УХВАЛА
30 червня 2022 року
м. Київ
справа № 274/5551/19
провадження № 51 - 1516 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 09 лютого 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000495 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК України),
встановив:
За вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України. На підставі статей 49, 74 КК України, ОСОБА_5 звільнено від покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. За ч. 1 ст. 122 КК України ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України, його звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
За вироком суду ОСОБА_5 12 квітня 2019 року близько 18:00, знаходячись поблизу магазину «Жменя» по вул. Червонотравневій у м. Бердичеві, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс кулаком правої руки два удари в голову потерпілій ОСОБА_6 , чим завдав їй легкі тілесні ушкодження. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 кулаком правої руки наніс один удар в область голови та один удар у верхню область грудної клітини потерпілому ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_5 наніс останньому декілька ударів коліном у ліву та праву частину тулуба, чим завдав йому легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 09 лютого 2022 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2021 року без змін.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_8 , в якій він порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та направлення кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Не погоджуючись з наданою судами оцінкою доказам, захисник вказує на неповноту та невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що судами не враховано те, що показання потерпілих, надані на досудовому слідстві та в судовому засіданні, є суперечливими. Посилається на те, що судами не взято до уваги, що показання свідка ОСОБА_9 є не об`єктивними. Вважає, що висновок судово-медичної експертизи є неналежним доказом. Вказує, що апеляційний суд, в порушення вимог ст. 404 КПК України, повторно не дослідив обставини по справі та необґрунтовано відмовив у задоволенні поданих ним клопотань. Вважає, що ухвала апеляційного суду є не вмотивованою та не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Разом із поданою касаційною скаргою, захисник подав заяву про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження. Вказану заяву захисник мотивував тим, що 28 лютого 2022 року, у зв`язку із початком загальної мобілізації він втратив зв`язок із своїм підзахисним ОСОБА_5 , який перебуває на військовій службі у Збройних силах України.
Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.
За приписами ст. 426 КПК України, касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причин його пропуску.
Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені скаржником.
Оцінюючи доводи заяви захисника ОСОБА_4 про поновлення процесуальних строків на касаційне оскарження, колегія суддів вважає, що строк на касаційне оскарження має бути поновлений, оскільки встановлено поважність причин його пропуску.
Разом з тим, перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 , якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам його апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.
Оцінюючи доводи касаційної скарги захисника в частині істотного порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів виходить з наступного.
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції, зазначив, що викладені у вироку суду першої інстанції висновки про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні і детально викладеними у вироку доказами.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що в судовому засіданні безпосередньо у встановленому законом порядку суд першої інстанції допитав потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та свідка ОСОБА_10 , зміст показань яких детально викладений у вироку.
Разом з тим обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, відмовившись давати показання по суті обвинувачення.
Також суди встановили, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, даними слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_6 від 23 травня 2019 року, під час проведення якого вона показала, яким чином обвинувачений вдарив її кулаком правої руки у ліву частину голови, а потім у ліву щоку; даними слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 від 23 травня 2019 року, під час проведення якого він він показав, як саме розташовувався обвинувачений по відношенню до нього під час подій; даними слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_6 від 10 червня 2019 року, під час якого вона показала, як саме розташовувався обвинувачений по відношенню до її чоловіка під час подій; даними слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 від 10 червня 2019 року, під час якого він показав, як саме розташовувався обвинувачений по відношенню до потерпілої під час подій; даними слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 від 26 червня 2019 року, під час якого він показав, як обвинувачений спричинив тілесні ушкодження потерпілій у його присутності; висновком судово-медичної експертизи № 518 від 02 серпня 2019 року, яким підтверджується час та спосіб вчинення злочину, механізм спричинення ушкоджень ОСОБА_7 ; висновком судово-медичної експертизи № 519 від 02 серпня 2019 року, яким підтверджується час та спосіб вчинення кримінального правопорушення, механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .
Апеляційний суд, проаналізувавши усі докази, зазначив, що суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним по справі доказам та прийшов до правильного висновку, що саме обвинувачений ОСОБА_5 наніс тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Водночас доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що потерпілі між собою билися і можливо тому у них були виявлені тілесні ушкодження, судом були визнані безпідставними.
Частиною 1 ст. 94 КПК України встановлено слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Так апеляційний суд встановив, що правдивість і обґрунтованість показань потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , час і механізм спричинення тілесних ушкоджень, підтверджуються сукупністю доказів, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні і детально викладені у вироку та узгоджуються з іншими матеріалами провадження.
Тому, доводи захисника, викладені в касаційній скарзі, про те, що показання потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , надані на досудовому слідстві та в судовому засіданні, суперечливі, є необґрунтованими.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника з приводу того, що судами не взято до уваги, що показання свідка ОСОБА_9 є не об`єктивними, то слід зазначити, що, як вбачається з оскаржуваних судових рішень, суди, при визнанні винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, не посилались на показання свідка ОСОБА_9 .
Судами встановлено, що винуватість ОСОБА_5 підтверджується зокрема, даними слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 . При цьому, жодних даних, які б вказували на недопустимість даного доказу, судами встановлено не було.
Не залишились поза увагою суду апеляційної інстанції також і доводи апеляційної скарги захисника з приводу невідповідності тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_7 зазначених у повідомленні про підозру та у висновку експерта.
Такі доводи захисника апеляційним судом визнано необґрунтованими із зазначенням відповідних мотивів.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями. Сама по собі незгода захисника із висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.
Доводи касаційної скарги захисника з приводу того, що суд відмовив у задоволенні клопотань учасників судового провадження про дослідження доказів та не відреагував на клопотання, викладені у його апеляційній скарзі, Суд вважає необґрунтованими.
Водночас суд касаційної інстанції наголошує, що відмова у задоволенні клопотань не може бути безумовною підставою для скасування судового рішення, лише якщо сторона захисту з такими висновками суду не погоджується.
Решта доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_4 висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок врахував, що докази по справі були належним чином досліджені під час розгляду в суді першої інстанції, є належними та допустимими відповідно до вимог статей 84-86 КПК України, оцінені судом згідно із ст. 94 КПК України, та в своїй сукупності спростовують доводи захисника про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України.
Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

В той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412, 413 КПК України, а відтак й необхідності скасування судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.

Оскільки з касаційної скарги захисника, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 09 лютого 2022 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3