Провадження по справі № 3/522/5819/22
УХВАЛА

(повний текст)

17 жовтня 2022 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , заявника представника ОСОБА_4 ,- адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 10.08.2022 року задоволено клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а саме об`єкт нерухомого майна (нежитлові приміщення підвалу, першого, другого, третього поверхів, мансарди та мезоніну загальною площею 2390 м2), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 34992375, який на підставі приватної власності належить ТОВ «Приморський бульвар ХХІ», із забороною права відчуження вказаних приміщень у ньому, а також вчинення будь-яких реєстраційних дій.

Адвокат ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , звернулась до слідчого судді із клопотанням в порядку ст.174 КПК України, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.08.2022 р., посилаючись на той факт, що клопотання слідчого не містило жодного доказу на обґрунтування необхідності та правомірності арешту вказаного майна.
У поданому клопотанні представник заявника зазначає, що уматеріалах кримінального провадження №000049, або даної справи відсутня будь-яка інформація, яка підтверджує наявність у Заявника статусу підозрюваного, обвинуваченого або особи, яка в силу закону може нести цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями інших осіб в рамках кримінально-правових відносин у даному випадку. Немає також відомостей і про наявність ознак щодо можливості конфіскації майна, на яке було накладено арешт (конкретна підстава конфіскації не зазначена).

Як вбачається із змісту Ухвали, в судове засідання власник майна та його представник, згідно до ч. 2 ст. 172 КПК України не викликалися, з метою забезпечення арешту майна.
З пояснень адвоката ОСОБА_5 вбачається що, 09 червня 2022 року ОСОБА_6 було відступленоправа вимоги шляхом продажу ОСОБА_4 відповідно до Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за №466, про що було повідомлено боржників відповідно до листа.
На момент ліквідаційної процедури ( липень 2014 року) «ПАТ ФІНРОСТБАНКУ» активи банку були продані, відступлені права по борговим зобов`язанням новим власникам згідно процедури проведення електронних торгів. За результатами відкритих електронних торгів (аукціону), які оформлені протоколом UA-EA-2019-02-18-000018-b від 07.03.2019, за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_6 було придбано права вимоги, в тому числі, боргове зобов`язання ТОВ «ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХІ», включаючи права по борговому зобов`язанню та іпотечному зобов`язанню.
З моменту проведення в «ПАТ ФІНРОСТБАНКУ» ліквідаційної процедури (липень 2014 року) та до моменту продажу активів банку ТОВ « ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХI» було обмежено в проведенні адміністративно-розпорядчих функцій (виконання фінансових або інших умов договорів), а після продажу активів «ПАТ ФІНРОСТБАНК», фактично втратило можливість розпорядження нерухомим майном.

Таким чином, адвокат ОСОБА_5 наголошувала на тому, що заявник ОСОБА_4 набув боргові зобов`язання, включаючи і майнові права в якості добросовісних набувачів, та наразі не може зареєструвати за собою право власності на об`єкт нерухомого майна через його арешт. Заявник ОСОБА_4 не є учасником кримінального провадження, і майно, на яке він набув права, категорично не може бути арештованим. До того ж, при здійсненні досудового розслідування не встановлено фактів, які б підтверджували кваліфікаційні ознаки зазначеного кримінального правопорушення, а також не здобуто відомостей про потерпілих від вказаних дій.
На підставі викладеного, адвокат ОСОБА_5 вважає, що на теперішній момент немає підстав, передбачених ст.170 КПК України, для арешту вказаного майна, у зв`язку з чим просить слідчого суддю скасувати арешт майна, згідно а саме: об`єкт нерухомого майна (нежитлові приміщення підвалу, першого, другого, третього поверхів, мансарди та мезоніну загальною площею 2390 м2), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 34992375.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 підтримала вимоги, викладені у клопотанні про скасування арешту майна та просила їх задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вважає, що ОСОБА_4 не має жодного статусу у даному кримінальному провадженні, не є власником майна або володільцем майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки не було юридичних підстав для укладання договору відступлення права за іпотечним договором від 09.06.2022 року №466. Також, посилається на те, що договори відступлення права вимоги є нікчемними.

