Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/6769/22
Провадження №1-кп/523/1333/22
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

11.08.2022 року

Суворовський районний суд м. Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000449 від 01.06.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянин України, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, востаннє:
- 12.02.2020 Суворовським районним судом м. Одеси, за ч.ч. 1, 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, згідно ст.ст. 75; 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки;
- 12.10.2021 до Суворовського районного суду м. Одеси направлено обвинувальний акт за ч. 2 ст. 125 КК України,-
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, -

Встановив:
Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи, про те що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача від 24.02.2022 року №64/2022 та Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Збройних Сил Російської Федерації проти України, на всій території України запроваджено воєнний стан з 05:30 години 24.02.2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року № 2119-ІХ, продовжено строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 року № 2212-ІХ, продовжено строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 року № 2263-ІХ, продовжено строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин

25 травня 2022 року строком на 90 діб, та будучи раніше засуджений за вчинення майнових злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та повторно скоїв умисне, корисливе кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

Так, 21.05.2022 біля 12:00 год. ОСОБА_5 , прибув за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи на сходовій клітині першого поверху у під`їзді № 6 вищевказаного будинку ОСОБА_5 побачив велосипед, який був пристебнутий до перил за допомогою велосипедних замків, що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який визначив об`єктом свого злочинного посягання.

У подальшому, ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає та не може йому завадити, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, підійшов до перил, що розташовані на першому поверху за вищевказаною адресою, зламав велосипедні замки, та таємно викрав велосипед моделі «PEGASUS», червоно-сірого кольору, номер рами - НОМЕР_1 , вартістю 10 000 гривень.

Після чого, ОСОБА_5 покинув місце вчинення ним кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 завдав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду на загальну суму 10 000 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , провину у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та надав наступні покази у судовому засіданні, що дійсно 21.05.2022 прийшов до свого під`їзду за адресою: АДРЕСА_2 , та вкрав велосипед, який знаходився у під`їзді, велосипед здав у ломбард за 500 гривень. Грошові кошти витратив на власні потреби, у скоєному щиро кається.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням повного визнання ОСОБА_5 , своєї провини в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч.4 ст.185 КК України, правильного розуміння ним та іншими учасниками процесу встановлених судом обставин, їх згоди і відсутності сумніву в добровільності та істинності позицій, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи усі докази надані стороною обвинувачення суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень в судовому засіданні є доведеною повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 185 ч. 4 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України,

- обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_5 , у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст.185 КК України.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_5 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , передбачені ст. 66 КК України є: щире каяття, повне визнання винуватості, вчинення злочину через матеріальну залежність.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги роз`яснення постанову Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», та керуючись ст.ст. 100, 349, 368-370, 373-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання визначити за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуде покарання не відбуте покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 12.02.2020 року, у вигляді 1 (одного) місяця та остаточно призначити покарання у виді 5 років та 1 (один) місяць позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , до вступу вироку у закону силу, обратиу у вигляді особистого зобовязання, після вступу вироку у закону силу засудженого ОСОБА_5 , взяти під варту та направити для відбування покарання.
Речові докази вважати повернутими.
На вирок може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через районний суд протягом 30 діб від дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку для виконання направити до відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя
Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1