Дата документу 31.03.2022 Справа № 331/5494/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/5494/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/566/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_6 в інтересах

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, засудженої:
04 грудня 2013 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі із застосування положень ст.75 КК України, звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
04 вересня 2014 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, на підставі положень ст.71 КК України призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 років,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 .

Засуджена ОСОБА_7 та її захисник-адвокат ОСОБА_6 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2021 року, якою залишено без задоволення клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Своє рішення суд мотивував тим, що про відсутні підстави вважати, що поведінка засудженої під час відбування покарання є зразковою та свідчить про її повне виправлення.

В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та задовольнити клопотання в повному обсязі.

В обґрунтування скарги засуджена зазначає, що вона не погоджується з рішенням суду, вважає, що були порушені її права в застосуванні до неї положень ст.81 КК України.

Вказує, що до клопотання суду були надані її характеристики з місць позбавлення волі, в яких вона відбувала покарання. Також надані дані про заохочення, працевлаштування, а також стягнення, які погашені у встановленому законом порядку.

Вказує, що згідно з даними ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» та ДУ «Мелітопольська УВП (№144)», вона характеризується позитивно.

Також зазначила, що вона спілкується з родиною, їй знайшли роботу. Вона повністю виправилась та готова до законослухняного життя, переглянула свої погляди на життя та дуже шкодує про своє минуле життя.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання, застосувати до ОСОБА_7 ст.81 КК України та звільнити її.

В обґрунтування скарги зазначає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.

Вважає, що суд неповно дослідив обставини справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, що на його думку, вплинуло на остаточне рішення.

Сторона захисту не погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_7 не усвідомила свою винуватість у скоєнні особливо тяжкого злочину, а тому до неї не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення, оскільки ст.81 КК України не містить такої умови, як усвідомлення або не усвідомлення своєї винуватості, більш того, не встановлює дану умову як ключову.
Крім того, вказує, що ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що вона розкаюється у скоєному.
Не погоджується захисник і з тим, що суд приділив надмірну увагу факту попереднього засудження у 2013 році за ст.121 КК України.
Також апелянт вважає, що суд першої інстанції недостатньо врахував і не дав належної оцінки позитивній характеристиці ОСОБА_7 , позиції установи виконання покарань, відсутність стягнень, працевлаштування засудженої, наявність трьох заохочень.

Згідно з ухвалою суду, до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя звернувся адвокат засудженої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_7 була засуджена вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 04 вересня 2014 року по справі №332/2462/14-к за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі. Вирок набув законної сили відповідно до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року. Початок строку 27 березня 2014 року. На момент подання даного клопотання про умовно-дострокове звільнення (з урахуванням зарахованого періоду попереднього ув`язнення на підставі ст.72 ч.5 КК України і Закону України №838- VIII від 26 листопада 20215 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі) відбута частина покарання дорівнює 9 років 1 місяць. 01 жовтня 2021 року повторно відкрилася пільга щодо умовно-дострокового звільнення, передбачена ст.81 КК України. ОСОБА_7 має заохочення, стягнення погашені, за останні 2 роки стягнень не було, працювала при наявності праці, характеризується по суті позитивно. На даний момент ОСОБА_7 кардинально змінила своє ставлення до життя і погляди. Повністю виправилася, зробила для себе висновок більше ніколи не скоювати злочини, бажає присвятити своє подальше життя роботі та родині, має вищу освіту, готова до законослухняного життя. На даний час ОСОБА_7 утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Засуджена ОСОБА_7 підтримала вимоги клопотання адвоката та просила їх задовольнити. Вказала, що вона повністю усвідомила свою протиправну поведінку, кається за скоєне.
Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання адвоката засудженої, посилаючись на необґрунтованість клопотання. Також прокурором було заявлене клопотання про закриття провадження у зв`язку із тим, що дане клопотання не підсудне Жовтневому районному суду м. Запоріжжя
Адвокат засудженої ОСОБА_6 в судовому засіданні просив клопотання задовольнити з підстав, викладених в клопотанні.
Представник ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі. Просив вирішити питання на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді; захисника - адвоката ОСОБА_6 , який просив розглянути провадження у відсутність засудженої, вказавши, що остання напередодні судового засідання в телефонній бесіді з ним дала на це згоду, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг засудженої та її захисника і вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставлення до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Відповідно до положень КВК України, основним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та рекомендацій, викладених в постанові Пленуму Верхового Суду України, детально проаналізував дані про особу засудженої ОСОБА_7 і її поведінку за весь час відбування покарання та дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджена не довела своє виправлення.

Так, з матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 засуджена вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2014 року за ч.1 ст.115 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років. На підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2013 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років. Строк відбування покарання рахується з 27 березня 2014 року, з часу затримання.