Вислухавши заявника, вивчивши клопотання та надані в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1ст. 174 КПК України,підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.
Відповідно до приписів ч.3 ст.170 КПК України, підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Частиною 4 ст.170 КПК України визначено, що вартість майна, яке належить арештувати, крім випадків арешту майна для забезпечення конфіскації, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана або могла бути отримана юридичною особою.У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Згідно із ч.ч.6, 7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.
Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.
З огляду на приписи п.18 ч.1 ст.3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).
При цьому, заявник будь-якого процесуального статусу в рамках кримінального провадження №000049 не має, між тим його майно перебуває під обмежувальними заходами, у зв`язку з чим заявник позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності майном.
Слідчий суддя зазначає, що накладення арешту на зазначене у даному клопотанні майно здійснювалося в зв`язку з необхідністю забезпечення збереження речових доказів, а також забезпечення проведення відповідних процесуальних дій з таким майном.
При цьому, з моменту застосування в рамках вищевказаного кримінального провадження вказаних заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, сторона обвинувачення мала як вдосталь процесуального часу, так і вдосталь процесуальних можливостей для забезпечення досягнення мети арештів майна, а саме зробити огляд будівлі та її приміщень, зафіксувавши всі пошкодження будівлі у передбаченому КПК України порядку.
Щодо посилання прокурора на нікчемність правочинів і як наслідок права власності заявника ОСОБА_4 на зазначене в клопотанні майно, слідчий суддя вважає, що такі посилання не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявним доказам у справі.
Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину, зокрема, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Це означає, що кожний вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, «правомірні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «ПайнВеліДевелопментЛтд. та інші проти Ірландії» (PineValleyDevelopmentsLtdandOthers v. Ireland) (заява № 12742/87); ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. theUnitedKingdom, № 10741/84). .

Велика Палата Верховного Суду, а також у низці інших аналогічних справах, зокрема у постановах від 20 березня 2019 року у справі №61/20612/15-ц, від 15 травня 2019 року у справі №761/10028/15-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 761/20844/13-ц підтвердила висновки ЕСПЛ. Така позитивна практика Верховного Суду ґрунтується, у тому числі, на засадах, визначених Європейською Конвенцією з прав людини, згідно зі статтею 1 Першого протоколу до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Спростування прокурором презумпції правомірності правочинів за даних обставин виходить за межі повноважень органів прокуратури і за відсутності судового рішення щодо визнання правочину нікчемним, діє саме презумпція правомірності правочину.

Крім того, згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом, тому ОСОБА_4 , як особа, щодо майна якого вирішується питання про арешт майна користується всіми процесуальними правами третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт майна.
ОСОБА_8 придбав нерухоме майно на електронних торгах та, згідно нотаріально посвідченого договору відступлення (купівлі-продажу) від 09.06.2022 року прав вимоги, передав права на вказане майно ОСОБА_4 , який як власник майна не може зареєструвати своє право власності на вказане майно через те, що на нього накладено арешт. ТОВ «Французький бульвар XXI» не є власником вказаного майна, так як вказане майно було передано в іпотеку ПАТ «Фінростбанк», який після розпочатої у 2014 року ліквідації банку, уступив право вимоги на майно ОСОБА_8 , який переуступив право вимоги на майно ОСОБА_4 .
Також ТОВ «Французький бульвар XXI» не може переоформити вказане майно на ОСОБА_4 через накладений слідчим суддею арешт.
З огляду на зазначене, слідчий суддя доходить висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання у правомірне розпорядження вказаним майном на підставі зазначених обставин, що невиправдано впливає на реалізацію ОСОБА_4 своїх прав.
Відповідно до наданих доказів, суд приходить до висновку, що, станом на час розгляду даного клопотання в суді, представником заявника адвокатом ОСОБА_5 , з посиланням на належні та допустимі докази доведено, що в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна,- відпала потреба, а відтак, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/10040/22від 10.08.2022 арешт майна, а саме: на об`єкт нерухомого майна (нежитлові приміщення підвалу, першого, другого, третього поверхів, мансарди та мезоніну загальною площею 2390 м2), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , потребує скасування.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.170, 173, 174, 64-2, 309, 369 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 , діючої в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, - задовольнити.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.08.2022 року, а саме на об`єкт нерухомого майна (нежитлові приміщення підвалу, першого, другого, третього поверхів, мансарди та мезоніну загальною площею 2390 м2), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 34992375.

Порядок оскарження ухвал слідчого судді передбачений ст.309 КПК України.
Повний текст ухвали суду складеного та проголошено 18.10.2022 року о 10 год. 30 хв. в залі суду №131.

Слідчий суддя
Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

17.10.2022