ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горішні Плавні, Полтавської області, українця, громадянина України, освіта вища, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
24 червня 2020 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, в світлий час доби, по сухому асфальтобетонному покриттю проспекту Героїв Дніпра м. Горішні Плавні, в напрямку від вул. Миру до вул. Соборної, керуючи автомобілем Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 , рухався водій ОСОБА_5 .
В цей же час, поблизу будинку розташованого по просп. Героїв Дніпра № 91, на проїзджу частину вийшла пішохід ОСОБА_7 , яка перетинала проспект Героїв Дніпра, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля Daewoo Lanos, рухаючись по пішохідному переходу, позначеному дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2 (пішохідний перехід) та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра».
Під час руху у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, водій ОСОБА_5 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебувають пішоходи, порушуючи вимоги п.18.1 Правил Дорожнього руху України, де відповідно вказано:
18.1.Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не надав дорогу пішоходу що переходив проїзджу частину по нерегульованому пішохідному переходу та допустив наїзд передньою частиною автомобіля Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_7 .
Відповідно висновку судово-медичної експертизи № 557 від 14.06.2021 при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: політравми: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, лінійного перелому луски лівої скроневої кістки, з переходом лінії перелому на велике крило клиноподібної кістки зліва, стінки основної пазухи, ячейки решітчастого лабіринту зліва, перелому по ходу лобно-вилицевого шва зліва, САК в борозни обох тім?яних, потиличних долей головного мозку, гемосинусу; закритого скалкового перелому правої плечової кістки зі зміщенням, який ускладнився контрактурою правого плечового суглобу, (післяопераційного рубця на зовнішній поверхні правого плеча), повного поперечного скалкового перелому нижньої гілки лобкової кістки зліва, закритого перелому сідничних кісток з обох боків; крововиливів в кон`юнктиву лівого ока; підшкірних гематом голови, правої верхньої кінцівки і лівої нижньої кінцівки; саден в ділянці правого плеча, лівого стегна, правого передпліччя, колінних та ліктьових суглобів, які утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, і за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Відповідно висновку судової автотехнічної експертизи № 984/1203 від 30.08.2021 в умовах заданої пригоди водій автомобіля Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 мав технічну можливість екстреним гальмуванням запобігти ДТП.
В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 вбачаються невідповідності з вимогами п.18.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та надав покази. Обвинувачений ОСОБА_5 не оспорював фактичних обставин та доказів по справі.
Прокурор в судовому засіданні просив визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі та звільнити від відбування покарання, якщо він протягом трирічного строку випробування не вчинить нового злочину.
Представник потерпілої в судовому засіданні зазначив, що завдану шкоду потерпілій не відшкодовано та просив задовольнити позовну заяву, стягнути моральну та матеріальну шкоду.
Потерпіла в судовому засіданні підтримала свого представника.
Обвинувачений в судовому засіданні вину визнав, щиро розкаявся та просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просив врахувати щире каяття обвинуваченого, активне сприяння органам досудового розслідування. Зауважив, що відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілій, обвинувачений буде вирішувати після набрання вироком законної сили. Щодо призначення судом покарання обвинуваченому, підтримав думку прокурора.
Суд рахує, що визнання вини ОСОБА_5 відповідають фактичним обставинам справи, ним та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, тому, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів, окрім характеризуючих даних обвинуваченого, вирішує за недоцільне. Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України є доведеною повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд рахує щире каяття, часткове відшкодування шкоди, завданої злочином.
Наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме: активне сприяння органам досудового розслідування не доведено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Згідно довідки Горішньоплавнівської міської лікарні обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться.
При обранні міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, його молодий вік, стан здоров`я, сімейний стан, зокрема обвинувачений є неодруженим, наявність обставин, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченим вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.
Частина 2 ст. 286 КК України передбачає такі види покарання: позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, думку потерпілої, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі не на мінімальний і не на максимальний строк з обов`язковим призначенням додаткового покарання позбавленням права керувати транспортними засобами на максимальний строк, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.
Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.
Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.
Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , відсутність у нього негативних характеристик, його молодий вік, на утриманні нікого немає, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити його від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст.75,76 КК України.
Потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди на суму 44 931 грн 77 коп. та моральної шкоди на суму 300 000 грн, завданої внаслідок скоєння ОСОБА_5 злочину.
Потерпіла та її представник у судовому засіданні підтримали позов з викладених у ньому підстав. Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, потерпіла зазначила у цивільному позові, що через неправомірні суспільно-небезпечні дії обвинуваченого, вона втратила на пів року працездатність та повернутись до роботи, яку виконувала раніше до ДТП, вона вже не зможе. Через ДТП отримала ІІІ групу інвалідності. На лікування витратила приблизно 75 000 грн. та підтвердження (чеки) збереглися лише на суму 44 931 грн 77 коп. Щодо обгрунтування моральної шкоди зазначила, що окрім фізичного болю та фізичних страждань, зазнала моральних страждань: насторога, тривога, переживання, психологічний дискомфорт, тривала відірваність від активного соціального життя, нестійкий настрій, емоційна напруга, нервозність, дратливість. Моральну шкоду оцінює у 300 000 грн.
При вирішенні цивільного позову суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Судом встановлено, що у наслідок скоєння ОСОБА_5 злочину, ОСОБА_7 було завдано матеріальної шкоди на суму 44 931 гривень 77 копійок, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Вирішуючи питання щодо вимоги потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного:
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
У цивільному позові зазначено, що зазвичай розмір компенсації за порушення прав людини згідно з практикою Європейського суду з прав людини становить 4000-9000 євро, таким чином, на думку позивача, розмір завданої моральної шкоди відповідає практиці ЄСПЛ.
Зважаючи на її сутність, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Суд вважає за необхідне зазначити, що розмір моральної шкоди, не може бути засобом отримання прибутку, винагороди, погашенням певних грошових зобов`язань, виконання договірних зобов`язань тощо особою, якій ця шкода завдана.
Таким чином, суд враховує, що потерпіла в результаті ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження, проходила тривале лікування та реабілітацію, зазнала душевних хвилювань, що порушило її нормальний життєвий ритм, суд, з урахуванням принципу співмірності, справедливості та виваженості, рахує за можливе визначити розмір морального відшкодування у 150 000 грн.
Висновок щодо протиправності діяння ОСОБА_5 та його вини у скоєному зроблений судом при наданні правової оцінки його діям.
Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Суд вказує, що під час досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченого не застосувався, і з урахуванням процесуальної поведінки ОСОБА_5 , суд не вбачає підстав для його застосування до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертизи необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, відповідно до вимог ст.124 КПК України. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у видіпозбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від цього покарання, якщо він протягом трирічного строку випробування не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього такі обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертиз в розмірі 24 859 гривень 14 копійок (двадцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят дев`ять гривень чотирнадцять копійок).
Речовий доказ по справі: автомобіль Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасово утримання транспортних засобів ВП № 2 Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області - повернути власнику після набрання вироком законної сили.
Позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути із засудженого ОСОБА_5 на її користь завдану злочином матеріальну шкоду в розмірі 44 931 гривень та компенсацію моральної шкоди в розмірі 150 000 гривень.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а засудженим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_1