ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 698/639/17
провадження № 51-5344км21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000179 від 18 квітня 2017 року, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

селища Новоархангельськ Новоархангельського району Кіровоградської області, жителя

АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Черкаського апеляційного суду

від 31 серпня 2021 року.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України (в редакції Закону від 05 квітня 2001 року) та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України (в редакції Закону від 14 жовтня 2014 року) ОСОБА_6 звільнено від покарання, призначеного йому за ст. 128 КК України.
Вирішено питання щодо цивільного позову.
Згідно з вироком районного суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 14 квітня 2017 року у період часу з 11:00 до 12:00, перебуваючи неподалік домоволодіння АДРЕСА_2 , умисно завдав по черзі лівим та правим кулаком по одному удару в обличчя ОСОБА_7 , спричинивши йому легких тілесних ушкоджень. Після ударів ОСОБА_7 впав на узбіччя задньою частиною голови на виступаючий із землі шматок асфальту та втратив свідомість. Таким чином, ОСОБА_6 заподіяв потерпілому тяжких тілесних ушкоджень

у вигляді черепно-мозкової травми з переломом склепіння та основи черепа, травматичної субдуральної та внутрішньо-мозкової гематоми ліворуч, забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу.
Черкаський апеляційний суд ухвалою від 31 серпня 2021 року змінив вказаний вирок в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, виключивши з мотивувальної та резолютивної його частин вказівки суду про призначення покарання ОСОБА_6 у виді обмеження волі та про звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання. В решті вирок суду залишив без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо нього та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Суть доводів ОСОБА_6 зводиться до того, що він не погоджується із судовим рішенням апеляційного суду про залишення його апеляційної скарги

без задоволення і вважає, що цей суд не здійснив належної перевірки скарги та всупереч вимогам ч. 2 ст. 419 КПК України не спростував викладених у ній доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Крім того, зазначає, що ним було заявлено обґрунтоване клопотання про повторне дослідження доказів, однак апеляційний суд формально відмовив у його задоволенні, з огляду на що обставини справи залишились нез`ясованими.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Прокурор заперечила проти задоволення поданої касаційної скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційних скаргах.
При цьому касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з приписами ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Тобто касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на які є посилання в поданій касаційній скарзі, оскільки такі обставини, що були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій, перегляду відповідно до вимог ст. 438 КПК України у касаційному порядку не підлягають.
При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який, перевіряючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги

ОСОБА_6 на підставах невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та порушення вимог кримінального процесуального закону, у своєму рішенні навів докладні мотиви і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути провадження та дати правильну оцінку вчиненому.
За фактичних обставин кримінального провадження, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у завданні необережного тяжкого тілесного ушкодження, тобто

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, колегія суддів касаційного суду вважає правильним і таким, що підтверджується сукупністю зібраних доказів, перевірених у судовому засіданні в установленому кримінальним процесуальним законом порядку та належно оцінених у судовому рішенні судом у їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку.
При цьому матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суди першої і апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи сторони захисту, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі ОСОБА_6 . Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході судового провадження ОСОБА_6 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 128 КК України, не визнав.
Незважаючи на таку позицію ОСОБА_6 , місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив показання потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та експерта ОСОБА_13 .
Так, на спричинення ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження внаслідок дій ОСОБА_6 , а не інших осіб, вказали свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які були присутні на місці подій 14 квітня 2017 року

у визначений час разом із потерпілим ОСОБА_7 . З невідомих причин ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . ОСОБА_14 були заподіяні тілесні ушкодження, а ОСОБА_9 іншою невідомою особою, однак

не ОСОБА_6 . Незважаючи на те, що вказані свідки з наведених вище причин не бачили, хто саме заподіяв ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, зокрема, завдав удару, від якого він впав, свідок ОСОБА_11 та ОСОБА_9 вказували на те, що ОСОБА_6 перебував поряд з ОСОБА_7 , коли він ще був

в положенні стоячи, у подальшому свідок ОСОБА_9 вказував на те,

що бачив ОСОБА_6 біля ОСОБА_7 , коли останній вже лежав на спині непритомний. При цьому ці свідки категорично заперечили ту обставину, що

у ОСОБА_7 були будь-які видимі тілесні ушкодження до наведених вище подій і стверджували, що вже після них у потерпілого бачили на обличчі кров.
Сам потерпілий ОСОБА_7 під час повторного допиту судом вказував на те,

