ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2004/22 Справа № 203/1236/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у об`єднаному кримінальному провадженні № 0002468 стосовно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29 серпня 2022 року без визначення розміру застави.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України належать до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів та за які законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а тому, розуміючи можливе застосування тяжкого покарання обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду.
Також суд першої інстанції встановив й наявність ризику того, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 може здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, а також, оскільки дослідження доказів по справі не проведене, обвинувачений ОСОБА_6 може перешкоджати встановленню істини у справі, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
З огляду на зазначене, а також враховуючи практику ЄСПЛ, зокрема рішення у справі Лабіта проти Італії, суд першої інстанції вважав, що у даному випадку наявність дійсного публічного інтересу переважає над приватним правом особи на особисту недоторканість, у зв`язку з чим запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого можливо лише шляхом продовження йому строку дії виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що прокурором не було доведено, а судом першої інстанції не було встановлено реальну наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 ніколи не переховувався від органу досудового розслідування або суду, має постійне місце мешкання та реєстрації, стійкі соціальні зв`язки, здобував вищу освіту, а також в матеріалах клопотання прокурора відсутні відомості щодо здійснення впливу на свідків або потерпілого з боку обвинуваченого.
Також зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 не отримує необхідну медичну допомогу в установі попереднього ув`язнення, що є порушенням ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що в подальшому може бути визнано як нелюдське поводження.
Позиції учасників судового провадження.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 ставив питання про свою особисту участь у розгляді його апеляційної скарги у зв`язку з чим був повідомлений про дату, час та місце її розгляду. В той же час, на адресу суду надійшла заява захисника про розгляд справи без його участі, що, з урахуванням тієї обставини, що інші учасники апеляційного перегляду, до зали суду не з`явились, причин своєї неявки суду не повідомили, заяв про свою особисту участь або про відкладення розгляду справи до суду не направляли, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, надає можливість розглянути справу за їх відсутності.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження №0000723 стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, розгляд його триває.
В судовому засіданні 29 червня 2022 року, в порядку ст.ст. 199, 331 КПК України прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , яке мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою обвинуваченого є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, для запобігання яким продовження строку його тримання під вартою є доцільним з огляду на наступне.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, в тому числі й особливо тяжкого, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду.
Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.
Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд кримінального провадження ще не завершено, що вказує на те, що свідки та потерпілі у справі не допитані у судовому засіданні, а тому обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на волі може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів.
Також ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України є наявним та не зменшився, з огляду на те, що судовий розгляд даного кримінального провадження ще не завершено, докази не досліджені, а тому ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, з метою спотворення фактичних обставин кримінального правопорушення може перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.
Апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 178 КПК України враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце мешкання та реєстрації, певні соціальні зв`язки, раніше не судимий, однак останній офіційно не працевлаштований, тобто не має стабільного та легального джерела доходу, у останнього відсутні утриманці, які б стримували його від ухилення від явки до суду та змогли б запобігти встановленим ризикам.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, щодо неотримання кваліфікованої медичної допомоги, апеляційний суд вважає їх неприйнятними, оскільки матеріали апеляційної скарги та контрольного провадження не містять будь-яких відомостей щодо наявності захворювань у ОСОБА_6 та погіршення його стану здоров`я, а також потребу у невідкладному та спеціалізованому лікуванні.
Більше того, колегія суддів зазначає, що сама по собі наявність захворювань не дає підстави для звільнення обвинуваченого з місць попереднього ув`язнення без наявності відповідної інформації, що такі захворювання знаходяться на такій клінічній стадії, що подальше утримання особи під вартою є неможливим.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3