Номер провадження: 11-сс/813/1040/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах захисту підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.07.2022року відносно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця м. Одеси; проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України у кримінальному провадженні №0000488 від 18.07.2022 року,

установив
Зміст оскаржуваного судового рішення
Слідчий звернувся до суду з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , яке мотивовано наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та неможливістю застосування відносно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.
Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.07.2022року було задоволено клопотання слідчого ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2022 року складає суму 49620 гривень.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.
Зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_9 підозри, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, оскільки ризики, заявлені прокурором нічим не підтверджені; підозрюваний є неповнолітнім; розмір застави, визначений слідчим суддею є непомірним для підозрюваного; прокурором не доведено недостатність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Позиції учасників апеляційного розгляду
Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , та законного представника підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та повідомив що обвинувальний акт у даному провадженні скерований до суду для розгляду по суті, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Відповідно до приписів ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 176-178 КПК, які регламентують застосування запобіжного заходу.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував обґрунтованістю повідомленої ОСОБА_9 підозри та наявністю ризиків, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду, зокрема, на: тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, обставинами кримінального правопорушення та даними, характеризуючими особу ОСОБА_9 .
Посилання захисника на недоведеність та формальність заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та звертає увагу на наступне.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд встановив його належність в оскаржуваній ухвалі.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, заявлені слідчим, існують та виправдовують тримання підозрюваного під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод підозрюваного, оскільки слідчий суддя дотримався при розгляді клопотання слідчого приписів ст. 331 КПК України та розглянув питання доцільності обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням положень глави 18 КПК України.
Апеляційний суд, відхиляючи доводи апелянта про недостатність врахування тяжкості інкримінованого особі злочину при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, звертає увагу на таке.
З оскаржуваної ухвали вбачається, що тяжкість покарання не була єдиною підставою для висновку слідчого судді про доведеність, заявлених слідчим ризиків. Слідчим суддею, зокрема, окрім тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та суспільно-небезпечного характеру такого кримінального правопорушення, було враховано, також і характеризуючі підозрюваного дані, серед яких наявність на розгляді суду інших обвинувальних актів у відношенні ОСОБА_9 за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень.
Окрім того, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у крадіжці, вчиненій у великих розмірах, що карається позбавленням волі на строк п`яти до восьми років, а отже відповідно до ст. 12 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням.
Тож, на переконання апеляційного суду, тяжкість покарання у даному випадку є достатнім мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Тож, апеляційний суд вважає, що тяжкість інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, а також існування ризиків переховування останнього від суду та можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення виправдовують застосування найсуворішого запобіжного заходу відносно підозрюваного та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість ухвали слідчого судді.
Таким чином, апеляційний суд констатує безпідставність доводів сторони захисту про формальність заявлених слідчим ризиків, оскільки вищенаведені ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу, зокрема, протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.
Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Поряд з цим, апеляційний суд вважає слушними та приймає до уваги доведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, безпідставними є посилання апелянта на обрання занадто суворого запобіжного заходу з посиланням на недоведеність неможливості застування більш м`якого запобіжного заходу.
Тож обставини, на які посилаються підозрюваний та його захисник, апеляційний суд вважає недоведеними та недостатньо переконливими для висновку про необхідність змінення обраного підозрюваному запобіжного заходу на домашній арешт.
Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_10 у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу на вказаній стадії кримінального процесу слідчому судді, як і апеляційному суду надано не було. Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, та не здатність забезпечити належне виконання підозрюваним обов`язків.
Отже, зі змісту оскарженої ухвали слідчого судді вбачається, що вона відповідає приписам норм кримінального процесуального закону, оскільки в ній наведені положення кримінального процесуального закону, якими керувався слідчий суддя при постановленні ухвали, а також мотиви прийнятого рішення і його обґрунтування.
Так, в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.194 КПК України, враховано наявність обґрунтованої підозри, перевірені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів, зокрема, обставини вчинення інкримінованого підозрюваного кримінального правопорушення, обставини, характеризуючи особи останнього, як і можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
Згідно з п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали слідчого судді немає.
Керуючись ст. ст. 177, 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах захисту підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.07.2022року відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України у кримінальному провадженні №0000488 від 18.07.2022 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4