що ОСОБА_14 і ОСОБА_6 майже одночасно завдали йому ударів в голову, що у сукупності з показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 спростовує посилання ОСОБА_6 про те, що він

не причетний до заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень і за обставинами зустрічі ОСОБА_14 з чотирма особами в стані алкогольного сп`яніння спостерігав через скло автомобіля.
Показання вказаних осіб місцевий суд правильно визнав об`єктивними й обґрунтовано поклав їх в основу свого рішення, оскільки вони підтверджуються даними, що містяться у висновках судово-медичних експертиз № 05-9-01/140,

№ 05-9-01/141 та № 05-9-01/142 від 18 квітня 2017 року, № 05-9-01/182

від 08 травня 2017 року, протоколах слідчих експериментів від 28 червня 2019 року за участі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , постановою

про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування до повідомлення особі про підозру від 12 жовтня

2019 року.
Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги показання свідків сторони захисту ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 про інший час та обставини подій, в тому числі щодо відсутності бійки, визнано недостовірними і штучно створеними на підтвердження версії сторони захисту, оскільки, незважаючи на певну узгодженість даних показань між собою, вони спростовуються сукупністю інших доказів, які відповідають критеріям передбаченим статей 85, 86 КПК України.
Виходячи зі встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_6

за ст. 128 КК України кваліфіковано правильно, про що ствердили в постановлених рішеннях суди першої та апеляційної інстанцій.
Варто зазначити, що колегія суддів апеляційного суду, переглядаючи вирок

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , обґрунтовано вказала на безпідставність його посилань на те, що фабула пред`явленого йому органом досудового розслідування обвинувачення суперечить диспозиції ст. 128 КК України.
Зокрема, як слушно зазначено в оскарженій ухвалі, за змістом пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_6 наніс потерпілому удари у голову маючи умисел заподіяти шкоду його здоров`ю, однак не мав умислу на заподіяння йому тяжкого тілесного ушкодження, тобто діяв необережно по відношенню до наслідків,

які настали, оскільки від спричинених ударів потерпілий впав на узбіччя задньою частиною голови на виступаючий із землі шматок асфальту та отримав черепно-мозкову травму з переломом склепіння та основи черепа, що узгоджується

з диспозицією ст. 128 КК України.
Що стосується доводів у касаційній скарзі з приводу порушення апеляційним судом вимог ст. 404 КПК України, то вони є безпідставними.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Тобто обов`язковою умовою для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, установлених під час кримінального провадження, є неповнота їх дослідження або наявність певних порушень у ході їх дослідження. При цьому незгода з оцінкою певних конкретних доказів не є підставою для їх повторного дослідження.
Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , належним чином виконав вищевказані вимоги кримінального процесуального закону.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 заявив клопотання про повторне дослідження ряду доказів.
Апеляційний суд, розглядаючи вказане клопотання у порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, обґрунтовано відмовив у його задоволенні, оскільки стороною захисту

не було наведено обставин, передбачених вказаною частиною статті КПК України, щодо неповноти чи порушення під час дослідження доказів, зазначених у його клопотанні, про що і зазначив в постановленому рішенні.
До того ж варто зазначити, що повторне дослідження доказів з огляду на зміст ч. 3 ст. 404 КПК України за відсутності підстав для того, визначених вказаною нормою, є правом, а не обов`язком суду, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 9 липня 2019 року у справі

№ 676/603/17 (провадження № 51-392км19) і Великої Палати Верховного Суду

від 16 жовтня 2019 року у справі № 640/6847/15-к.
Крім того, слід акцентувати, що доводи, викладені в касаційній скарзі

ОСОБА_6 , були наведені і в його апеляційній скарзі, в тому числі і щодо невизнання судом першої інстанції недопустимими доказами протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 квітня 2017 року та протоколів слідчого експерименту від 21 квітня 2017 року. Суд апеляційної інстанції перевірив їх та визнав безпідставними. При цьому апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 , навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення та підстави, на яких апеляційну скаргу визнав необґрунтованою.
Постановлена у кримінальному провадженні ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою, її зміст відповідає вимогам статей 370, 374,

419 КПК України, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, яким він керувався під час її постановлення.
Таким чином, доводи ОСОБА_6 , викладені у його касаційній скарзі, не знайшли свого підтвердження.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегія суддів не встановила, а тому підстави для задоволення касаційної скарги

ОСОБА_6 відсутні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_6

без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3