Справа № 199/4936/22
ВИРОК
іменем України

10.08.2022 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальні провадження: № 0000020 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.01.2022 та №0000117 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.01.2022, відносно:

ОСОБА_3 , який народився у 1996 році вересня місяця 01 дня у місті Лозовій Харківської області, громадянина Україні, українця, не одруженого, із середньої спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого у квартирі АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 15.09.2015 Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, із застосуванням на підставі ст. 75 КК України іспитового строку 3 роки;
- 26.10.2015 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
- 06.07.2017 року Солом`янським районним судом м.Києва за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ч. 4ст. 70 КК України ОСОБА_3 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.10.2015, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
Звільненого 27.11.2017 року за відбуттям строку покарання;
- 29.03.2021 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.296 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн., який ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.06.2021 року був розстрочений на 3 (три) місяці рівними частинами по 5666 (п`ять тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 67 копійок з дня набрання ухвалою законної сили; який ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.09.2021 року був замінений на покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин;
- 31.03.2021 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік, який ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.12.2021 року був скасований, з направленням засудженого для відбування покарання призначеного вироком;
09.12.2021 Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.389 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки. На підставі ст.71 КК України, з урахуванням положень ст.72 КК України, до новопризначеного покарання, суд частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29.03.2021 та вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31.03.2021, і остаточно призначив покарання у виді обмеження волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.2 ст.190 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5
потерпілий ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:
1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
1-й епізод:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, вчинив нові кримінальні правопорушення.
Так, 20.12.2021, приблизно о 12:00 год., ОСОБА_3 знаходився в гостях у свого знайомого ОСОБА_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Того ж дня, приблизно у той же час, за вищевказаною адресою до них прийшов їх спільний знайомий ОСОБА_6 , у якого при собі був мобільний телефон марки «ZTE Blade А5 2019». Знаходячись за вищевказаною адресою, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном ОСОБА_6 , а саме його мобільним телефоном марки «ZTE Blade А5 2019» шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном ОСОБА_6 , а саме його мобільним телефоном марки «ZTE Blade А5 2019» шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно, ОСОБА_3 у той же день та приблизно у той же час, знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, повторно, шляхом обману, під вигаданим приводом необхідності здійснення дзвінку своїй матері, попрохав у ОСОБА_6 належний йому мобільний телефон марки «ZTE Blade А5 2019».
Далі, отримавши від потерпілого мобільний телефон марки «ZTE Blade А5 2019», ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, а саме вказаним мобільним телефоном, шляхом обману, вчиненого повторно і бажанням обернути його на свою користь, вийшов до іншої кімнати вищевказаної квартири, щоб нібито поговорити зі своєю матір`ю по телефону, тобто зник з поля зору ОСОБА_6 , після чого скориставшись тим, що останній не слідкує за його діями, утримуючи в руках мобільний телефон марки «ZTE Blade А5 2019» вартістю 1100 гривень, безперешкодно покинув приміщення вказаної квартири.
Доводячи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_3 , утримуючи вказаний мобільний телефон марки «ZTE Blade А5 2019», при собі, не маючи в подальшому наміру його повертати, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток, на загальну суму 1 100.00 гривень 00 копійок.

Умисні дії, ОСОБА_3 , що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 190 КК України.

2-й епізод:
ОСОБА_3 , продовжуючи свою злочинну діяльність, 13.02.2022, приблизно о 16:00, знаходився в гостях у свого знайомого ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Того ж дня, приблизно о 16:00, за вищевказаною адресою прийшла їх спільна знайома ОСОБА_8 , у якої при собі був мобільний телефон марки «Samsung» моделі Galaxy J7, 3/16 Gb.
Знаходячись за вищевказаною адресою, у ОСОБА_3 виник умисел, спрямований на заволодіння чужим майном ОСОБА_8 , а саме її мобільним телефоном марки «Samsung» моделі Galaxy J7, 3/16 Gb, шляхом обману (шахрайство) та зловживання довірою, вчиненого повторно.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , перебуваючи за вищевказаною адресою, діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння майнової шкоди потерпілій і бажаючи їх настання, повторно, шляхом обману та зловживання довірою, під вигаданим приводом необхідності здійснення телефонного дзвінку, попрохав у ОСОБА_8 належний їй мобільний телефон марки «Samsung» моделі Galaxy J7, 3/16 Gb.
Потерпіла ОСОБА_8 , сприймаючи прохання ОСОБА_3 за правду, оскільки була його цивільною дружиною, довіряючи йому, надала останньому свій мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінку.
ОСОБА_3 , отримавши від потерпілої мобільний телефон марки «Samsung» моделі Galaxy J7, 3/16 Gb, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, спрямованого на заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном, шляхом обману та зловживання довірою і бажанням обернути його на свою користь, вийшов з квартири до під`їзду, щоб нібито поговорити по телефону, тим самим зник з поля зору ОСОБА_8 .
У подальшому, скориставшись тим, що ОСОБА_8 не слідкує за його діями, утримуючи в руках мобільний телефон марки «Samsung» моделі Galaxy J7, 3/16 Gb вартістю, 1900.00 гривень, безперешкодно покинув під`їзд вказаного будинку.
Доводячи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_3 , утримуючи вказаний мобільний телефон марки «Samsung» моделі Galaxy J7, 3/16 Gb, при собі, не маючи в подальшому наміру його повертати, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд, а саме заклав до ПТ «Ломбард Економ «Добродькін О.М. і компанія», тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток, на загальну суму 1 900.00 гривень 00 копійок.

Умисні дії, ОСОБА_3 , що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 190 КК України.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 у суді.
Як пояснив ОСОБА_3 суду, свою вину у вчинені кримінальних правопорушень при обставинах, викладених вище, він визнає повністю і у вчиненому кається. Не оспорюючи фактичні обставини справи обвинувачений, підтвердив обставини про час і місце вчинених ним кримінальних правопорушень. ОСОБА_3 пояснив, що він дійсно 20.12.2021 у ОСОБА_6 та потім 13.02.2022 у ОСОБА_8 поросив мобільні телефони під приводом зателефонувати, а потім, не маючи наміру їх повертати, чужими телефонами розпорядився на власний розсуд. Грошові кошти витратив на власні потреби. Він примирився із потерпілими, а ОСОБА_8 , яка є його цивільною дружиною він придбав, новий мобільний телефон.

ОСОБА_3 просив суд суворо не карати, врахувати щиросерде каяття.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується, окрім визнання ним своєї вини, показами потерпілого ОСОБА_6 та письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.
Потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що 20.12.2021, приблизно о 12:00 він знаходився в гостях у свого знайомого ОСОБА_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де також знаходився ОСОБА_3 який попросив у нього мобільний телефон марки «ZTE Blade А5 2019» для начебто здійснення дзвінку своїй матері. Він погодився і добровільно передав свій мобільний телефон ОСОБА_3 , який вийшов до іншої кімнати квартири, начебто поговорити зі своєю матір`ю по телефону, проте залишив приміщення квартири, мобільний телефон так і не повернув, чим спричинив матеріальний збиток, на загальну суму 1 100.00 гривень 00 копійок.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками 14.01.2022, потерпілий ОСОБА_6 на фото під №1 на якому зображений ОСОБА_3 , впізнав особу, яка шахрайським шляхом 20.12.2021 заволоділа належним йому мобільним телефоном.

Відповідно до проколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками 17.01.2022, свідок ОСОБА_9 на фото під №2 на якому зображений ОСОБА_3 , впізнав особу у якої він у грудні 2021 придбав мобільний телефон «ZTE Blade А5 2019».
Відповідно до постанови слідчого від 06.01.2022 мобільний телефон «ZTE Blade А5 2019» визнано речовим доказом, та передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 про що свідчить розписка останнього.
Відповідно до пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідок ОСОБА_7 , на фото під №3 на якому зображений ОСОБА_3 , впізнав особу, яка 20.12.2021, приблизно о 12:00 год., знаходилася у нього в гостях за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до Висновку експерта №СЕ-19/121-22/545-ТВ від 14.01.2022, ринкова вартість мобільного телефону «ZTE Blade А5 2019»станом на 20.12.2021 становила 1 100.00 гривень.
Відповідно до проведеного 24.01.2022 слідчого експерименту за участі ОСОБА_3 , останній вказав на детальні обставини заволодіння ним чужим майном шляхом обману.

Так, відповідно до заяви ОСОБА_8 , остання 15.02.2022 просила правоохоронні органи вжити заходи до ОСОБА_3 , який 14.02.2022шахрайським шляхом заволодів належним їй мобільним телефоном «Samsung» чим спричинив шкоду.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 29.06.2022, потерпіла ОСОБА_8 вказала на обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 , а саме заволодіння належним їй мобільним телефоном, шляхом обману.
Відповідно до Висновку експерта №СЕ-19/121-22/6282-ТВ від 12.07.2022, ринкова вартість мобільного телефону «Samsung» моделі Galaxy J7, 3/16 Gb.»станом на 13.02.2022 становила 1 900.00 гривень.
Відповідно до інформації наданої 08.07.2022 Директором ПТ «Ломбард Економ» Добродькін О.М. і Компанія», з 13.02.2022 ОСОБА_3 закладав мобільний телефон «Samsung» моделі Galaxy J7, який був викуплений 20.03.2022.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 20.07.2022, ОСОБА_3 вказав на обставини вчинення ним кримінального правопорушення, а саме заволодіння належним ОСОБА_8 мобільним телефоном, шляхом обману та зловживання довірою, оскільки остання є його цивільною дружиною.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаного в суді обвинуваченого у суду немає, оскільки ОСОБА_3 суду пояснив, що він добре розумів протиправність своїх дій, як і добре розумів їх наслідки.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

3.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 і його умисні дії вірно кваліфіковані:

за першим епізодом за ч. 2 ст. 190 КК України, як такі, що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно.

за другим епізодом за ч. 2 ст. 190 КК України, як такі, що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При цьому суд, вважає вірною кваліфікацію дій ОСОБА_3 за першим епізодом за ч.2 ст. 190 КК України із кваліфікуючою ознакою «повторність», оскільки хоча обвинувачений і був за вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 06.07.2017 звільнений по відбуттю покарання 27.11.2017, та в силу п.7 ч.1 ст. 89 КК України, з 27.11.2020 він би міг визнаватися таким, що не має судимості, проте, ОСОБА_3 04.12.2019, тобто до закінчення строку погашення судимості знову вчинив кримінальне правопорушення, що встановлено вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області 31.03.2021. Тому перебіг строку погашення судимості перервався і почав обчислюватися заново, а від так в діях ОСОБА_3 наявна кваліфікуюча ознака «повторність».

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Суд не відносить до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, оскільки його каяття і сприяння розкриттю злочинів висловлене вже після викриття його злочинних дій, та продиктоване бажанням пом`якшити персональну відповідальність за скоєне, а в свою чергу щире каяття, характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Однак вказане у суб`єктивному ставленні обвинуваченого до вчинених ним злочинів відсутнє. Навпаки ОСОБА_3 розумів, що вчинювані ним дії є злочинними, як і розумів наслідки своїх дій, маючи судимості за попередніми вироками.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України, суд відносить: рецидив кримінальних правопорушень, оскільки дане кримінальне правопорушення проти власності він вчинив, маючи судимості за кримінальні правопорушення у різних сферах.

5.Мотиви призначення покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, які скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнав повністю, але з метою уникнути покарання, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога, раніше неодноразово судимий, веде антигромадський спосіб життя, схильний до жебрацтва, вчинив кримінальне правопорушення за 2-м епізодом щодо особи, із якою перебував у цивільному шлюбі.
Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ст. 71, 72 КК України, потерпілі при призначенні покарання покладалися на розсуд суду, обвинувачений просив суворо не карати, також суд враховує відсутність обставин що пом`якшують покарання та наявність обставин що обтяжують покарання обвинуваченому, дані про особу ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 190 України з реальним його відбуттям.

Разом з викладеним, враховуючи, що ОСОБА_3 09.12.2021 було засуджено Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.389, ст. ст. 71, 72 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць, при призначенні покарання за даним вироком, суд вважає за необхідне також призначити покарання із врахуванням положень ст. ст.71, 72 КК України.

Оскільки саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Встановлені судом обставини даного кримінального провадження свідчать про наявність у ОСОБА_3 стійкої направленості умислу на вчинення злочинів і небажання ставати на шлях виправлення, бути корисним для суспільства, а тому призначення більш м`якого покарання, не буде відповідати меті покарання, буде суперечити вимогам ст.65 КК України і не сприяти вихованню ОСОБА_3 в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо.

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Так, на виконання ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 22.06.2022, ОСОБА_3 , було затримано 22.07.2022 для направлення його до місця відбування покарання, призначеного вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 грудня 2021 року за ч. 2 ст. 389, ст. ст.71,72 КК України, та наразі ОСОБА_3 перебуває у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».
З огляду на зазначене, суд, з метою вирішення питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та з метою виконання вироку і уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, вважає за доцільне обрати обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою, до надбання вироком законної сили.

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, із ОСОБА_3 , необхідно стягнути на користь держави витрати пов`язані із проведенням судових експертиз.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України ОСОБА_3 до призначеного покарання частково приєднати покарання не відбуте за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09.12.2021, яким враховані вироки Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29.03.2021 і від 31.03.2021, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Негайно обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою, до надбання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з 22.07.2022, а саме з моменту його затримання відповідно до ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 22.06.2022.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати пов`язані із проведенням судових-товарознавчих експертиз в сумі 1596.06 гривень.

Речові докази: мобільний телефон «ZTE Blade А5 2019. залишити за належністю потерпілому ОСОБА_6 .

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_10