ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1382/22 Справа № 202/3193/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

(приймають участь в режимі

відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000023 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2022 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.146, ч.3 ст.146, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України, яким продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10.06.2022 року включно,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 .
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що ухвала суду не відповідає вимогам п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.196 КПК України.
Зазначає, що прокурором не надано суду переконливих доводів існування ризиків та недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Стверджує, що обвинувачений має постійне місце проживання, де мешкає з рідними та малолітньою дитиною, також має постійне місце роботи та міцні соціальні зв`язки, ніколи не притягався до кримінальної відповідальності.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 та змінити ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Зазначає, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, однак його тяжкість сама по собі не є достатньою підставою для тримання особи під вартою.
Вказує на те, що відповідно до характеристики, наданої благодійним фондом Спадщина України, обвинувачений ОСОБА_10 разом із членами своєї родини активно приймає участь у розбудові благодійного фонду, зарекомендував себе задовільно.
Також ОСОБА_10 з 2018 по 2019 роки працював у ТОВ Діамант, де зарекомендував себе як працелюбний та відповідальний працівник.
Стверджує, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, під час перебування його під вартою постійно виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, тривалий час знаходиться в складі громадської організації Правозахисна Група СІЧ.
Посилається на те, що обвинувачений зі своєю сім`єю неодноразово надавали гуманітарну допомогу внутрішньо переміщеним особам, добровольцям АТО, військовослужбовцям.
Окрім того, при житті вітчим обвинуваченого, довіряв ОСОБА_10 представляти його інтереси в фінансово-господарській діяльності суб`єкта підприємницької діяльності.
Зазначає, що судом необгрунтовано неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2022 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10.06.2022 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що прокурор довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинувачених перебувати на волі, також суд погоджується з доводами сторони обвинувачення, що продовжує існувати ризик переховування обвинувачених від суду та ризик продовження злочинної діяльності, а тому є підстави для продовження строку тримання обвинувачених під вартою, при цьому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в тому числі й домашній арешт і особисте зобов`язання, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційних скарг захисників не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт №0000023 щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.146, ч.3 ст.146, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 20.02.2020 року до обвинуваченого ОСОБА_9 та ухвалою слідчого судді від 19.02.2020 року до обвинуваченого ОСОБА_10 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 12.04.2022 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинувачених під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи на свободі, можуть переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, окрім того, відповідно до клопотання прокурора інкриміновані обвинуваченим кримінальні правопорушення ними вчинялись у складі організованої групи, також з наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ніде не працевлаштовані.
Також слід зазначити, що до ризиків належить наявність введеного в Україні воєнного стану, оскільки вказана обставина суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.
Таким чином, доводи апеляційних скарг захисників щодо відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ Ілійков проти Болгарії, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування, повторного вчинення злочинів.
Також, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України, із погрозою застосування насильства, а тому, відповідно до п. 1 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Твердження захисника ОСОБА_7 про те, що ухвала суду не відповідає вимогам кримінального процесуального закону є необгрунтованим, оскільки колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам КПК України, оскільки містить всі необхідні відомості, передбачені ч.1 ст.196 КПК України.
Доводи захисників про те, що прокурором не доведено наявність ризиків, а також, що необгрунтовано неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідає вимогам ч.3 ст.199 КПК України, так як в ньому, в тому числі, зазначені обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, а також щодо неможливості застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.
Посилання захисника ОСОБА_8 на те, що продовження запобіжного заходу ОСОБА_10 було здійснено лише на підставі тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень є безпідставним, оскільки запобіжний захід продовжено з урахуванням всіх обставин, особи обвинуваченого.
Твердження захисників про те, що обвинувачений ОСОБА_9 має постійне місце проживання, де мешкає з рідними та малолітньою дитиною, також має постійне місце роботи та міцні соціальні зв`язки, ніколи не притягався до кримінальної відповідальності, а обвинувачений ОСОБА_10 має позитивні характеристики, під час перебування його під вартою постійно виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, тривалий час знаходиться в складі громадської організації Правозахисна Група СІЧ, неодноразово надавав гуманітарну допомогу внутрішньо переміщеним особам, добровольцям АТО, військовослужбовцям, мав довіру вітчима у здійсненні підприємницької діяльності, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, окрім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ніде не працюють.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особи обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги захисників залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2022 року залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2022 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4