Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/923/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 366/2579/21 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія справи: ч. 1 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000077 від 12 серпня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Карпилівка Іванківського району Київської області, учениці 10-го класу Сукачівського НВО «ЗОШ I-III ступенів дитячий садок», яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_8 ,
законного представника обвинуваченої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року до неповнолітньої ОСОБА_7 застосовані примусові заходи виховного характеру, а саме передано її під нагляд матері ОСОБА_9 .

Кримінальне провадження № 0000077 від 12 серпня 2021 року відносно ОСОБА_7 закрито.

Згідно з ухвалою суду, 11 серпня 2021 року приблизно о 08 годині ОСОБА_7 , знаходячись в торговому центрі «Кооператор» за адресою: смт. Іванків, вул. І. Проскури, 14, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, пересвідчившись, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно викрала продукти харчування та побутові товари із торгових рядів на загальну суму 1212,70 гривень, після чого залишила місце події і викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду в указаному розмірі.

В апеляційній скарзі зі змінами заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 просить дану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою: на підставі ч. 1 ст. 97 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України із застосуванням примусових заходів виховного характеру; застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі її під нагляд матері ОСОБА_9 строком на 1 (один) рік; кримінальне провадження № 0000077 від 12 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 закрити.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є безумовними підставами для скасування судового рішення.

А саме, апелянт звертає увагу на те, що:

- зі змісту мотивувальної частини ухвали слідує, що за результатами розгляду клопотання захисту про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності із застосування до неї примусових заходів виховного характеру, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування положень ч. 1 ст. 97 КК України. Проте, не звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, закрив кримінальне провадження, що суперечить вимогам ст. ст. 284, 288 КПК України;

- викладені в судовому рішенні висновки містять істотні суперечності, оскільки в мотивувальній частині ухвали суд одночасно послався і на приписи ч. 1 ст. 97 КК України та ч. 3 ст. 497 КПК України, як на підстави для звільнення від кримінальної відповідальності, і на норми ст. 105 КК України, як на підставу для звільнення обвинуваченої від покарання. При цьому, в резолютивній частині ухвали суд не зазначив, до яких саме висновків він дійшов: звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності чи від покарання;

- в порушення вимог ч. 3 ст. 105 КК України, суд не встановив тривалість обраного для ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру;

- в резолютивній частині ухвали суд вказав про семиденний строк на її апеляційне оскарження, хоча, відповідно до ч. 2 ст. 395 КПК України, строк оскарження ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру становить тридцять днів.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на ухвалу суду першої інстанції не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора в підтримку доводів і вимог апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 , її законного представника ОСОБА_9 і захисника ОСОБА_10 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

За визначеними у ч. 1 ст. 404 КПК України правилами, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

При цьому, ч. 3 ст. 288 КПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За приписами ч. 1 ст. 97 КК України, неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 КК України.

Дана норма закону України про кримінальну відповідальність кореспондується зі ст. 497 КПК України, якою регламентований порядок застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру.

Разом з тим, ст. 105 КК України передбачені правила звільнення неповнолітньої особи від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд першої інстанції, правильно встановивши, що неповнолітня ОСОБА_7 вперше вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, та що застосування до неї примусових заходів виховного характеру буде найбільш доцільним для вирішення завдань кримінального судочинства, сприятиме запобіганню вчинення нею нових кримінальних правопорушень і її виправлення, дійшов вірного висновку про необхідність задоволення клопотання захисника ОСОБА_10 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності із застосування до неї примусових заходів виховного характеру. Однак, при цьому в обґрунтування прийнятого рішення суд послався на положення ст. 97 КК України, ст. 497 КПК України та одночасно на приписи ч. 1 ст. 105 КК України. Наведеним суд допустив суперечності і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 1 ст. 105 КК України, яка в даному випадку не підлягала застосуванню, оскільки передбачає умови звільнення неповнолітньої особи від покарання при постановленні вироку.

До того ж, в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 288, а також п. 3 ч. 1 ст. 372 КПК України, в резолютивній частині ухвали суд, прийнявши рішення про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі її під нагляд матеріалі та про закриття стосовно неї кримінального провадження, не вказав про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності.

Також, при застосовуванні до ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі її під нагляд матері, суд не встановив тривалості цього заходу, як це передбачено ч. 3 ст. 105 КК України.

З огляду на наведені вище порушення вимог кримінального процесуального закону, які, на переконання колегії суддів, є істотними і такими, що перешкодити ухвалити законне судове рішення, а також враховуючи допущене судом неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України з постановленням апеляційним судом нової ухвали згідно зі ст. 419 КПК України, якою на підставі ч. 1 ст. 97 КК України неповнолітню ОСОБА_7 слід звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України із застосуванням примусових заходів виховного характеру, застосувати до неї примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд матері строком на 1 (один) рік, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітньої ОСОБА_7 під нагляд матері ОСОБА_9 на строк 1 (один) рік.

Кримінальне провадження № 0000077 від 12 серпня 2021 року стосовно ОСОБА_7 закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4