Справа № 335/6563/17
У Х В А Л А

іменем України

17.05.2022 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області
Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томаківка матеріали за скаргою ОСОБА_4 на постанову прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 кримінальне провадження №0000273 від 16.05.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

До Томаківського районного суду Дніпропетровської області надійшла скарга ОСОБА_4 на постанову прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 кримінальне провадження №0000273 від 16.05.2017 року.
Скаржник вважає винесену постанову прокурора незаконною, необґрунтованою, прийнятою формально, з допущеною неповною з`ясування усіх обставин кримінального правопорушення.
В обґрунтування поданої скарги ОСОБА_4 також вказує, що на сьогоднішній час відсутній будь-який Закон , яким би скасовувалася кримінальна відповідальність за ст.375 КК України. Підстав застосовувати повторно п.4 ч.1 ст.284 КПК України у прокурора не було, як і власне більше трьох місяців нічого не роботи після скасування постанови про закриття кримінального провадження.
Скаржник ОСОБА_4 на розгляд даної скарги в судове засідання не зявився.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення скарги ОСОБА_4 заперечує, оскільки вважає скаргу необґрунтованою та безпідставною.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя, приходить до висновку про те, що у задоволенні даної скарги слід відмовити, посилаючись на наступні обставини.
Як вбачається з матеріалів даної справи, ТУ ДБР, розташованим у місті Мелітополь, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000273 від 16.05.2017 року за підозрою ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.375 КК України.
На підставі постанови прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 від 21.09.2021 р. вищевказане кримінальне провадження закрито на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння за ст.375 КК України, вчинене особою.
Положеннями ч.2 ст.9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження слідчий, прокурор зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законного та неупередженого рішення.
Згідно ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ст.304 ч.1 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.113 КПК України, процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Відповідно ч.1 ст.117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Поновлення процесуального строку передбачає встановлення учасникам кримінального провадження ухвалою слідчого судді додаткового проміжку часу для вчинення процесуальної дії за умови пропуску строку з поважних причин. Особою, яка порушує питання поновлення пропущеного строку, має бути доведено, що передбачений нормами КПК України строк не використаний за призначенням та доведено поважність такого пропуску.
Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи, і перешкодили йому виконати процесуальні дії у межах встановленого КПК України проміжку часу. До їх числа відносяться: 1) обставини непереборної сили (епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини); 2) відсутність особи у місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження; 3) тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад; 4) смерть близьких родичів, членів сім`ї чи інших близьких осіб або серйозна загроза їхньому життю; 5) несвоєчасне одержання процесуальних документів; 6) інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню учасником кримінального провадження шляхом подання відповідних документів або їх копій.
Інститут строків сприяє досягненню юридичної визначеності у кримінально-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу не зловживати наданими їм правами. Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
Як вбачається з матеріалів даної справи, ОСОБА_4 було повідомлено листом від 23.09.2021 №31/1- 1151вих-21 з наданням копії відповідної постанови про закриття кримінального провадження у відповідності до вимог ч.6 ст.284 КПК України.
Крім того, адвокат ОСОБА_5 14.09.2021 звертався в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , долучивши копії необхідних документів, які підтверджують повноваження захисника. Адвоката ОСОБА_5 повідомлено про закриття кримінального провадження №0000273 від 16.05.2017 за підозрою ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України, згідно відповіді Запорізької обласної прокуратури від 22.09.2021 №31/1 -1150вих-21.
Факти своєчасного отримання ОСОБА_4 та його захисником - адвокатом ОСОБА_5 відомостей про закінчення досудового розслідування кримінального провадження №0000273, що підтверджується списками згрупованих рекомендованих відправлень, що пересилаються в межах України Запорізької обласної прокуратури № 150095 від 24.092021 та № 149426 від 23.09.2021, списками згрупованих поштових відправлень листів Дільниці кур`єрської доставки «Запоріжжя» Укрпошти №5278 від 24.09.2021 та №5246 від 23.09.2021, роздруківками з офіційного сайту Укрпошти щодо трекінгу листів №321, де зазначено, отримано 27.09.2021 та №704, отримано 01.11.2021.
Таким чином, вищезазначені факти свідчать про обізнаність ОСОБА_4 з фактом закриття кримінального провадження №0000273 та отримання копії відповідної постанови 27.09.2021, а також про сплив, передбаченого ст. ст. 303, 304 КПК України 10-денного строку оскарження підозрюваним рішення прокурора про закриття кримінального провадження.
Таким чином, строк на оскарження постанови пропущено не з поважних причин.
Постановою Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) висловлено правову позицію, що при вирішенні питання про поновлення процесуального строку суд має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення такого строку. Сама собою вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для оскарження, не є належним мотивуванням поновлення строку. Безпідставне поновлення строку на оскарження рішення, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом N 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.
КПК України не містить загального положення про заборону зловживання процесуальними правами. Втім, законопроектом №9055 від 06.09.2018 р. запропоновано доповнити норми КПК України, спрямованими на недопущення зловживання процесуальними правами. Зокрема, слідчий суддя, суд зможе визнати зловживанням процесуальними правами, в тому числі, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин чи доказів. Таким чином, до ведення нових норм, заборона зловживання процесуальними правами не потребує закріплення у нормах КПК України, оскільки вона є загальноправовим (конституційним) принципом і поширюється на всі галузі права. За таких обставин, подання скарг, клопотань (заяв) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин чи доказів, свідчить про зловживання процесуальними правами.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.
Рішенням Конституційного Суду України від 11.06.2020 р.у справі № 7-р/202 за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України(конституційності)статті 375 Кримінального кодексу України було прийнято рішення, яким визнано такою, що не відповідає Конституції України(є неконституційною),статтю 375 Кримінального кодексу України, та стаття 375 Кримінального кодексу України, яка визнана неконституційною, втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, з 11.12.2020 року ст.375 Кримінального кодексу України втратила чинність.
У своєму рішенні Конституційний Суд України виходив із того, що в ст.375 КК України не встановлено критеріїв, за якими можна визначити, який вирок, рішення, ухвала або постанова судді (суддів) є "неправосудними", а також не розкрито змісту сполучення слів "завідомо неправосудний", що уможливлює неоднозначне розуміння складу злочину, кваліфікацію якого здійснено за цією нормою.
Формулювання диспозиції ст.375 КК України допускає можливість зловживання нею при вчиненні органами досудового розслідування дій, що мають наслідком притягнення до кримінальної відповідальності судді лише за факт постановлення ним судового рішення, яке, за суб`єктивним розумінням слідчого, прокурора або будь-якої іншої особи, є "неправосудним" (зокрема, у разі незгоди з цим рішенням).
З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що ст.375 КК України суперечить ч. 1 ст. 8 Конституції України.
Також Рішення Конституційного Суду України містить посилання на Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17.11.2010р № CM/Rec (2010) 12 (далі - Рекомендація), де зазначено, що "рішення суддів не можуть підлягати будь-якому перегляду поза межами апеляційних процедур, закладених у законодавстві"; "за винятком рішень про амністію, помилування або подібних заходів, виконавча влада та законодавча влада не повинні ухвалювати рішення, що скасовують судові рішення" (§ 16, §17 додатка до Рекомендації).
Отже, для перегляду судового рішення в законі встановлюються відповідні процедури судочинства, які передбачають оскарження судового рішення та надання йому юридичної оцінки компетентним судом. Конституція України не наділяє інші органи державної влади повноваженнями щодо перевірки судового рішення в позасудовому порядку та оцінки його як "неправосудного".
Конституційний Суд України вважає, що остаточне судове рішення не може бути переглянуте, крім встановлених процесуальними законами випадків його перегляду відповідним судом, що виключає можливість оцінювати таке рішення слідчим, прокурором при вчиненні ними дій, які мають наслідком притягнення судді до кримінальної відповідальності.
З вищенаведеного слідує, що кримінальне провадження №0000273 від 16.05.2017 року закрито саме з підстав набрання чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, передбачене ст.375 КК України та закриття кримінального провадження з цих підстав, унеможливлює проведення подальшого досудового розслідування, тому проведення подальшого досудового розслідування та відповідних слідчих дій, як про це стверджує скаржник, у даному випадку є незаконним.
На підставі викладеного слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови прокурора про закриття кримінального провадження, оскільки ним прийнято обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження, у зв`язку зі скасуванням кримінальної відповідальності, яка передбачена ст.375 КК України та це є безумовною підставою для прийняття відповідного рішення про закінчення досудового розслідування.
Згідно зі ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Таким чином, з системного аналізу вищевказаних вимог закону вбачається, що відсутність кримінальної відповідальності за діяння виключає необхідність збирання будь-яких доказів щодо цього діяння, в тому числі шляхом проведення будь-яких слідчих дій.
Виходячи з вищевикладеного, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4 .
Керуючись вимогами статей 284,303,304,306,307,309,372, 376 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 , від 21.09.2021 р. про закриття кримінального провадження №0000273 від 16.05.2017 р., за підозрою ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України - відмовити.
Матеріали кримінального провадження за №0000273 від 16.05.2017 р., повернути прокурору першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 після набрання ухвалою законної сили.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.
Особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5-ти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.
Повний текст ухвали буде складено 23.05.2022 р.

Суддя: ОСОБА_1

23.05.2022