Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 548/1302/20
Провадження № 1-кп/553/8/2022
В И Р О К
Іменем України

25.07.2022 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

з участю прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

захисника адвоката - ОСОБА_9 ,

законного представника

малолітнього потерпілого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000240 відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Хорола Полтавської обл., громадянки України, українки, освіта середня спеціальна, одруженої, не працюючої, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_8 02.06.2020 близько 08-00 год. перебувала в будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час у неї виник злочинний умисел, спрямований на вчинення вбивства свого малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 , діючи умисно з метою протиправного заподіяння смерті малолітньому ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи на кухні житлового будинку у положенні стоячи та тримаючи малолітнього ОСОБА_11 на руках, лівою рукою притисла тіло останнього до свого тулубу, а правою рукою взяла за голову та двічі різко повернула її вбік, намагаючись зламати шийний відділ хребта. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 поклала малолітнього ОСОБА_11 на підлогу на кухні, після чого лівою рукою притисла його тіло до підлоги, а правою рукою взяла за голову та ще раз різко повернула її вбік, намагаючись зламати шийний відділ хребта, внаслідок чого малолітній ОСОБА_11 знепритомнів. Після цього ОСОБА_8 , вважаючи, що малолітній ОСОБА_11 помер, залишила тіло останнього на підлозі у кухні, а сама пішла до сусідньої кімнати, де знаходився її чоловік ОСОБА_8 , та повідомила йому про те, що вчинила вбивство їх малолітнього сина.

Таким чином, ОСОБА_8 повністю виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, оскільки її чоловік ОСОБА_8 після отриманого від неї повідомлення невідкладно вжив заходи реанімаційного характеру для відновлення життєздатності дитини, після чого викликав працівників екстреної медичної допомоги, які доставили малолітнього ОСОБА_11 до КНП "Хорольська ЦРЛ", де йому було надано медичну допомогу.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_8 малолітній потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді садна в проекції лівої вилицевої кістки, лівого вуха та правої ступні, петехії (геморагічні висипання) обох вушних раковин та підшкірні крововиливи шийного відділу хребта, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 51 від 27.07.2020 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 15 п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України як закінчений замах на вбивство малолітньої дитини, коли особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі.

Обвинувачена ОСОБА_8 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнала. Вказувала суду, що наміру позбавити свого сина життя не мала, дитину не душила.

Обвинувачена пояснила суду, що познайомилась з ОСОБА_8 , вони зустрічались, одружились, вона завагітніла, це була бажана дитина. Пологи були тяжкими, дитину вдалося врятувати тільки завдяки анестезіологу, після чого дитина була доставлена до реанімації. Через кілька днів після пологів її виписали, а дитина залишалася в реанімації, у дитини встановили цілий букет захворювань. З реанімації дитину перевели до лікарні для реабілітації, де були виявлені кісти, а після лікарні вони повернулися додому, в орендований будинок, де чоловік зробив ремонт. Дитина перебувала на обліку у педіатра. Дитина інколи вигибалась під час судом, вперше помітила вигинання через 2 тижні після виписки з лікарні, в 4 місяці він не міг повзати, ручки та ніжки в нього розповзалися, він плакав, у зв`язку з чим педіатр направила їх до невропатолога, але через карантин вони не змогли попасти на прийом до лікаря- невропатолога у березні 2020 року. Оскільки стан дитини її турбував, а вона постійно хвилювалась, вони вирішили звернутися до приватного лікаря у м. Кременчуці, якого допомогла знайти сестра чоловіка - ОСОБА_12 . На прийомі у приватного невропатолога 29.05.2020 року після огляду дитини та дослідження документації лікар сказала, що можливо у сина ДЦП, але до року діагноз неможливо поставити, вказала на необхідність лікування, МРТ та енцефалограми, призначила лікування та дала направлення на аналізи. Після візиту до лікаря вони з чоловіком придбали ліки та повернулися додому. Вона почала давати дитині призначені ліки, він непогано спав вночі, майже не просипався. Вдома племінниця чоловіка на її прохання скачала з інтернету інформацію про ДЦП та інші аналогічні хвороби, після прочитаного вона розхвилювалась, постійно плакала, розмовляла про стан здоров`я дитини з сестрою чоловіка. В понеділок 01.06.2020 року вони потрапили на прийом до лікаря-невропатолога в м. Полтаві за направленням педіатра, яка відмінила деякі ліки, призначені лікарем-невропатологом з м. Кременчука, призначила інше лікування. Коли вони повернулися додому з чоловіком 01.06.2020 року, близько 22 год. та після прийняття нових ліків дитина стала плакати, а вночі він прокидався частіше, ніж звичайно, о 24 год., потім о 2 год., в 3 год. 30 хв., в 4 год. та о 6 годині. Вона ж продовжувала шукати в інтернеті інформацію про альтернативні способи лікування сина, окрім ліків.

Зранку 02.06.2020 року була дуже виснажена, неуважна та втомлена внаслідок переживань через важкий день 01.06.2020 року, пов`язаний з поїздкою з дитиною на обстеження до м. Полтави, переживаннями через ймовірний тяжкий діагноз ДЦП, який лікарі попередньо ставили дитині, складну ніч, оскільки дитина постійно прокидалась і плакала, а вона також практично не спала. Близько 6 год. коли син прокинувся, вона залишила його біля чоловіка, а сама пішла до кухні, щоб приготувати суміш для нього та погодувати, о 7 год. дала сину ліки та зробила запис про це, залишила сина біля чоловіка на дивані, взяла мобільний телефон чоловіка, пішла на вулицю, зателефонувала до лікаря-невропатолога з м. Кременчука та запитала, чи допоможе дитині курс масажу, на що отримала відповідь, що масаж йому категорично заборонений, оскільки може лише зашкодити. Повернувшись до будинку прилягла на дивані біля чоловіка та сина. Коли син прокинувся та почав плакати, взяла його на руки та почала ходити по хаті аби заспокоїти його, правою рукою притримуючи голівку і шию, а лівою спинку та таз. В той час, коли вони були в кухні, син почав вигинатися, вона притиснула його до себе сильніше, щоб не впустити, й можливо повернула рукою його голову 1 чи 2 рази. Наміру крутити сину голову не мала, думала про своє, притискаючи голівку до себе, щоб він не вивертав її, тримала, щоб він не впав, може і сталось так, що крутнула голову. Потім побачила, що він обм`як, зігнувся та перехилився, ніби непритомний, без ознак життя. Як дитина опинилась на підлозі не пам`ятає. Вважає, що поклала дитину на підлогу на лівий бік не перевіряючи чи він дихає, не кидала його. Вирішила, що мабуть вбила його або сильно притиснула його, можливо і голову повернула якось один раз чи двічі, або ліки якісь дала. В цей час задзвонив телефон, вона відповіла на дзвінок своєї мами, повідомила, що мабуть вбила дитину та поклала слухавку, побігла на вулицю, почавши набирати швидку допомогу, проте через поганий зв`язок додзвонитись не змогла, повернулась до хати, заскочила в кухню, побачила, що дитина як лежала, так і лежить, після чого побігла до чоловіка та повідомила, що мабуть вбила дитину.

Чоловік схопив дитину на руки, потім поклав на підлогу та почав приводити до тями, вона кричала, що потрібно в лікарню. Дитина прийшла до тями, він схопив його, побіг в кімнату і поклав на диван. Після цього чоловік зв`язав їй скотчем руки та ноги, погрожував вбити, посадити довічно, після чого побіг з хати, вона ж намагалась доповзти зв`язана до кухні, щоб звільнитись від скотчу. Чоловік повернувся разом з фельдшером ОСОБА_13 , вона їй повідомила, що тримала сина на руках і він втратив свідомість, можливо казала також, що придавила дитину, що шию крутнула. Потім приїхала ОСОБА_14 медична допомога, сестра чоловіка. Працівники швидкої допомоги наділи дитині шийний комір, замотали в одіяло та повезли до лікарні, а потім приїхали працівники поліції.

