Справа № 303/1238/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1271/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 303/1238/15-к про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2018 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення злочину. ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, та йому призначено покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 15 грудня 2010 року у виді 1(одного) місяця позбавлення волі, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. Позов прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Мукачівської центральної районної лікарні до ОСОБА_5 , про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину залишено без розгляду. Вирішено питання щодо речових доказів. Зараховано обвинуваченому ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, а саме з 06 січня 2015 року по 30 травня 2016 року, у відповідності до вимог частини 5 статті 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015).
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 06 грудня 2014 року близько 01 години 30 хвилин у АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно - небезпечних наслідків, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом відкриття незачиненої на металеву защіпку кватирки, проник до літньої кухні вище вказаного будинку, власником якого є потерпілий ОСОБА_10 , звідки із двох морозильних камер таємно викрав м`ясні вироби: - 15 кусків сала, загальною вагою 16 кг, вартість якого становить - 256 гривень; 5 кг м`яса (свинини), вартість якого, становить - 167 гривень 50 копійок; 5 кг домашньої ковбаси, вартість якої, становить - 175 гривень. В результаті крадіжки ОСОБА_5 таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_10 м`ясні вироби на загальну суму 598 гривень 50 копійок, чим самим заподіяв останньому матеріальну шкоду на вище вказану суму.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 02 січня 2015 року близько 00 годин 10 хвилин у АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно - небезпечних наслідків, з метою відкритого викрадення чужого майна, увірвався до вищевказаного будинку, власником якого є потерпіла ОСОБА_11 , яка в той час знаходилася по місцю проживання, та застосував до неї фізичне насильство, яке є небезпечним для її життя та здоров`я, і виразилося в нанесенні останній декількох ударів дерев`яним табуретом в область голови та множинні удари руками, затиснутими в кулак в область обличчя та тулубу, чим самим спричинив потерпілій ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: важкої черепно-мозкової травми, забою головного мозку ІІ-ІІІ ст., перелому основи черепа, субарахноїдального крововиливу, забійно-рвані рани тімені, забій грудної клітки, які згідно висновку судово-медичної експертизи за № 99/15 від 24 лютого 2015 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент спричинення, та які виникли внаслідок дії твердих тупих предметів по механізму удару - затиснутими в кулак руками, взутими ногами сторонньої людини, а також дерев`яним табуретом.
Під час нападу ОСОБА_5 подолав опір потерпілої ОСОБА_11 та після того, як остання знаходилась у лежачому та нерухомому стані на ліжку, ОСОБА_5 , переслідуючи корисливі мотиви, став шукати в помешканні останньої грошові кошти, які мав на меті привласнити та використати на власний розсуд.
Проте, відшукати грошові кошти у помешканні потерпілої ОСОБА_11 не зумів, оскільки потерпіла сховала їх у недоступному для нього місці, після чого ОСОБА_5 із місця скоєння злочину втік.
На вирок суду прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скарг, у якій просить вироку суду щодо ОСОБА_5 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України та призначити покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 187 КК України 9 років позбавлення волі із конфіскацією майна. Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим визначити покарання у виді 9 років позбавлення волі із конфіскацією майна. Відповідно до ст. 71 КК України, з врахуванням ст. 72 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за новим вироком, приєднати невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 15.12.2010 10 місяців 6 днів позбавлення волі та призначити остаточне покарання у виді 9 років 10 місяців 6 днів позбавлення волі з конфіскацією майна. Цивільний позов прокурора задовольнити та стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в особі Мукачівської центральної рай онної лікарні збитки в розмірі 7 180 грн 30 коп.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на такі доводи: висновки суду про відсутність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а виправдовуючи ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 187 КК України суд взяв лише ті докази, на які вказував обвинувачений та його захисник.

Зокрема, прокурор звертає увагу на відсутність об`єктивних даних про те, що ОСОБА_5 з 01 по 03 січня 2015 року працював на заготівлі деревини, а також відсутність даних про те, що що обвинувачений ночував вдома в період, коли вчинено напад на потерпілу ОСОБА_11 .

Суд безпідставно відхилив показання свідка ОСОБА_12 про те, що потерпіла ОСОБА_11 у лікарні говорила їй, що її бив саме ОСОБА_5 та показувала на фотографію ОСОБА_5 , а також показання свідка ОСОБА_13 , котра розповіла у судовому засіданні про обставини справи, які їй розказувала ОСОБА_11 у лікарні.

Не погоджується прокурор з тим, що суд відхилив показання ОСОБА_11 , дані нею під час виїзного засідання у травматологічному відділенні Мукачівської ЦРЛ, про те, що ОСОБА_5 прийшов до неї та бив її табуретом по голові, вимагаючи показати де гроші.Напад здійснив один ОСОБА_5 , а на вулиці стояв односельчанин на ім`я ОСОБА_14 . При цьому показання потерпілої повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_15 .

На думку апелянта, суд у вироку не вказав, чи визнає показання свідка ОСОБА_16 недостовірними, а також чи відхиляє їх та з яких підстав.

Крім цього судом безпідставно не взято до уваги те, що під час огляду місця події від 04.01.2015 вилучено не тільки кросівки з надписом ADIDAS, але й джинсові штани, у які був одягнути ОСОБА_5 , на яких виявлено сліди схожі на кров, а відповідно до висновку експертизи № 78 від 09.02.2015 могли походити в тому числі від ОСОБА_11 .

Вважає надуманими висновки суду про те, що потерпіла ОСОБА_11 відмовилася надавати будь-які показання, оскільки в матеріалах справи відсутня відмова потерпілої від дачі показань.

Звертає увагу, що судом відмовлено у задоволенні клопотання про проведення судової психолого-психіатричної експертизи потерпілої ОСОБА_11 .

Також прокурор вважає, що судом призначено надто м`яке покарання, враховуючи попередні судимості обвинуваченого ОСОБА_5 .

У суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_8 апеляційну скаргу прокурора заперечили, вважають вирок суду законним та обґрунтованим.
Прокурор ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, покликаючись на викладені в ній мотиви.
Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України за обставин встановлених судом ніким з учасників судового розгляду не оспорюється.

Разом з тим, при розгляді справи суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового розгляду, що є підставою для скасування вироку відповідно до п.1, п.2 ч. 1 ст. 409 КПК.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Однак зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані не були.
Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються - формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнано судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, зазначивши формулювання обвинувачення за ч. 4 ст. 187 КК України, яке пред`явлено ОСОБА_5 , і визнано судом недоведеним, та підстави для виправдання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд не зазначив мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення.

Згідно зі ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не може бути визнано доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених зазначеним Кодексом.

Втім, засада безпосередності дослідження доказів не є абсолютною і під час судового розгляду кримінального провадження в першій інстанції застосовується з урахуванням визначених КПК України винятків. Зокрема, винятки, встановлені ч. 1 ст. 97, ч. 1 ст. 225 КК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 225 КПК України у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань свідка чи потерпілого під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я свідка чи потерпілого, їх тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити їх допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такого свідка чи потерпілого в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб. У цьому випадку допит свідка чи потерпілого здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування хворого свідка, потерпілого в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 13 січня 2015 року слідчим суддею Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області проведено виїзне засідання у травматологічному відділенні Мукачівської ЦРЛ, яка розташована за адресою: м. Мукачево, вул. Пирогова, 8, палата №5 з метою допиту потерпілої ОСОБА_11 , що підтверджується журналом судового засідання (Т.2 а.с.186-188).

При ухваленні вироку, суд першої інстанції не взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_11 , отримані в порядку ст. 225 КПК України, не навівши при цьому мотивів такого рішення, як це вимагається ч. 3 ст. 225 КПК України.

Відповідно до ст. 97 КПК України суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів. При прийнятті цього рішення суд зобов`язаний враховувати: 1) значення пояснень і показань, у випадку їх правдивості, для з`ясування певної обставини і їх важливість для розуміння інших відомостей; інші докази щодо питань, передбачених пунктом 1 цієї частини, які подавалися або можуть бути подані; обставини надання первинних пояснень, які викликають довіру щодо їх достовірності; переконливість відомостей щодо факту надання первинних пояснень; складність спростування пояснень, показань з чужих слів для сторони, проти якої вони спрямовані; співвідношення показань з чужих слів з інтересами особи, яка надала ці показання; можливість допиту особи, яка надала первинні пояснення, або причини неможливості такого допиту.

При цьому суд має право визнати неможливим допит особи, якщо вона: відсутня під час судового засідання внаслідок смерті або через тяжку фізичну чи психічну хворобу; відмовляється давати показання в судовому засіданні, не підкоряючись вимозі суду дати показання; не прибуває на виклик до суду, а її місцезнаходження не було встановлено шляхом проведення необхідних заходів розшуку; перебуває за кордоном та відмовляється давати показання.

Як вбачається з вироку суд зазначив, що потерпіла ОСОБА_11 відмовилась надавати будь-які показання з приводу вчиненого щодо неї злочину.

При цьому, у вироку судом викладено показання свідків ОСОБА_12 племінниці потерпілої ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .

ОСОБА_12 пояснила, зокрема, що вона відвідувала тітку у лікарні, та остання дійсно була в важкому стані, стверджувала що її побили, намагалися пограбувати, просила перевірити чи на місці її збереження в сумі 10000 гривень. Через два-три дня після події працівники правоохоронних органів показували потерпілій дві фотокартки, серед яких тітка впізнала обвинуваченого ОСОБА_5 як особу причетну до розбійного нападу. Свідок ОСОБА_13 у суді першої інстанції показала, що відвідувала ОСОБА_11 у лікарні та остання повідомила їй, що вночі хтось розбив вікно і проник до її будинку. Почувши шум, вона прокинулася, почала підсвічувати ліхтариком. Підсвічуючи вона побачила «Гойса», який вдарив її палицею, заштовхав до кімнати і почав шукати гроші. Скориставшись тим, що він відволікся, вона сховалася в коморі. При цьому потерпіла стверджувала, що били її палицею та табуретом.

Разом з тим суд не надав оцінки вищевказаним показанням з точки зору належності, допустимості, достовірності й достатності для прийняття рішення.
Також судом не оцінено показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_16 у сукупності з іншими дослідженими судом доказами - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, й не зазначено належних мотивів, з яких суд відкидає ці докази.
Суд не вказав, які саме показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 спростовують показання свідка ОСОБА_16 , котрі суд в свою чергу оцінює критично.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок, як такий, що постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не може бути визнаний законним та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що відповідає вимогам ст.ст. 409, 412, 415 КПК України.
Виходячи з того, що апеляційний суд не має можливості усунути виявлені порушення в судовому засіданні, а допущені місцевим судом вищезазначені порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили прийняти рішення відповідно до вимог закону, не передбачені ст. 415 КПК України в якості підстав для скасування вироку та призначення апеляційним судом нового судового розгляду, колегія суддів вважає за необхідне керуватися в даному випадку вимогами ст. 7, ч. 6 ст. 9 КПК України для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
З огляду на викладене апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
При новому розгляді суд першої інстанції повинен повно й всебічно дослідити обставини кримінального провадження, перевірити відповідність наданих стороною обвинувачення доказів критеріям належності та допустимості та ухвалити в справі законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2018 року щодо ОСОБА_5 скасувати.
Призначити в Мукачівському міськрайонному суді Закарпатської області новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4