Згідно з характеристикою, наданою ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», засуджена ОСОБА_7 в установах виконання покарань перебуває з 27 березня 2014 року. Під час перебування у СІЗО м. Запоріжжя мала 5 стягнень, які були накладені до вступу вироку в законну силу. Перебуваючи в Київському слідчому ізоляторі мала одне заохочення у вигляді подяки.

З 23 січня 2015 року по 10 червня 2015 року перебувала в ДУ «Кам`янська виправна колонія (№34)» Дніпропетровської області.

З 10 червня 2015 року по 11 вересня 2015 року перебувала в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

З 11 вересня 2015 року по 18 березня 2016 року повторно прибула до ДУ «Кам`янська виправна колонія (№34)» Дніпропетровської області, де за порушення режиму вимог мала попередження, яке було накладене до вступу вироку в законну силу, заохочень не мала.

З 18 березня 2016 року по 10 червня 2016 року перебувала в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

З 10 червня 2016 по 10 вересня 2016 року перебувала в ДУ «Кам`янська виправна колонія (№34)» Дніпропетровської області.

З 10 вересня 2016 року по 14 квітня 2017 року перебувала в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

З 14 квітня 2017 року по 11 травня 2017 року перебувала в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

До ДУ «Мелітопольська установа виконання покарань (№144)» вперше прибула 16 грудня 2017 року. Після чого була неодноразово етапована, а саме: 04 серпня 2018 року, 29 квітня 2019 року, 07 листопада 2019 року до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

08 жовтня 2020 року засуджена вчетверте прибула до ДУ «Мелітопольська установа виконання покарань (№144)».
Під час перебування в ДУ «Мелітопольська установа виконання покарань (№144)» засуджена поводилась в силу режимних вимог, порушень не допускала, залучалась до робіт по самообслуговуванню.
У колективі намагалась підтримувати рівні відносини. За характером вимоглива, схильна до мінливості настрою, інтересів та прагнень. В індивідуально-виховній роботі тримається невимушено, легко вступає в контакт.
В установі була працевлаштована швачкою. Виконувала зміні завдання, поради та зауваження майстра сприймала до уваги. Вимог пожежної безпеки та безпеки праці дотримувалась. Згідно із заявою від 02 жовтня 2018 року, засуджена виявила бажання приймати участь у програмах диференційованого виховного впливу, до набуття нових знань та навичок під час їх реалізації ставилась посередньо. Була зарахована до реалізації програми «Подолання алкогольної залежності».
З 06 вересня 2021 року утримувалась в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор». До суспільно-корисної праці не залучається з незалежних від неї причин. За характером загалом адекватна, комунікабельна, постійна в уподобаннях. Загальноприйнятних норм поведінки дотримується. Соціально-корисні зв`язки з рідними підтримує шляхом отримання передач та посилок.

Також суд дослідив постанови про заохочення ОСОБА_7 за сумлінне ставлення до праці та характеристики, а також довідку про заохочення та стягнення.
Так, відповідно до довідки про заохочення та стягнення, наданою ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», засуджена ОСОБА_7 отримала заохочення: 24 січня 2017, 16 квітня 2020 року та 29 вересня 2020 року.
Суд першої інстанції у своєму рішенні слушно зазначив, що свої заохочення засуджена ОСОБА_7 отримала напередодні виникнення у неї права застосування положень ст.81 КК України, тобто перед розглядом минулого клопотання щодо умовно-дострокового звільнення. Після розгляду клопотання судом 01 жовтня 2020 та до моменту ухвалення оскаржуваного рішення заохочення у засудженої відсутні.
Більш того, засуджена ОСОБА_7 за увесь час перебування в установах виконання покарань має 9 стягнень.
З урахуванням даних, що характеризують особу засудженої ОСОБА_7 , її відношення до праці за весь період знаходження в установах виконання покарань, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність достатніх підстав для застосування до засудженої умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Той факт, що засуджена має заохочення, була працевлаштована, не може бути безумовною підставою для застосування до неї умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, та у сукупності з іншими даними, що характеризують особу засудженої, не свідчить про її виправлення.

Так, підсумовуючи викладені в характеристиці дані про особу засудженої, представниками адміністрації установи зазначено, що засуджена ОСОБА_7 характеризується посередньо.

Висновки суду першої інстанції стороною захисту не спростовані.

Відомості, наявні в матеріалах провадження, не можуть свідчити про те, що поведінка засудженої ОСОБА_7 за увесь час відбування покарання була бездоганною та стабільно позитивною.

Отже, підстав для задоволення апеляційних скарг засудженої ОСОБА_7 та її захисника не вбачається.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги засудженої ОСОБА_7 та її захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2021 року, якою залишено без задоволення клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3