Справа № 152/236/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2022 року

Справа №152/236/22
Провадження №1-кс/152/54/22

Слідчий суддя Шаргородського

районного суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

начальника Шаргородського

відділу Жмеринської

окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

слідчого СВ відділення №2
Жмеринського РВП
ГУНП у Вінницькій
області ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в залі суду клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

встановив:

27.03.2022 року слідчий СВ ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Шаргородського районного суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , погодженим з начальником Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Клопотання мотивує тим, що ним розглядаються матеріали кримінального провадження №0000040 від 25.03.2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, в ході розгляду яких встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється в тому, що 25.03.2022 року приблизно о 10 годині, під час дії воєнного стану в Україні, за попередньою змовою із ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, через незамкнені двері зайшов до квартири ОСОБА_8 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та, встановивши, що господар відсутній, вирішив вчинити крадіжку майна останнього.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на вчинення крадіжки, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , упевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, у одній із кімнат квартири ОСОБА_8 виявили та викрали дерев`яний комп`ютерний стіл вартістю 750 грн.

Після цього ОСОБА_5 та ОСОБА_7 разом з викраденим залишили місце вчинення злочину, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 750 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто крадіжки (таємного викрадення чужого майна), вчиненої повторно, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з проникненням у житло.

Злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , кваліфікуються за ч.4 ст.185 КК України, тобто є тяжким злочином.

За вказаним вище фактом 25.03.2022 року СВ ВП №2 Жмеринського РВП внесено відомості до ЄРДР.

25.03.2022 року о 21 годині 20 хвилин ОСОБА_5 затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

26.03.2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч.4 ст.185 КК України.

Просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів; визначити розмір застави у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання про застосування саме такого виду запобіжного заходу слідчий зсилається на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років, підозрюваний не працює, не має постійного джерела доходів, не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, дій щодо пошуку роботи не вчиняв, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, має непогашену судимість за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, що дає підстави вважати, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, оскільки ОСОБА_5 особисто знайомий із свідками та потерпілим по вказаному кримінальному провадженні, йому відоме їх місце проживання; перешкоджати у кримінальному провадженні іншими чином; вчинити новий злочин або продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Вказані обставини, на думку слідчого, свідчать не тільки про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а і про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання вказаним вище ризикам, зокрема, особисте зобов`язання вважає недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу підозрюваного, його соціальні зв`язки та репутацію; особисту поруку вважає неможливим застосувати через відсутність у ОСОБА_5 поручителів; заставу вважає неможливим застосувати, оскільки, на переконання слідчого, у випадку сплати застави ОСОБА_5 може продовжити вчиняти злочини та переховуватиметься від органу досудового розслідування; домашній арешт вважає неможливим застосувати, оскільки в умовах воєнного стану ускладнюється виконання такого запобіжного заходу.
При розгляді клопотання слідчий СВ ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 його підтримав, зсилаючись на обставини, викладені в клопотанні. Просить задовольнити означене клопотання у повному обсязі, застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки наявні ризики, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ст.177 КПК України, у зв`язку із чим інший запобіжний захід не є ефективним та достатнім для запобігання встановленим ризикам.
Начальник Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 підтримав зазначене клопотання і просить його задовольнити, зсилаючись на те, що метою застосування даного запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, встановленим у ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Крім того, ОСОБА_5 не має постійного місця роботи, власної сім`ї, тобто у нього відсутні засоби до існування та міцні соціальні зв`язки, які були б стримуючими факторами для запобігання ризикам, встановленим у ст.177 КПК України. З метою запобігання ризикам, встановленим п.п.1, 3, 4, 5 ст.177 КПК України, про які зазначено в клопотанні, зокрема, спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, з якими він особисто знайомий, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_5 був раніше засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених, в тому числі, ст.185 КК України, судимість за які на теперішній час не погашена, просить застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів з визначенням підозрюваному застави в передбаченому законодавством розмірі: від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вважає, що інший запобіжний захід не буде ефективним та достатнім для запобігання ризикам, встановленим у ст.177 КПК України, оскільки відсутні для цього будь-які стримуючі фактори.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 при розгляді клопотання заперечували щодо його задоволення, просили відмовити у застосовуванні щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати цілодобовий домашній арешт.

