1-кп/214/396/22
У Х В А Л А
Іменем України
24 березня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників- ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження за № №0001060 від 04.11.2021 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження. 15 лютого 2022 року судом продовжено запожній захід у вигляді тримання під вартою до 15 квітня 2022 року.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строком на 60 днів, про що надав суду відповідні письмові клопотання.
В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначає на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є запобігання спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків , вчинити інше кримінальне правопорушення. Обвинувачені підозрюються у вчирненні злочину пов"язаного із застосуванням насильства до потерпілої, не мають доходу, а ОСОБА_7 місця проживання.
Так, ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, тривалий час ніде не працює, тобто не має законних, належних та достатніх засобів для існування, не одружений, на утриманні дітей не має., що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли стримувати його залишити межі міста. Оскільки ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий та чотири рази відбував покарання реально за попередніми вироками, розуміє невідворотність покарання та несприятливі для нього наслідки у вигляді засудження до позбавлення волі, тому вказане свідчить про те, що обвинувачений може ухилятися від суду з метою уникнення кримінального покарання. Крім того перебуваючи на свободі ОСОБА_6 матиме змогу незаконно впливати на них з метою зміни своїх показів, наданих під час досудового розслідування, оскільки свідки ще не допитувалися, таким чином він зможе перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженні; здійснювати тиск на свідків, які викривають його у вчиненному ним злочині. Також обвинувачений неодноразо засуджувався за умисні корисливі злочини протии власності, за що судимості в установленному законом порядку не зняті та непогашені, тривалий час ніде не працює, у зв`язку з чим не має законних, належних та достатніх засобів для існування, що може викликати необхідність у скоєнні корисливих злочинів.
Стосовно ОСОБА_7 прокурор просив врахувати, що остання офіційно не працевлаштована, тривалий час ніде не працює та не навчається, тобто не має законних, належних та достатніх засобів для існування, не заміжня, не має на утриманні дітей, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли стримувати її залишити межі міста. Перебуваючи на свободі , ОСОБА_7 матиме змогу незаконно впливати на них з метою зміни своїх показів, наданих під час досудового розслідування, оскільки в судовому засіданні свідки ще не допитувались, таким чином, вона зможе перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженню; здійснювати тиск на свідків, які викривають її у вчиненному нею злочині. Крім того, обвинувачена тривалий час ніде не працює, у зв`язку з чим не має законних, належних та достатніх засобів для існування, що може викликати необхідність у скоєнні корисливих злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_6 просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та просив суд застосувати більш м`який запобіжний захід, такий як домашній арешт до нього та до ОСОБА_7 . Вказує на те, що не буде переховуватись, буде працювати, дасть можливість ОСОБА_7 проживати разом з ним.

Захисник ОСОБА_4 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та просив його задовольнити, стосовно заявленного прокурором клопотання заперечував, також вказав на те, що обвинувачений свою провину визнавав, сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв"язки.

Обвинувачена ОСОБА_7 просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за місцем проживання ОСОБА_6 , у клопотанні прокурора просила відмовити.

Захисник ОСОБА_5 підтримала клопотання обвинуваченої про зміну запобіжного заходу та просила суд його задовольнити, врахувати, щло обвинувачена раніше не судима.

Прокурор наполягалав на задоволенні свого клопотання та проти заявленого клопотання сторони захисту заперечував , вважаючи їх не обґрунтованими, оскільки будь-яких доказів на підтвердження зменшення ризиків стороною захисту не надано.

Суд, вислухавши доводи учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, приходить до наступних висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60).

Також, суд враховує наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченому ОСОБА_9 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що останній не має постійного місця роботи та джерел доходу, що свідчить про фінансову неспроможність та неможливість забезпечувати себе у законний спосіб; у зареєстрованому шлюбі не перебуває, на утриманні непонолітніх дітей не має, не має постійного місця проживання, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли його стримати не покидати межі м. Кривого Рогу або території України; може незаконно впливати на свідків, які ще не допитані у судовому засіданні, оскільки вказані особи є сусідами потерпілої ( тобто бабусі обвинуваченого), а також на потерпілу ОСОБА_10 , оскільки остання є його бабусею.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинувачених альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити злочинну діяльність, що на думку суду, є підставою для продовження останнім саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків і їх належну поведінку.

Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд на теперішній час не встановив.

Таким чином, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли, з урахуванням ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу, та приходить до висновку про необхідність продовження відносно останніх дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки їх належну процесуальну поведінку може забезпечити лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 331, 350, 372 КПК України, - УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст.186 КК України строком на 60 (шістдесят) днів, тобто строком до 22 травня 2022 року.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України строком на 60 (шістдесят) днів, тобто строком до 22 травня 2022 року.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання начальнику Криворізької установи виконання покарань № 3 УДПтСУ у Дніпропетровській області.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде складено та проголошено 25 лютого 2022 року 12-15 годині.

Головуючий суддя ОСОБА_1