Обвинувачена наголошувала на тому, що думала лише про те, щоб допомогти дитині, в той день можливо говорила і про те, що дитині краще померти, ніж жити з таким діагнозом, проте наміру позбавляти життя не мала. Під час судом дитина завжди вигиналася та закидала голову, а тому вона постійно підтримуючи голову, притискала її до себе, можливо коли притискала дитину до себе, крутнула голову, а оскільки дитина була непритомна та без ознак життя вирішила, що вона можливо мертва і вона її вбила. Першу допомогу дитині не надавала, оскільки побоялася за життя і того, що вже наробила. Зазначила, що обставини того дня пам`ятає фрагментами, оскільки була схвильована, неуважна та стомлена. Коли залишала сина в кухні на підлозі не пересвідчилась чи є в нього пульс та чи б`ється серце. Коли чоловік вчиняв реанімаційні заходи щодо дитини, заважала йому, оскільки боялася, щоб він не зашкодив, казала йому "що ти робиш", "ти можеш завдати йому більше шкоди, ніж допомоги", "дитині буде краще, якщо ти не будеш нічого робити", думок про те, що дитина не має жити, не висловлювала. Наміру вбивати дитину не мала, а її пояснення під час досудового розслідування перекручені працівниками поліції. Звідки у дитини тілесні ушкодження, пояснити не може, їх виникнення може бути не пов`язане з її діями він міг сам подряпини нанести, вони могли утворитись від надітого на нього працівниками екстреної медичної допомоги шийного коміру, не пам`ятає чи були на тілі дитини будь-які тілесні ушкодження до подій 02.06.2020 року, відомості про подряпини на шиї та ніжці з`явились у медичних документах дитини 03.06.2022 року.

Незважаючи на пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 , колегія суддів дослідивши зібрані по справі, досліджені в судовому засіданні та перевірені докази, оцінюючи їх у сукупності, приходить до переконливого висновку про доведеність її винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Так, законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_8 суду пояснив, що перебував в зареєстрованому шлюбі з обвинуваченою ОСОБА_8 з 15.09.2019 року, Стосунки в сім`ї були нормальні. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_15 , дружина доглядала за дитиною, а він працював. Дитина була неспокійною, часто плакала, вигиналась. 28.03.2020 року вони мали їхати з дитиною на огляд до лікаря обласної лікарні в м. Полтава, але через карантин не змогли потрапити на прийом, у зв`язку з цим його сестра допомогла домовитися про прийом з приватним лікарем невропатологом у м. Кременчуці, куди вони поїхали в суботу 29 травня. В кабінет до невропатолога дружина заходила з сином, після цього сказала, що лікар повідомила, що у дитини можливий ДЦП, хоч до року цей діагноз поставити неможливо, призначила лікування та дала направлення на аналізи. В понеділок вони поїхали до м. Полтави, де обстежили дитину, зробили енцефалограму. Під час дороги додому дружина говорила, що краще б син помер під час пологів, ніж житиме з таким діагнозом. 02.06.2020 року зранку близько 4 год. дитина прокинулася, почала плакати, дружина пішла до кухні нагріти молоко для годування, а сина залишила поруч з ним, через деякий час забрала дитину та пішла годувати. Ще через якийсь час відчинились двері в кімнату, де він відпочивав, зайшла дружина і сказала: "я вбила нашу дитину" чи "твого сина", "він на кухні, я йому шию скрутила", кричала, що він не має жити, оскільки буде інвалідом. Він прибіг на кухню, побачив сина на підлозі безпритомним, без ознак життя, ручки звисають, колір обличчя синюватий, фіолетовий. Він почав робити штучне дихання, як робив анестезіолог в лікарні після пологів, а коли він почав сопіти, притулив вухо до грудної клітки і почув як б`ється сердечко. Потім переніс сина в дальню кімнату та поклав на диван. Дружина в цей час бігала за ним та повторювала, що син не має жити, а на його питання, що ти накоїла, відповідала, що шию йому скрутила, оскільки дитина буде інвалідом. Намагався зателефонувати до фельдшера, але зв`язку не було, зателефонував до педіатра, він порадив телефонувати в швидку медичну допомогу. Дружину кинув на диван, скотчем скрутив, залишивши в житловій кімнаті на дивані, та поїхав до медпункту, який знаходиться на відстані 300 м від їхнього будинку, щоб покликати фельдшера на допомогу. Попутно зателефонував сестрі та попросив викликати швидку медичну допомогу. Коли повернувся додому, дружина була біля тумбочки та постійно повторювала "він не має жити", "він буде інвалідом, буде лежачим", "добий" чи "убий" його, він взяв мотузку та зв`язав її. Помітив, що з`явився мобільний зв`язок, зателефонував фельдшеру, яка прийшла до них додому, послухала сина, потім за викликом його сестри приїхали працівники швидкої медичної допомоги, його сестра та працівники поліції. Працівник швидкої медичної допомоги оглянув дитину, надів йому на шию комір, після чого він поїхав разом з дитиною до лікарні. Зазначив, що коли виявив сина в кухні на підлозі, в нього помітив тілесні ушкодження у вигляді посиніння шиї та вушку, а також подряпина на щоці. Після подій ліва ручка не піднімалась близько одного місяця.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою чоловіка обвинуваченої ОСОБА_8 . Після народження сина брат та його дружина ОСОБА_16 були щасливі, брат займався по господарству, а ОСОБА_16 доглядала за дитиною, вона разом з сестрою та мамою допомагали їм. Один раз на два тижні вона приїздила допомагати, після оголошення карантину не приїздила. В день подій брат зателефонував їй та повідомив, що ОСОБА_16 вбила дитину, попросив викликати швидку медичну допомогу, вона почула під час розмови по телефону, що дитина схлипує, та трішки заспокоїлась. Зателефонувала до сестри ОСОБА_17 , яка проживає в м. Хоролі, розповіла про те, що відбулось, і попросила якнайшвидше приїхати до брата. Передзвонила брату та повідомила, що зараз приїде сестра ОСОБА_17 і відвезе їх до лікарні, але брат наполягав на виклику швидкої допомоги, оскільки вважав, що є ймовірність пошкодження хребців шиї, після чого вона зателефонувала до швидкої, а сама виїхала до нього. До будинку брата вона приїхала через півтори години після того, як дитину забрала швидка медична допомога, ОСОБА_16 в цей час сиділа в автомобілі поліції. Вказала, що пологи у ОСОБА_16 відбувались з ускладненнями, у маленького ОСОБА_15 була асфіксія під час пологів. Вона домовлялась про огляд дитини приватним лікарем в м. Кременчуці. Лікар говорила, що є підозра ДЦП у дитини, але для підтвердження чи спростування діагнозу необхідно пройти обстеження і здати аналізи. Після відвідування лікаря ОСОБА_16 була збентежена, говорила про те, що краще б він помер під час пологів, ніж тепер. На прохання брата вона телефонувала ОСОБА_16 та намагалась її заспокоїти.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що працює приватним лікарем в приватному медичному кабінеті у м. Кременчуці. В травні 2020 року їй зателефонував батько ОСОБА_11 та домовився про прийом на суботу, пояснивши, що були тяжкі пологи, після виписки з пологового будинку їх мали госпіталізувати до лікарні на стаціонарне лікування, але через оголошення карантину до лікарні вони не потрапили. На прийом приїхали батьки разом з дитиною, а також одна або дві бабусі. В кабінеті під час прийому була присутня лише мати та дитина. Поведінка мами була адекватна. Під час прийому мама тримала дитину правильно та в неї не виникало питань, щодо правильності тримання дитини на руках. Дитина плакала та перебувала у спастичній позі, в гіпертонусі, вона вигибалась та закидала голову назад, дитина потребувала обстеження та лікування. У вказаному стані дитину не можна примусово повернути в нормальний стан. Мамі було рекомендовано бережне відношення до дитини, погладжування. В понеділок дитину оглянуто лікарем в м. Полтаві, зроблено електроенцефалограму. Після прийому лікар з м. Полтави зателефонував їй та повідомив, що результати електроенцефалограми нормальні, ним відкореговано призначене лікування, замінено один препарат. У вівторок зранку їй зателефонувала мати дитини, поцікавилась чи зможе її син ходити та говорити, вона повідомила, що казати про це зарано, діагноз може бути підтверджений лише після 1 року. За результатами прийому нею були призначені препарати для заспокоювання кори головного мозку та зменшення м`язового тонусу. Також рекомендований масаж, який мав робити лише фахівець. Призначене нею лікування не могло призвести до погіршення та зміни стану дитини. Комірець ОСОБА_19 є м`яким, оскільки складається із шарів вати, він не може завдати тілесних ушкоджень.

Допитаний судом як свідок лікар Центру ПМСД Хорольського району ОСОБА_20 пояснив, що батьки дитини ОСОБА_11 уклали з ним декларацію на медичне обслуговування дитини. Йому відомо, що під час пологів у ОСОБА_15 були ускладнення, гіпоксія, проведенні реанімаційні заходи. Одразу після виписки дитини з пологового будинку особливих скарг батьки не висловлювали, їх лише бентежила його неспокійна поведінка. Через кілька місяців батьки стали висловлювати скарги на поганий сон дитини, спазми, внаслідок яких дитина приймала неприродну позу та вигибалась дугою; була затримка психомоторного розвитку, дитина не могла перевертатися самостійно та тримати голівку у віці, в якому мала б це робити, у зв`язку з чим була запланована консультація невролога, але через оголошений карантин батьки не змогли потрапити на консультацію. На початку червня 2020 року йому зателефонував батько дитини та повідомив, що мати намагалась задушити дитину, ним були проведенні реанімаційні заходи непрямий масаж серця та штучна вентиляція легень, він рекомендував викликати швидку допомогу. Йому відомо, що після вказаної події дитина була госпіталізована до лікарні, де після отриманого лікування її стан покращився. Коли батьки приходили до нього на прийом, дитина була плаксивою, у неї були спазми, внаслідок чого вона приймала неприродну позу, в цей час батьки зажди правильно тримали дитину на руках вертикально, однією рукою притримуючи таз, а іншою - спину в області лопаток ближче до шиї, голівка в цей час була закинутою назад. Спазми дитину турбували постійно, змінювалась їх інтенсивність, в момент спазмів дитину важче утримувати на руках, при цьому додаткову силу для утримання застосовувати не потрібно, оскільки це може призвести до болісних відчуттів. Під час прийому мати іноді висловлювала побоювання щодо стану здоров`я дитини. Особисто він медикаментозне лікування дитині не призначав, оскільки не було консультації невролога. Медикаментозне лікування, яке згодом було призначено дитині, має накопичувальний характер та не могло одразу ж викликати побічних дій.

Свідок ОСОБА_21 пояснила в судовому засіданні, що є сестрою чоловіка обвинуваченої ОСОБА_8 . Після одруження брат з ОСОБА_16 проживали з батьками, а після народження сина ОСОБА_15 стали жити окремо у орендованому будинку. 02.06.2020 року їй зателефонувала сестра ОСОБА_12 , повідомила, що ОСОБА_16 намагалася вбити ОСОБА_15 , та просила швидше приїхати до брата в с. Бутівці. Коли вона прибула в будинок брата, там вже знаходилась фельдшер, ОСОБА_16 зв`язана лежала на ліжку, плакала та щось белькотіла. ОСОБА_22 лежав на дивані в іншій кімнаті, був фіолетового кольору, стогнав та не рухався, на його щоці було садно, вухо сине, на виску і на шиї подряпина. Брат в цей час плакав над дитиною та обіймав його. Спочатку вони хотіли відвезти дитину в лікарню на власному автомобілі, а потім вирішили дочекатися швидку допомогу, вона особисто зустрічала карету швидкої допомоги та супроводжувала до будинку брата. Після приїзду швидкої допомоги ОСОБА_15 наділи комір на шию та госпіталізували до лікарні. Вона супроводжувала дитину та перебувала з ним у лікарні. Дитина перебувала в реанімаційному відділенні 3-4 дні, в цей час до дитини не пускали відвідувачів, потім перевели у дитяче відділення, де з дитиною перебував батько ОСОБА_8 , якого вона періодично підміняла. Їй відомо про проблеми із здоров`ям дитини зі слів брата, який говорив, що лікар з ОСОБА_23 висловлювала підозру на ДЦП та призначила обстеження. Після візиту до лікаря в м. Кременчук ОСОБА_16 постійно була психічною, в неї виникали істерики, була всім не задоволена, постійно плакала та звинувачувала себе в тому, що стан здоров`я сина такий через те, що вона палила всю вагітність. Після подій 02.06.2020 року стан здоров`я ОСОБА_15 погіршився, ліва ручка його не піднімалася, тіло тягло в бік. Під час приступів ОСОБА_15 вигинається, часто це відбувалось також через примхи або біль в животику.

Свідок ОСОБА_24 , яка є матір`ю обвинуваченої ОСОБА_8 , суду пояснила, що в день події вона зателефонувала доньці, зв`язок був поганий, донька щось викрикнула, але вона не розчула що саме, потім зв`язок обірвався. Вона зрозуміла, що щось відбулося, зателефонувала до сестри зятя Оксани, яка не повідомила їй, що відбулося, лише сказала, що їде до брата, на її прохання забрати і її, відмовила, оскільки вже була на півдорозі до брата. Коли вона вдруге зателефонувала до ОСОБА_17 , вона повідомила, що вони з дитиною в лікарні. Як вона зрозуміла зі слів ОСОБА_17 , донька придавила дитину. У вівторок вона особисто приїхала до лікарні в м. Хорол, онук ОСОБА_15 перебував у відділенні інтенсивної терапії, до неї вийшов лікар та повідомив, що з дитиною все добре. Коли вона перебувала у палаті, не помітила на онукові будь-яких тілесних ушкоджень. Їй було відомо, що у онука були приступи, під час яких він вигинався, а напередодні в суботу вони були на консультації у лікаря в м. Кременчуці. Зі слів доньки лікар припускала, що дитина в майбутньому може бути інвалідом та самостійно не пересуватиметься. Донька переживала через стан здоров`я сина, плакала. В подальшому онука більше не бачила, оскільки зять та його родичі перешкоджають цьому.

Так, відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.06.2020 року о 09 год. 59 хв. внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, по факту замаху ОСОБА_8 на вбивство малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та розпочато досудове розслідування.

Наявні у справі документи об`єктивно свідчать про те, о ОСОБА_8 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , вони є батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 13.12.2019 року.

Обвинувачена ОСОБА_8 разом з чоловіком та малолітнім сином проживали в будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час обшуку, проведеного 02.06.2020 року слідчим СВ Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області в домоволодінні за вищевказаною адресою, хід та результати якого зафіксовані у протоколі обшуку, фототаблиці до нього та на відеозаписі, оглянуто житлові та нежитлові приміщення житлового будинку, вилучено жіночий халат та нічну сорочку, що належать ОСОБА_8 .

Вказані речі опечатано, згідно з постановою слідчого СВ Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області від 02.06.2020 року визнано речовими доказами та передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Хорольського ВП.

ОСОБА_8 була затримана в день вчинення інкримінованого кримінального правопорушення на підставі протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 02.06.2020 року, в присутності захисника слідчим проведений особистий обшук затриманої особи, що зафіксовано у відповідному протоколі від 02.06.2020 року, під час якого речі не вилучались.
Також 02.06.2020 року ОСОБА_8 добровільно видала працівникам поліції власний мобільний телефон "NOMI", який був оглянутий за її участю в присутності двох понятих та захисника, що відображено у протоколі огляду предмету від 02.06.2020 року з фототаблицею до нього, та повернутий в цей же день, що об`єктивно підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_8 .
Також як доказ винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення стороною обвинувачення надано суду протоколи проведення слідчого експерименту від 02.06.2020 рок за участю підозрюваної ОСОБА_8 та від 10.06.2020 року за участю ОСОБА_8 , складені слідчим СВ Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області.

Як встановлено в ч. 1 ст. 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Згідно з ч. 5 ст. 240 КПК України, слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим Кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи.

В ч. 6 ст. 240 КПК України визначено, що про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Під час досудового розслідування слідчим СВ Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області в домоволодінні за місцем проживання родини ОСОБА_25 по АДРЕСА_2 проведено слідчий експеримент за участю підозрюваної ОСОБА_8 в присутності захисника адвоката ОСОБА_26 , понятих та з залученням ст. слідчого криміналіста ОСОБА_27 .

Під час вказаної слідчої дії, хід якої відображений у протоколі проведення слідчого експерименту від 02.06.2020 року та фіксувався на відеозапис, підозрювана ОСОБА_8 детально пояснила про хворобу дитини, яка народилась напівмертвою, згодом почала відставати у розвитку, у зв`язку з чим педіатр порадив звернутись до невролога чи невропатолога, про неможливість потрапити на прийом 28.03.2020 року через карантин та втрату часу у лікуванні дитини, про невтішний діагноз церебральний параліч в тяжкій формі, про який повідомила лікар в Кременчуці, про виснажливу поїздку для здачі аналізів до м. Полтави 01.06.2020 року і заміну ліків дитині після аналізів та енцефалограми, про важку ніч на 02.06.2020 року у зв`язку з тим, що дитина постійно прокидалась, постійні думки про діагноз дитини, лікування, хвилювання через те, що він стане інвалідом скоріше за все і необхідність у дороговартісному лікуванні. Також розповіла та показала на місці про обставини подій, що відбувались після 07-00 год. 02.06.2020 року, де і як ходила з дитиною по приміщенню житлового будинку, заспокоюючи, де в кухні після того як син дьорнувся і розплакався, маючи бажання, щоб йому не було боляче, щоб він заспокоївся, взяла його за голову один раз, потім другий та мабуть крутнула, але точно це не пам`ятає, де він лежав на підлозі, про обставини телефонної розмови в цей момент з матір`ю й те, що мабуть сказала їй, що вбила дитину, про те, як повідомила чоловіку ймовірно про те, що вбила дитину, про його дії з пошуку дитини та штучного дихання, вказавши, що не пам`ятає, щоб у неї думки були про вбивство дитини, а лише про те, щоб він не мучився, казала чоловіку, що не треба рятувати дитину, це не має смислу, де чоловік поклав дитину, де зв`язав по руках та ногах скотчем та залишив її, щоб запобігти можливості завдати шкоду собі самій, про те, як вона повзла в кухню, щоб звільнитись від скотча, як чоловік відтягнув її знову в кімнату та зв`язав мотузкою, про прихід фельдшера, працівників швидкої медичної допомоги.

Слідчий експеримент за участю ОСОБА_8 02.06.2020 року проведений у відповідності з вимогами ст. 240 КПК України, жодних достовірних та переконливих обставин, які вказують на порушення прав обвинуваченої під час проведення вказаної слідчої дії, в ході судового розгляду справи не встановлено. Вказана слідча дія проводились у присутності понятих, яким, відповідно до вимог статей 11, 13, 15 та 223 КПК України були роз`яснені процесуальні права та обов`язки, за участю захисника, а також фіксувались на відео за допомогою відеокамери, про що зазначено у протоколі слідчого експерименту, до протоколу долучений відеозапис, який досліджений в судовому засіданні.

Відеозапис в процесі проведення слідчого експерименту здійснювався безперервно й відображені на ньому дані свідчать про те, що ОСОБА_8 пояснення надавала добровільно, вільно висловлювала свої думки, жодних фактів тиску на неї з боку працівників поліції не встановлено, вона вказувала, що деякі обставини не пам`ятає, а її пояснення в процесі слідчого експерименту про обставини подій, що відбувались 02.06.2020 року, загалом узгоджуються з поясненнями, наданими обвинуваченою суду під час судового розгляду справи.

Відтак доводи обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника про перекручування працівниками поліції пояснень під час слідчого експерименту, на переконання суду, не відповідають дійсності.

Також під час досудового розслідування слідчим СВ Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області проведено слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_8 , хід якого відображений у протоколі проведення слідчого експерименту від 10.06.2020 року та зафіксований на відеозаписі. Під час вказаної слідчої дії ОСОБА_8 розповів та показав на місці про обставини подій ранку 02.06.2020 року.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 звернулась до суду з клопотанням про визнання вказаного доказу недопустимим, посилаючись на те, що в проведенні слідчого експерименту ОСОБА_8 безпідставно та всупереч положень ч. 2 ст. 65 КПК України брав участь в якості свідка, з огляду на те, що ще 04.06.2020 року слідчим СВ Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області винесена постанова про залучення його до участі у кримінальному провадженні як законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_11 , 2019 року народження.

Так, наявні у справі докази безперечно доводять той факт, що ОСОБА_8 постановою слідчого від 04.06.2022 року залучений до участі у кримінальному провадженні як законний представник малолітнього потерпілого власного сина ОСОБА_11 .

Слідчий експеримент за участю ОСОБА_8 проведений слідчим 10.06.2020 року, тобто після прийняття вказаного рішення, при цьому, згідно змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 10.06.2020 року вказана слідча дія проведена за участю ОСОБА_8 як свідка.
В п. 1 ч. 2 ст. 65 КПК України визначено, що не можуть бути допитані як свідки захисник, представник потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, законний представник потерпілого, цивільного позивача у кримінальному провадженні - про обставини, які стали їм відомі у зв`язку з виконанням функцій представника чи захисника.

Вирішуючи клопотання захисника суд враховує той факт, що положення вказаної норми стосуються саме проведення такої процесуальної дії як допит особи.

Натомість спираючись на вищенаведену норму чинного законодавства, захисник ставить питання про визнання недопустимим слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 .

Порядок проведення допиту урегульований в ст.ст. 224-226 КПК України, а проведення слідчого експерименту ст. 240 КПК України. Системний аналіз норм кримінального процесуального законодавства свідчить про те, що допит є окремою слідчою (процесуальною) дією на рівні з рядом інших, передбачених в главі 20 "Слідчі (розшукові) дії" КПК України, в тому числі з такою слідчою дією як слідчий експеримент.

При цьому, Об`єднана палата ККС Верховного Суду у постанові від 14.09.2020 № 740/3597/17 наголосила, що змістом показань як процесуального джерела доказів є лише відомості, повідомлені на допиті або одночасному допиті двох чи більше раніше допитаних осіб. Термін "показання" в контексті ч. 4 ст. 95 КПК законодавець використовує для позначення відомостей, які надаються в судовому засіданні під час судового провадження. Правило, закріплене в цій нормі, має застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійному процесуальному джерелу доказів за вимогами ст. 95 цього Кодексу. Якщо відомості повідомлено підозрюваним, обвинуваченим під час проведення інших процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як іншого окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати. Таким чином, спираючись на зміст кримінальних процесуальних норм, передбачених статтями 23, 84, 95, 99, 103-105, 240 КПК, показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з аналізу норми п. 1 ч. 2 ст. 65 КПК України законний представник потерпілого не може бути допитаний як свідок виключно про обставини, які стали їм відомі у зв`язку з виконанням функцій представника.

Натомість предметом перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, в ході проведення слідчого експерименту з ОСОБА_8 в порядку ст. 240 КПК України були обставини, очевидцем яких він був, а не обставини визначені в п. 1 ч. 2 ст. 65 КПК України.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту від 10.06.2020 року за участю ОСОБА_8 , а тому він може бути покладений в основу прийнятого судом рішення.

Оцінюючи вказаний доказ, колегія суддів враховує той факт, що обставини, повідомлені ОСОБА_8 під час слідчого експерименту 10.06.2020 року узгоджуються з його поясненнями в судовому засіданні, наданими як законним представником малолітнього потерпілого, є стабільними, послідовними, повністю узгоджуються з поясненнями інших свідків, допитаних судом.

Судом достовірно встановлено, що малолітній ОСОБА_11 02.06.2020 року за місцем проживання в с. Бутівці Хорольського р-ну Полтавської обл., тобто безпосередньо після подій, був оглянутий фельдшером, а після цього - лікарями Екстреної медичної допомоги.

Згідно даних Карти виїзду швидкої медичної допомоги № 101957 від 02.06.2020 року, встановлений попередній діагноз: черепно-мозкова травма ? (травма шиї) ?; скарги наступні: зі слів родичів мама душила дитину за шию, дитина плаксива, синюшність шкіряних покровів.

Працівниками Екстреної медичної допомоги дитина госпіталізована до Хорольської центральної районної лікарні 02.06.2020 року, поміщена в реанімаційне відділення, ОСОБА_11 перебував на стаціонарному лікування до 18.06.2020 року.

Свідок ОСОБА_13 повідомила суду, що працює фельдшером в с. Бутівці Хорольського району, на її дільниці проживає родина ОСОБА_25 . До укладення декларації на обслуговування близько двох тижнів неодноразово приходила патронувала їхнього малолітнього сина, він завжди був доглянутий, мама була турботлива до дитини, виконувала всі рекомендації по догляду. В день події їй зателефонував ОСОБА_28 близько 8 години та повідомив, що дружина вбила дитину. Коли вона прийшла до будинку, ОСОБА_16 зв`язана лежала на дивані, а в сусідній кімнаті дитина була на дивані в свідомості, схлипувала, тім`ячно було не опухле, носо-губна складка не синюшна, на шиї синців не було, руки та ноги рухалися. На запитання чи можливо ОСОБА_16 здалося і вона нічого не робила дитині, остання відповіла: "Ні, робила. Я йому голову крутила". Після приїзду швидкої медичної допомоги вона передала дитину фельдшеру на руки, їй вдягнули комір ОСОБА_19 та забрали до лікарні.

Свідок ОСОБА_29 , який працює фельдшером при Хорольській станції швидкої медичної допомоги, суду пояснив, що 02.06.2020 року заступив на чергування, близько 9 год. надійшов виклик в с. Бутівці Хорольського району. В селі їх зустріла сестра чоловіка та супроводжувала до будинку. В будинку за місцем виклику перебували чоловік, жінка, сестра чоловіка та фельдшер. Він оглянув дитину, яка лежала на ліжку, поруч була фельдшер, дитина не плакала. На передній частині шиї дитини виявлено незначне почервоніння, гіперемія, такі тілесні ушкодження могли бути від здавлювання чи стискання, також була незначна синюшність, серцебиття та дихання в нормі, саден та ран не було. Зі слів родичів, мати душила дитину, фельдшер повідомила, що на момент огляду нею дитини вона була синюшною та плакала, тому було прийняте рішення про доставлення дитини до КНП "Хорольська центральна районна лікарня". Після надягання шийного коміру дитина була загорнута у ковдру та госпіталізована. Шийний комір встановлений, оскільки дитина була віком до 1 року, а рідні вказували на те, що мати душила дитину, а також з метою безпечної госпіталізації. В приймальному відділенні на них вже чекали реаніматолог та травматолог, яким він телефонував по дорозі до лікарні. Після доставки дитини до лікарні вона була госпіталізована. На час огляду ним дитини слідів від удушення не було, вона була спокійною, необхідності в підключенні її до апарату штучного дихання не було.

Відповідно до Висновку судово-медичної експертизи № 51 від 27.07.2020 року при проведенні експертизи ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на основі даних судово-медичної експертизи, даних медичної документації на його ім`я, враховуючи відомі обстави справи, експерт прийшов до наступних висновків: тілесні ушкодження у вигляді тілесні ушкодження у вигляді садна в проекції лівої вилицевої кістки, лівого вуха та правої ступні, петехії (геморагічні висипання) обох вушних раковин та підшкірні крововиливи шийного відділу хребта могли утворитися від здавлювання даних ділянок між тупими предметами. Дані тілесні ушкодження могли утворитися за обставин та в строк, вказані в описовій частині постанови (02.06.2020 року близько 8-00 год., коли ОСОБА_8 "перебуваючи в положенні стоячи взяла останнього до рук та притисла до свого тулуба, після чого рукою взяла за голову та різко повернула її в сторону") і кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Згідно з Висновком судово-медичної експертизи № 51-А/59 від 29.07.2020 року при проведенні експертизи ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи відомі обставини справи експерт прийшов до наступних висновків: петехії (геморагічні висипання) обох вушних раковин та підшкірні крововиливи шийного відділу хребта могли утворитися від здавлювання даних ділянок між тупими предметами, внаслідок фізичної дії на шкіру, із-за якого виникає пошкодження внутрішньошкірних судин (капілярів). Дані тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок здавлювання руками. В момент отримання тілесних ушкоджень малолітній ОСОБА_11 , вірогідніше за все, міг знаходитись в горизонтальному положенні тіла або близькому до нього, можливо і горизонтальному (на руках у дорослої людини). Малолітній ОСОБА_11 не міг самостійно стояти на ногах враховуючи його вік.

Судово-медичний експерт Хорольського районного судово-медичного відділення ОСОБА_30 , яким складений висновок судово-медичної експертизи № 51 від 27.07.2020 року щодо дитини ОСОБА_11 , пояснив суду, що в ході проведення експертного дослідження 05.06.2020 року ним проведено огляд дитини в дитячому відділення КНП "Хорольська центральна районна лікарня", досліджено медичну документацію, а саме: історію вагітності та пологів, медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_15 . Наданої документації було достатньо для висновків. Виявленні у ОСОБА_15 тілесні ушкодження не могли утворитися від накладення комірця ОСОБА_19 , оскільки він має м`яку структуру та гладкі краї. Виконуючи експертизу, надавав відповідь на питання щодо тілесних ушкоджень, які отримав ОСОБА_15 , та механізму їх утворення. Слідів удушення виявлено не було, вихідних даних щодо цього не було. Згідно наданої медичної документації дитина була доставлена в лікарню, тілесні ушкодження описані при надходження дитини до лікарні, ним додатково виявлено садно в проекції вилицевої кістки. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна в проекції лівої вилицевої кістки, лівого вуха та правої ступні могли утворитися виключно від дії предмета із загостреним кінцем (краєм) по механізму ковзання-тертя. Петехії (геморагічні висипання) обох вушних раковин та підшкірні крововиливи шийного відділу хребта могли утворитися лише від здавлювання даних ділянок між тупими предметами.

Таким чином, аналіз наявних у справі доказів та встановлених під час судового розгляду обставин, безперечно свідчить про те, що малолітній ОСОБА_11 в короткий строк після заподіяння йому тілесних ушкоджень був оглянутий медичними працівниками та одразу ж госпіталізований до лікарні, де у медичній документації описані виявлені у нього ушкодження. Жодних підстав для висновку про те, що зафіксовані тілесні ушкодження могли бути завдані дитині в інший час та з інших обставин, ніж в результаті дії обвинуваченої ОСОБА_8 , в ході судового розгляду справи не встановлено. Відповідні заперечення обвинуваченої об`єктивно спростовуються висновками судово-медичної експертизи.

За клопотанням сторони захисту ухвалою суду від 06.10.2021 року по справі була призначена комісійна судово-медична експертиза відносно малолітнього ОСОБА_11 .

Відповідно до висновку експертів Обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Полтавської облдержадміністрації № 17 від 18.02.2022 року, на підставі матеріалів справи, медичної документації, у відповідності до поставлених питань, експерти дійшли наступних підсумків.

З медичної документації відомо, що дитина ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в тяжкому стані. На першій добі у зв`язку з наявністю судомного синдрому та дихальної недостатності була підключена до апарату штучної вентиляції легень і з діагнозом: "Внутрішньоутробна інфекція. Вроджений менінгіт? Вроджений енцефаліт? Судомний синдром, набряк головного мозку. Помірна асфіксія при народженні. Дихальна недостатність II ступеня. Геморагічний синдром" була переведена до КП "Полтавська обласна дитяча клінічна лікарня ПОР, де протягом 7 діб лікувалася у Відділенні анестезіології та інтенсивної терапії та 8 діб - у Відділенні інтенсивного виходжування новонароджених. На етапі лікування спостерігалась дихальна недостатність, неврологічна симптоматика (судомний синдром, синдром церебрального пригнічення), легенева кровотеча. Протягом 5 діб проводилась штучна вентиляція легень, отримувала дофамін, фенобарбітал. При нейросонографії - динаміка ішемічно-гіпоксичного ураження головного мозку, кісти судинних сплетінь. Виписана з рекомендаціями щодо лікування та спостереження лікарями-фахівцями. Клінічний діагноз: Вроджена пневмонія..., дихальна недостатність у новонародженого в анамнезі, легенева гіпертензія невелика в анамнезі..., судоми новонародженого в анамнезі. Церебральна депресія у новонародженого в анамнезі... 28 січня 2020 року при огляді неврологом КП "Полтавська обласна дитяча клінічна лікарня": нейросонографія - розширення зовнішніх лікворних шляхів. Діагноз: "Синдром м`язової дистонії внаслідок гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС". Призначено лікування, контрольний огляд через 1,5 місяці. 12.05.2020 року батьки звернулися до сімейного лікаря зі скаргами на "хрускіт" у колінних суглобах, вигинання спини та голови. При огляді - гіпертонус м`язів. 1 червня 2020 року по самозверненню дитина оглянута невропатологом КП "Полтавська обласна дитяча клінічна лікарня". Скарги на те, що дитина вигинається, неспокійна, затримка стато-кінетичного розвитку. При огляді тонус м`язів дистонічний, з тенденцією до підвищення. Рефлекси пожвавлені. Діагноз: Синдром м`язової дистонії, погроза по синдрому рухових порушень по спастичному типу. Підозра на Церебральний параліч. Судомний синдром в анамнезі. Затримка стато-кінетичного розвитку. Призначено лікування, планова госпіталізація. 2 червня 2020 року о 8 год 44 хв до дитини ОСОБА_11 було викликано бригаду швидкої медичної допомоги. Зі слів родичів мама душила дитину за шию. При огляді: дитина плаксива, синюшність шкірних покривів. Свідомість ясна. Артеріальний тиск, пульс, частота дихання - в межах вікової норми. Зіниці - норма, реакція на світло є, ністагму немає, мова збережена, ковтання вільне, обличчя симетричне, прикушення язика немає, патологічних рефлексів, плегій, паралічів - немає. Сатурація кисню - 98% (норма). Проведена внутрішньом`язова ін`єкція розчину анальгіну 50%-0,1мл. В супровідному листку вказано: Сатурація кисню 96% (норма). Шийний комір. Динамічне спостереження за дитиною ОСОБА_11 в умовах КНП "Хорольська ЦРЛ" з 02.06. по 18.06.2020 року (медична карта стаціонарного хворого № 1746) дало змогу встановити наступне. При первинному огляді дитини 02.06.20 загальний стан розцінений як середньої важкості. Свідомість - ступор. Положення в постелі активне. Колір шкіри блідий. Показники дихальної системи, пульсу, артеріального тиску в межах норми. Тони серця ритмічні, приглушені. Рухомість хребта в шийному відділі збережена, садина лівого вуха, підшкірні крововиливи шийного відділу хребта. Проведенням консіліуму 02.06.20 було встановлено: В свідомості, видимі слизові та шкірні покриви бліді, мармурові. Зіниці рівні, фотореакція жвава. Дихання пуерильне, хрипів немає. Показники дихання, пульсу, артеріального тиску в нормі. Зіниці рівні, фотореакція жвава, захисні рефлекси збережені, м`язовий тонус не порушений. Сила в кінцівках збережена. Наявність саден шкірних покривів обличчя та шийного відділу хребта. Діагноз: Закрита хребетна травма. Пошкодження зв`язок шийного відділу хребта. На рентгенограмах черепа, шийного відділу хребта, органів грудної клітки від 02.06.20 без патології. 02.06.20 в 14-00. Свідомість ясна. Психомоторна активність відстає згідно віку. Зіниці рівні, фотореакції жваві. Зниження м`язової сили та тонусу лівої руки. Садна шкіри лівої щоки, правої ступні. Незначні петехії обох вушних раковин. 02.06.20 о 22-00 та 03.06.20 о 6-00, 14-00 свідомість ясна. Зниження м`язового тонусу лівої руки. Садна шкірних покривів лівої щоки, правої ступні. Петехії та синці обох вушних раковин. 03.06.20 (час не вказано) - м`язова гіпотонія в лівій верхній кінцівці. Голова повернута вправо. Періодичні дистонічні судоми. Садна на лівій щоці, правій ступні. Сходять петехії в вушних раковинах. 03.06.20 в 22-00 та 04.06.20 - гіпертонія лівій руці, періодично дистонічні судоми. 04.06.20 о 8-50. Невролог. Голова повернута вправо. М`язова гіпертонія в лівих кінцівках, в правих нормальний м язовий тонус. Прояви дистонії. Діагноз: Синдром м`язової дистонії, судомний синдром в анамнезі. Лівобічний брахіоплексит. 05.06.20 в 14-00. Невролог. М`язова гіпотонія в лівій руці, в правих кінцівках і лівій нозі нормальний тонус. Сухожильні рефлекси з рук Д>8 (праві вище лівих). 09.06.20 о 8-40 Невролог. М`язова гіпотонія в лівій руці, в правих кінцівках і в лівій нозі. Сухожильні рефлекси з рук Д>Б, періодичні дистонічні судоми в лівій руці: проксимальні відділи - 1,5 - 2 бали, в дистальних - 5 балів. З щоденників відомо, що за час лікування дитини періодичні дистонічні судоми зменшилися, об`єм рухів в лівій руці збільшився. 18.06.2020 року виписаний. Заключний клінічний діагноз: Синдром м`язової дистонії. Лівобічний брахіоплексит. Множинні поверхневі травми голови. Відкрите овальне вікно. Діагональна трабекула в порожнині лівого шлуночка. Затримка статико-кінетичного розвитку. Подальше життя дитини було пов`язане з неодноразовим обстеженням, стаціонарним та амбулаторним лікуванням з приводу синдрому рухових порушень по спастичному типу, затримки психомоторного розвитку внаслідок гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС, підозри на церебральний параліч, структурної епілепсії, екстензорних спазмів (інфантильних судом). 17.02.2021 р. на дитину ОСОБА_11 був складений Медичний висновок № 3 про дитину інваліда до 16 років. Діагноз: Дитячий церебральний параліч, дискінетичний. Структура епілепсія. Затримка психомоторного розвитку...

Підсумовуючи вищевикладене, вважають, що вранці 2 червня 2020 року дитині ОСОБА_11 було заподіяно такі тілесні ушкодження: а) внутрішньошкірні крововиливи (петехії) шиї, обличчя, вушних раковин, б) садна лівої щоки та правої ступні. Внутрішньошкірні крововиливи шиї, обличчя, вушних раковин є ознакою стискання органокомплексу шиї тупими предметами з обмеженою поверхнею контактування, якими могли бути кисті та пальці рук людини. Садна лівої щоки та правої стопи утворилися від дотичної взаємодії з тупими предметами, не виключено нігтями пальців рук людини. Дані тілесні ушкодження не могли утворитися внаслідок медичної іммобілізації шийного відділу хребта дитини шийним коміром. В медичній документації відсутні об`єктивні дані про те, що під час здавлювання шиї чи в подальшому дитина ОСОБА_11 перебувала у небезпечному для життя стані. В зв`язку з цим за ознакою розладу здоров`я до 6 діб внутрішньошкірні крововиливи та садна оцінюються як ЛЕГКІ тілесні ушкодження (п. 2.3.2. б), п. 2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України № 6 "Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України" від 17.01.1995 р. Діагноз: Пошкодження зв`язок шийного відділу хребта", "Лівобічний брахіоплексит" (саме травматичного характеру) не підтверджуються об`єктивними судово-медичними даними, тому у відповідності до п. 4.6. вказаних вище "Правил..." оцінці по ступеню тяжкості не підлягають. Загострення попереднього захворювання, яким страждала дитина ОСОБА_11 задовго до вказаних подій у вигляді Синдрому м`язової дистонії, відповідно до п. 4.7. "Правил..." не враховується при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Обґрунтоване судження про те, чи мали місце станом на час подій 02.06.2020 року у дитини ОСОБА_11 судоми неможливе. Вірогідністність редакції питання "Які об`єктивні дані (показники) стану здоров`я у ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мали бути після вжиття реанімаційних заходів 02.06.2020 року та якою є тривалість показників стану здоров`я після вжиття реанімаційних заходів?" позбавляє можливості членів експертної комісії дати на нього обґрунтовану відповідь.

Вищевказані висновки судових експертів спростовують твердження сторони захисту про можливість заподіяння тілесних ушкоджень на шиї малолітнього ОСОБА_11 внаслідок застосування коміру ОСОБА_19 та об`єктивно підтверджують те, що виявлені у дитини тілесні ушкодження не могли утворитися внаслідок медичної іммобілізації шийного відділу хребта дитини шийним коміром.

В ході проведення комісійної судово-медичної експертизи згідно з Висновком експертів № 17 від 18.02.2022 року встановлено, що внутрішньошкірні крововиливи шиї, обличчя, вушних раковин є ознакою стискання органокомплексу шиї тупими предметами з обмеженою поверхнею контактування, якими могли бути кисті та пальці рук людини. Тим самим, експерти підтвердили правильність висновків щодо способу утворення тілесних ушкоджень у дитини, встановлених судово-медичним експертом при проведенні експертизи ОСОБА_11 , згідно з Висновком судово-медичної експертизи № 51 від 27.07.2020 року та Висновком судово-медичної експертизи № 51-А/59 від 29.07.2020 року.

При цьому, з пояснень обвинуваченої об`єктивно вбачається, що увесь час до втрати дитиною свідомості вона тримала її на руках. При цьому, заперечуючи винуватість у вчиненні інкримінованого злочину вона так і не змогла пояснити суду, звідки у дитини з`явились встановлені тілесні ушкодження, характерні для здавлювання шиї.

З пояснень обвинуваченої ОСОБА_8 , законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_12 , лікаря загальної практики сімейної медицини ОСОБА_20 лікаря-невропатолога ОСОБА_18 вбачається, що малолітній ОСОБА_31 через проблеми зі здоров`ям, що виявлялись у спазмах, часто вигинався, відкидаючись назад, а коли заспокоювався, обвинувачена як мати дитини правильно тримала його, підтримуючи однією рукою внизу спини під таз та ніжки, а іншою рукою під голову в потиличній частині. Лікар ОСОБА_20 наголошував на тому, що під час таких вигинань дитина не могла себе сама травмувати, жодних додаткових зусиль для того, щоб привести голову в належне положення, докладати потреби не було. Лікар-невропатолог ОСОБА_18 вказувала, що в процесі вигинань під час спазму дитина не могла втратити свідомість, її міцне притискання до себе в цей період не могли спричинити їй больового шоку, для того, щоб досягти таких наслідків, потрібно було б прикласти достатньо сильні зусилля.

Суд вважає доводи сторони захисту про те, що виявлені у дитини тілесні ушкодження могли бути отримані нею від дій батька ОСОБА_8 , який знайшовши сина на підлозі в кухні спочатку взяв його на руки, а потім одразу ж поклав та почав здійснювати реанімаційні заходи, є неспроможними.

Натомість аналізуючи наявні у справі докази, висновки судово-медичних експертів, колегія суддів вважає доведеним той факт, що тілесні ушкодження у малолітнього ОСОБА_11 утворились саме в результаті сильного стискання органокомплексу шиї дитини руками, за обставин, коли обвинувачена тримаючи дитину на руках, взяла її за голову та двічі різко повернула вбік, а потім поклавши на підлогу ще раз різко повернула голову дитини вбік, тим самим намагаючись зламати шийний відділ хребта.

Згідно з актом амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 264 від 01.07.2020 року, проведеної відносно ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння, будь-яким хронічним психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності не страждала, не виявляла ознак недоумства чи іншого хворобливого стану психіки і могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 на даний час будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим розладом психічної діяльності і іншим хворобливим станом психіки не страждає, і може усвідомлювати свої ді та керувати ними. Під дію ч.ч. 2, 3 ст. 19 та ст. 20 КК України не підпадає. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. ОСОБА_8 виявляє достатній рівень функціонування когнітивних процесів, в особистісній сфері середній рівень психічних процесів і станів, внутрішня напруженість, тривожність, нервозність, схильність до нескінченного, часто безплідного обмірковування будь-яких питань і проблем "розумова жвачка", відгородженість, постійне відчуття душевного дискомфорту, невпевненість, зниження загальної продуктивності, емоційна чутливість, мінливість настрою по незначним приводам, схильність до глибоких переживань та ранимість, помірна екстравертованість, комунікабельність, низький рівень агресивності, високий рівень ригідності, тривожності та фрустрованості.
При дослідженні індивідуально-психологічних особливостей підекспертна ОСОБА_8 виявляє: схильність до глибоких переживань та ранимість, низька фрустраційна толерантність, високий рівень психічної ригідності (застрягаємість на значимих переживаннях), нервозність, схильність до нескінченного, часто безплідного обмірковування будь-яких питань і проблем "розумова жвачка", відгородженість, що могли суттєво вплинути на її свідомість та поведінку під час вчинення інкримінованого їй протиправного діяння. ОСОБА_8 могла під час первинних та подальших показів правильно сприймати обставини, які мають значення по справі, і давати по них відповідні свідчення. В момент інкримінованого їй діяння ОСОБА_8 знаходилась в стані вираженого емоційного напруження, що може розглядатись як психологічна підстава стану сильного душевного хвилювання. Схильність до несвідомого, неконтрольованого потоку фантазування ОСОБА_8 не виявляє.
В процесі проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_8 експерти особисто спілкувались з підекспертною, в п. 22 Акту № 264 від 01.07.2020 року навели обґрунтування та пояснення даних про її психічний стан та фактів, встановлених і виявлених при дослідженні об`єктів експертизи та на основі встановлених ними обставин зробили висновок, що емоційна реакція ОСОБА_8 в момент скоєння інкримінованого їй протиправного діяння розвивалась по механізму кумуляції емоційного напруження з наступним його відреагуванням і не носила характеру фізіологічного афекту, про що свідчить відсутність необхідної для кваліфікації афективного стану сукупності феноменологічних ознак.
Обвинувачена в процесі судового розгляду справи неодноразово змінювала свої пояснення про мотиви, підстави та окремі деталі обставин, за яких малолітній ОСОБА_31 отримав тілесні ушкодження, в тому числі щодо способу тримання дитини на руках, рухів, які вона вчинила щодо сина, внаслідок яких він втратив свідомість, змісту розмови з матір`ю одразу ж після втрати свідомості сином та своєї поведінки після цього, щодо фраз, якими повідомила чоловіка про стан дитини, висловлювань та дій, якими супроводжувала процес вжиття ним реанімаційних заходів для відновлення життєдіяльності сина, тобто підлаштовувала свої пояснення під докази, які досліджувались судом в ході судового провадження.

До доводів обвинуваченої ОСОБА_8 про непричетність до вчинення кримінального правопорушення, відсутність умислу на позбавлення життя своєї малолітньої дитини суд ставиться критично, оцінює їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення з метою уникнення відповідальності за вчинене діяння.
Пояснення законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_8 про обставини подій, що відбувались після заподіяння малолітньому ОСОБА_32 тілесних ушкоджень, дані ним під час судового розгляду справи, обґрунтовані, логічні та послідовні, узгоджуються з його ж поясненнями під час слідчого експерименту, з поясненнями інших свідків, допитаних судом, не суперечать об`єктивним судово-медичним даним, відображеним у висновках судово-медичних експертиз щодо дитини та медичній документації, на якій ці висновки ґрунтуються, у зв`язку з чим не викликають сумнівів у їх достовірності та правдивості.
Про наявність умислу на позбавлення дитини життя свідчить також і поведінка обвинуваченої ОСОБА_8 після втрати малолітнім сином свідомості. Вона не вчинила жодних для порятунку дитини, натомість залишила її в кухні на брудній підлозі, пішла з цього приміщення на вулицю для розмови по телефону з матір`ю, а після цього, повернувшись до будинку, навіть не підійшла до дитини щоб перевірити пульс, серцебиття, наявність дихання тощо, а лише зазирнувши в кухню та пересвідчившись, що син знаходиться в такому ж положення, як вона його залишила, й перебуває без свідомості, пішла в житлову кімнату до чоловіка і повідомила про смерть сина. Не вчиняла обвинувачена жодних дій для допомоги дитині навіть після того, як її чоловік прибіг до кухні і почав допомагати сину прийти до тями, намагатись зателефонувати в швидку допомогу, висловлювала вимоги припинити такі дії та облишити дитину.
Той факт, що чоловік обвинуваченої ОСОБА_8 після вжиття реанімаційних заходів для відновлення життєдіяльності дитини одразу ж був вимушений зв`язати дружину ОСОБА_8 , на переконання колегії суддів, свідчить про правдивість та достовірність його пояснень про продовження вчинення нею такої поведінки, яка давала підстави стверджувати про існування обґрунтованих побоювань щодо продовження вчинення нею злочинних дій, спрямованих на позбавлення життя дитини, або щодо себе через усвідомлення недосягнення очікуваного результату.
Твердження обвинуваченої про відсутність наміру позбавляти життя дитину спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, про це свідчить характер заподіяних дитині тілесних ушкоджень у виді здавлювання шиї та їх локалізація в області життєво важливих органів обличчя та шиї, той факт, що вказані дії вчинялись нею свідомо та щодо малолітньої безпорадної дитині віком до 6 місяців, що об`єктивно дає підстави для висновку про її намір зламати шийний відділ хребта.

Згідно зі ст. 15 КК України та роз`яснень, наведених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

Встановлені судом обставини та досліджені судом докази, на переконання колегії суддів, свідчать про те, що обвинувачена ОСОБА_8 вчинила усі дії, які вважала необхідними для доведення до кінця свого умислу на позбавлення життя дитини, після чого повідомила про наслідки чоловіка.
Той факт, що виявлені у малолітнього ОСОБА_8 тілесні ушкодження кваліфікуються як легкі, на кваліфікацію дій обвинуваченої не впливає. Наслідки у виді смерті дитини не настали виключно завдяки вчасній допомозі, наданій батьком законним представником малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , який виявивши дитину без свідомості з синюшним покривом обличчя негайно розпочав вживати заходи до його порятунку, в найкоротший час викликав фельдшера та Екстрену медичну допомогу.
Не спростовує факту наявності в діях обвинуваченої складу злочину також і та обставина, що ОСОБА_8 до 02.06.2020 року належним чином доглядала дитину, разом з чоловіком вживала заходи для лікування сина, який потерпав від больових спазмів, а намір припинити страждання дитини шляхом позбавлення її життя виник у неї раптово.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, оцінюючи їх у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до переконливого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення по відношенню до малолітнього потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому на час вчинення злочину було менше 6 місяців.

З урахуванням вищенаведеного та встановлених в ході судового розгляду справи обставин, характеру, послідовності та способу дій обвинуваченої по відношенню до 6-місячної дитини, локалізації заподіяних тілесних ушкоджень, її поведінки до, під час та безпосередньо після вчинення злочину, колегія суддів вважає доведеним той факт, що дії ОСОБА_8 були спрямовані саме на заподіяння смерті ОСОБА_11 , проте не доведені до кінця з причин, що не залежали від її волі, а відтак приходить до висновку про правильність їх кваліфікації за ч. 2 ст. 15 п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.

В силу статті 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , судом не встановлено.

В силу статті 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому, колегією суддів враховано, що у відповідності до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 68 КК України, довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-2, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених у статтях 437-439, частині першій статті 442 та статті 443 цього Кодексу.

За змістом положень ч.ч. 1, 3 ст. 68 КК України, при призначенні покарання за незакінчене кримінальне правопорушення суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця. За вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Обираючи міру покарання ОСОБА_8 , колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання, раніше не судима, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких, враховує конкретні обставини та наслідки вчиненого кримінального правопорушення, спрямованого проти життя малолітньої безпорадної дитини, позицію законного представника малолітнього потерпілого, який не наполягав на призначенні найсуворішого покарання, у зв`язку з чим приходить до висновку про можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк, яке відповідає меті покарання визначеній в ст. 50 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення засудженої та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, а також з урахуванням положень ст. 68 КК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373-376, 395, 532 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :
ОСОБА_33 визнати винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили. Строк покарання рахувати з часу затримання з 02.06.2020 року.

Речові докази по справі: жіночий халат та нічну сорочку, які передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області, - повернути ОСОБА_8 як власниці.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Полтави протягом 30 днів з дня проголошення. Для обвинуваченого, який утримується під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії вироку суду.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3