Так, адвокат ОСОБА_6 зазначив, що клопотання слідчого щодо ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ст.177 КПК України, не достатньо обґрунтоване, так як ОСОБА_5 має постійне місце проживання, має сім`ю: матір, брата, що свідчить про міцність соціальних зв`язків; підозрюваний не переховувався та не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду або перешкоджати кримінальному провадженню.

Підозрюваний ОСОБА_5 показав слідчому судді, що частково визнає себе винуватим у вчиненні злочину, що зазначений в оголошеній йому 26.03.2022 року підозрі, зокрема, зазначив, що вчинив кримінальне правопорушення сам, а не за попередньою змовою із братом ОСОБА_7 . Брат лише допоміг перенести викрадений ним комп`ютерний стіл для продажу за вказаною ним адресою. Від поліції після вчинення крадіжки він не переховувався, наміру переховуватися не має. Запобіжний захід у виді тримання під вартою вважає занадто суворим.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення слідчого СВ ВП №2 Жмеринського РВП ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , думки прокурора ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_6 , дослідивши матеріали кримінального провадження, додані слідчим до клопотання, прийшов до наступного висновку.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Згідно із частиною другою статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії», обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно із ч.4 ст.176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також, в тому числі, запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п.1); незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні (п.3); перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4); вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (п.5).

Частиною 2 статті 177 КПК України встановлено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

В п.п.125-128 рішення Європейського суду з прав людини від 10.12.2019 року у справі «Кавала проти Туреччини» зазначається, що особа може бути затримана відповідно до пункту 1 (с) статті 5 Конвенції лише в рамках кримінального провадження з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення (див. рішення у справі «Єціус проти Литви»…). Для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий відповідно до пункту 1 (с) статті 5 не потрібно, щоб поліція отримала достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення або для арешту, або під час перебування заявника під вартою (див. рішення у справі «Броган та інші проти Сполученого Королівства»…). Також не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед суду. Об`єктом затримання для допиту є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування (див. рішення у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства»…). Однак «обґрунтованість» підозри, на якій повинен ґрунтуватися арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у пункті 1 (с) статті 5. Того факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано «розумним», залежатиме від усіх обставин (див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства»…, «Ільгар Мамедов проти Азербайджану», … «Расул Джафаров проти Азербайджану»…). Відповідно, оцінюючи «обґрунтованість» підозри, Суду необхідно дати можливість встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої пунктом 1 (с) статті 5. Отже, уряд-відповідач повинен надати хоча б деякі факти чи відомості, здатні задовольнити Суд, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину ... Термін «обґрунтованість» також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень».

В п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено: «що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (…). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (…). Однак, вимога, що підозра має ґрунтуватися на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (…)».

З матеріалів, доданих слідчим до клопотання, вбачається, що 25.03.2022 року до ЄРДР внесено відомості про надходження повідомлення від ОСОБА_8 про те, що у період часу з 15.03.2022 року по 25.03.2022 року невідомі особи проникли до квартири АДРЕСА_2 , зірвавши замок у вхідних дверях, звідки здійснили крадіжку комп`ютерних столів, стільців, дзеркала; кваліфікація злочину ч.4 ст.185 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР (а.п.6).
26.03.2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто у вчиненні крадіжки (таємного викрадення чужого майна), поєднаної із проникненням до житла, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб (а.п.33-34).

ОСОБА_5 , допитаний в якості підозрюваного 26.03.2022 року, визнав себе винуватим у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у повідомленні про підозру, не заперечував кваліфікацію кримінального правопорушення (а.п.35).

Разом з тим, підозрюваний ОСОБА_5 , надаючи пояснення слідчому судді, визнав себе винуватим у вчиненні злочину частково, повідомивши, що вчинив злочин сам, а не за попередньою змовою з ОСОБА_7 .

Таким чином, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину також підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.03.2022 року від потерпілого ОСОБА_8 (а.п.8); протоколом допиту потерпілого від 25.03.2022 року (а.п.15); відомостями, що містяться в протоколі огляду місця події від 25.03.2022 року, з яких вбачається, що місцем огляду є квартира АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , на вхідних дверях якої наявні пошкодження у виді злому в області врізного замка (а.п.11-12); відомостями, що містяться в протоколах допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які повідомили про обставини вчинення злочину та придбання у ОСОБА_5 комп`ютерного стола, відомості про підозрювану особу та місцезнаходження викраденої речі з квартири ОСОБА_8 (а.п.21, 25, 26-27); відомостями, що місяться в протоколі огляду речі від 25.03.2022 року, з яких вбачається, що оглянутий комп`ютерний стіл, який добровільно видав ОСОБА_9 , повідомивши, що придбав його у ОСОБА_5 за 50 грн. (а.п.19); постановами про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні вилучених з місця огляду слідів пальців рук (а.п.13) та добровільно виданого ОСОБА_9 комп`ютерного стола (а.п.20); повідомленням про підозру ОСОБА_5 від 26.03.2022 року (а.п.33-34); протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 26.03.2022 року (а.п.35).
Проаналізовані документи, на переконання слідчого судді, дають підстави для обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

З паспорта ОСОБА_5 вбачається, що він зареєстрований та проживає у АДРЕСА_3 (а.п.30).

Як пояснив підозрюваний ОСОБА_5 на запитання слідчого судді, власного житла він не має, а проживає у квартирі матері спільно з останньою та братом ОСОБА_7 .

Також, ОСОБА_5 пояснив слідчому судді, що він на теперішній час не одружений, не працює, не є особою з інвалідністю та не є пенсіонером, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

З довідки ГУНП у Вінницькій області вбачається, що ОСОБА_5 притягувався до кримінальної відповідальності і був засуджений 13.06.2003 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ст.15, ч.3 ст.289 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк п`ять років з випробуванням та іспитовим строком на один рік; 31.07.2006 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.317, ч.2 ст.315 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць; 23.04.2012 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк чотири місяці; 18.01.2013 року Шаргородським районним судом Вінницької області, за ч.2 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років; 18.11.2019 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки з випробуванням та іспитовим строком на один рік (а.п.35-38).

З аналізу відомостей з бази даних Шаргородського районного суду Д-3 вбачається, що ОСОБА_5 був засуджений Шаргородським районним судом Вінницької області 02.06.2021 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з випробуванням та іспитовим строком на два роки шість місяців. Вирок Шаргородського районного суду від 02.06.2021 року переглядався у апеляційному порядку та залишений без змін Вінницьким апеляційним судом на підставі ухвали від 23.02.2022 року (а.п.48-51).

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення у період відбування іспитового строку за вчинений корисливий злочин крадіжку.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного; 4) наявність у підозрюваного постійного місця роботи, навчання, та інші, встановлені в ч.1 ст.178 КПК України.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст.184 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника (ч.1 ст.193 КПК України).

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч.1 ст.194 КПК України).

Слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Виходячи з оголошеної ОСОБА_5 підозри, йому інкримінується вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, до того ж, у період відбування іспитового строку.

Серед свідків обвинувачення, як вказав прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 , зазначено свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , з якими ОСОБА_5 особисто знайомий, а потерпілий ОСОБА_8 є сусідом ОСОБА_5 , тому слідчий суддя вважає, що існує ризик, передбачений п.3 ст.177 КПК України, зокрема, можливий незаконний вплив підозрюваного на вказаних свідків, які не допитані в суді, оскільки здійснюється досудове розслідування, а також на потерпілого ОСОБА_8 , якого підозрюваний особисто знає.

Вказане дає слідчому судді достатні підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, навіть під цілодобовим домашнім арештом, про що просить сторона захисту, може незаконно впливати на недопитаних у суді свідків та потерпілого.

Відтак, наявність вказаного ризику, який передбачений п.3 ст.177 КПК України, є підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Тяжкість покарання за інкримінований ОСОБА_5 злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, в сукупності із ризиком незаконного впливу на свідків та потерпілого, на переконання слідчого судді, свідчить про наявність суспільної небезпечності підозрюваного і дає підстави вважати, що наявна небезпека переховування його від органу досудового розслідування та суду, тобто існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

З огляду на те, що ОСОБА_5 не має постійного місця роботи, постійних доходів, власного житла, та, враховуючи, що наявні ризики, передбачені п.п.1, 3 ст.177 КПК України, а також, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину у період відбування іспитового строку, то, на переконання слідчого судді, наявний ризик, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, тобто наявні ризики, передбачені п.п.4, 5 ст.177 КПК України.

Вказані обставини свідчать про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим у п.п.1, 3, 4, 5 ст.177 КПК України.

З аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається, що неможливо застосувати до ОСОБА_5 на цій стадії досудового розслідування більш м`який запобіжний захід, в тому числі, цілодобовий домашній арешт, на чому наполягають підозрюваний та його захисник, оскільки він буде недостатнім для запобігання ризикам, встановленим слідчим суддею.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що обставини та докази, що позитивно характеризують особу підозрюваного, не надані стороною захисту.

Суд зважає на те, що підозрюваний з моменту його затримання знаходиться під вартою та позбавлений можливості надати докази, які позитивно характеризують як його особу, так і міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання чи постійного місця роботи навіть без офіційного працевлаштування за трудовим договором.

Разом з тим, такої можливості не позбавлений захисник підозрюваного, який відповідних доказів, які позитивно характеризують особу ОСОБА_5 , слідчому судді при розгляді клопотання щодо запобіжного заходу, не надав.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що адвокатом ОСОБА_6 не надано жодного доказу щодо можливості ОСОБА_5 перебувати під цілодобовим домашнім арештом у певному помешканні у певному населеному пункті: ні доказів про належність ОСОБА_5 чи членам його сім`ї власного житла для перебування під домашнім арештом, або ж забезпечення певними особами його таким житлом, ні доказів згоди власника житла та осіб, які в ньому проживають, на перебування ОСОБА_5 під домашнім арештом у будинку, в якому зареєстроване його місце проживання, що позбавляє слідчого суддю можливості дійти висновку про наявність достатніх підстав для застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на цій стадії досудового розслідування.

Отже, для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 4, 5 ст.177 КПК України, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинуваченого, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, слідчий суддя вважає виправданим застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого КПК України (ч.4 ст.196 КПК України).

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч.1 ст.197 КПК України).

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 слід вираховувати з моменту затримання останнього, тобто з 21 години 20 хвилин 25.03.2022 року (а.п.31-32).

За правилами ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 2 частини 5 ст.182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В ухвалі слідчого судді зазначаються обов`язки з передбачених ст.194 КПК України, які будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні (ч.3 ст.183 КПК України).

З огляду на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , та з урахуванням особи останнього, який підозрюється у вчиненні умисного тяжкого корисливого злочину, не має місця роботи та постійного доходу, розмір застави слід визначити в межах сімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, передбачених п.2 ч.5 ст.182 КПК України, тобто 173670 грн. (2481 грн. х 70 = 173670).
Крім того, у разі внесення застави, на підозрюваного ОСОБА_5 слід покласти обов`язки, визначені п.п.1, 2, 3, 4 ч.5 ст.194 КПК України.

Таким чином, клопотання слідчого СВ ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.176, 177, 178, 182, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шаргород Вінницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_4 ; українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, раніше судимого: 13.06.2003 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ст.15, ч.3 ст.289 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк п`ять з випробуванням та іспитовим строком на один рік; 31.07.2006 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.317, ч.2 ст.315 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць; 23.04.2012 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк чотири місяці; 18.01.2013 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років; 18.11.2019 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки з випробуванням та іспитовим строком на один рік; 02.06.2021 року Шаргородським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з випробуванням та іспитовим строком на два роки шість місяців, запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк дії даної ухвали визначити в межах шістдесяти днів, тобто до 23 травня 2022 року включно.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 вираховувати з моменту затримання з 21 години 20 хвилин 25.03.2022 року.

Визначити розмір застави підозрюваному ОСОБА_5 в межах сімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 173670 (сто сімдесят три тисячі шістсот сімдесят) гривень.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що він або заставодавець мають право внести заставу у розмірі 173670 (сто сімдесят три тисячі шістсот сімдесят) гривень у будь-який момент.

У разі внесення застави підозрюваним ОСОБА_5 чи заставодавцем в розмірі 173670 (сто сімдесят три тисячі шістсот сімдесят) гривень звільнити останнього з-під варти, у випадку відсутності в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, де підозрюваний перебуває, іншого судового рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного під вартою.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 у разі внесення застави виконувати наступні обов`язки на строк не більше двох місяців, передбачені п.п.1, 2, 3, 4 ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до СВ відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

- не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду із місця зареєстрованого проживання АДРЕСА_3 ;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття провадження в порядку, передбаченому ст.ст.284, 288, п.2 ч.2 ст.314, ч.6 ст.340, ст.417, п.3 ч.1 ст.346 КПК України.

Копію ухвали вручити підозрюваному ОСОБА_5 негайно після її оголошення.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Шаргородського
районного суду
Вінницької області ОСОБА_12