимоги виконавчого документа виконано повністю. Крім того, станом на 11.04.2022 виконавчих проваджень про стягнення із ОСОБА_3 на користь НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області судових витрат за проведення експертизи у відділі на виконанні не перебувало і не перебуває.
Щодо інших відкритих виконавчих проваджень про стягнення із ОСОБА_3 коштів за цивільними позовами у кримінальній справі № 212/13174/2012 інформація відсутня.

Судом також встановлено, що за інформацією з Єдиного реєстру боржників, відомості про ОСОБА_3 відсутні.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Таким чином, строк передбачений законом для даного виду стягнення закінчився.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
З урахуванням вказаного, суд вважає за доцільне клопотання ОСОБА_3 задовольнити, скасувати арешт накладений на ј частку квартири по АДРЕСА_1 , оскільки в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.
На підставі викладеного, керуючись п. 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна задовольнити.
Арешт накладений постановою слідчого СВ Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_5 від 17.07.2012 на ј частку квартири по АДРЕСА_1 скасувати.
Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: