КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
при секретарі судових засідань ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5
за участю сторін:
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
представника потерпілого ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0005011 по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2012 року за ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України із застосуванням ст. 70 КК України на сім років позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років шість місяців.

Постановлено цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 87 854 грн. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди.

По справі вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_9 , будучи раніше судимим, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та, маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість, вчинив новий умисний тяжкий злочин за наступних обставин.

Так, 14 липня 2019 року, приблизно о 22 год. 45 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи поблизу під`їзду № 4 буд. АДРЕСА_2 , за попередньою змовою групою осіб, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, вчинив напад на ОСОБА_10 з метою заволодіння його майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого та заволодів ним.

При цьому, 14 липня 2019 року у вечірній час ОСОБА_9 зустрівся з невстановленою слідством особою у невстановленому досудовим слідством місці на території Святошинського району м. Києва, після чого близько 22 год. 30 хв. прибув разом з останнім до будинку за вище вказаною адресою, де ОСОБА_9 , не зважаючи на те, що раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, з метою покращення свого матеріального становища та маючи відповідний досвід у скоєнні злочинів, домовився з невстановленою досудовим розслідуванням особою вчинити напад на громадян з метою заволодіння їх майном, вступивши між собою у попередню злочинну змову.
З метою виконання спільного злочинного умислу, ОСОБА_9 разом з невстановленою слідством особою, 14 липня 2019 року, приблизно о 22 год. 45 хв., продовжуючи знаходитись біля будинку буд.36 по вул. Жмеринській в м. Києві, помітили раніше їм незнайомого ОСОБА_10 , який знаходився поблизу під`їзду № 4 зазначеного будинку, на поясі якого знаходилась барсетка з особистими речами, якими вирішили спільно заволодіти.
Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_9 , 14липня 2019 року, приблизно о 22 год. 45 хв., разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, підійшли до ОСОБА_10 та застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, стали умисно наносити удари кулаками рук в область голови та обличчя потерпілого, вчинивши таким способом напад, внаслідок яких ОСОБА_10 втратив рівновагу та впав на землю. Подолавши таким чином намір потерпілого чинити опір, ОСОБА_9 , керуючись корисливим мотивом, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, вирвав з пояса потерпілого чоловічу барсетку чорного кольору, вартістю 500 грн., в якій знаходились: банківські картки в кількості 4 шт., які не становлять матеріальної цінності для потерпілого.
Заволодівши в такий спосіб чужим майном, ОСОБА_9 спільно з невстановленою слідством особою з місця вчинення злочину втекли, завдавши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 500 грн., однак незабаром ОСОБА_9 був викритий та затриманий працівниками поліції.
В результаті спільних злочинних дій з невстановленою досудовим розслідуванням особою, потерпілому ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді:

- закритої травми правого ока: перелому медіальної (внутрішньої) стінки лівої орбіти з ущемленням жирової клітковини в лінії перелому, синець на повіках, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-1462-2019 від 29 серпня 2019 року відносять до середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я);

- закритої травми носа: перелому правої носової кістки, синця на спинці в середній третині, яка згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-1465-2019 від 29 серпня 2019 року відносять до легких тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я);

- крововиливу на слизовій поверхні верхньої губи зліва; синця на повіках лівого ока, лівої скроневої ділянки, передньої черевної стінки праворуч, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-1465-2019 від 29 серпня 2019 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду обвинуваченим ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, у якій він просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року змінити, кваліфікувавши його дії за ч.1 ст. 122 КК України та призначити покарання в межах санкції вказаної статті.

Мотивуючи свої вимоги апелянт зазначає, що він визнає вину частково та не заперечує факт нанесення ним потерпілому тілесних ушкоджень. Однак обвинувачений вказує, що він намагався захистити себе і свою співмешканку та наніс удар ногою потерпілому в голову. Після чого, підбіг незнайомець « ОСОБА_12 » і почав наносити удари ногами і руками потерпілому. Вказана особа під час досудового розслідування не встановлена та відсутні будь-які докази, що він вступив з ним в злочинну змову. Проте, саме ця особа заволоділа речами потерпілого.
Крім того ОСОБА_9 вказує, що йому не було вручено обвинувальний акт та не ознайомлено з матеріалами кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного ОСОБА_9 покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років із конфіскацією майна. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх доводів прокурор зазначає, суд першої інстанції ухвалюючи вирок не застосував закон, який підлягає застосуванню. Зокрема, призначаючи покарання обвинуваченому за ч.2 ст.187 КК України суд першої інстанції не застосував додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке прямо передбачене санкцією ч. 2 ст. 187 КК України.
Таким чином, на думку прокурора, призначене ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на сім років шість місяців, не відповідає вимогам закону, що призвело до ухвалення незаконного вироку.

Представником потерпілого ОСОБА_10 - адвокатом ОСОБА_11 подано заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , в яких він просить відмовити в задоволенні вказаної апеляційної скарги, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року залишити без змін. Мотивуючи свої доводи зазначає, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим. В свою черга версія обвинуваченого щодо обставин вчинення протиправних дій у відношенні потерпілого ОСОБА_10 , адвокат вважає спробою ОСОБА_9 уникнути відповідальності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, потерпілого та його представника, які виступили в підтримку апеляційної скарги сторони обвинувачення та заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_9 , дослідивши докази, заслухавши пояснення потерпілого, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки наявність в діях ОСОБА_9 складу вказаного кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_10 , згідно яких 14 липня 2019 року приблизно о 22 год. 00 хв. вони з дружиною сиділи на лавочці біля будинку №36 по вул. Жмеринській поблизу під`їзду №4. ОСОБА_13 від них сиділи молоді люди, а саме обвинувачений ОСОБА_9 , якась дівчина, та ще одна особа, які почали лузати насіння та смітити. Коли вони з дружиною підійшли до них, то вони доброзичливо до них віднеслись, але коли їм зробили зауваження, щоб не лузали насіння, бо в них немає прибиральниці, то вони почали неадекватно висловлюватись на їх адресу та відреагували досить зухвало. Тоді його дружина пішла та принесла їм віник, однак обвинувачений та інша особа, вибили з рук віник і почали наносити йому удари спочатку в ліву скроню, а коли він впав, почали вдвох з іншою особою наносити удари в область голови, скільки саме ударів він не пам`ятає, бо був у непритомному стані. У його дружини зірвали золотий ланцюжок з шиї, який втікаючи загубили. Була викрадена барсетка, в якій знаходились особисті речі, а саме, флешки зі службовою інформацією, чотири банківські карточки, ким саме була викрадена не памятає. Такожстягнули перстень з лівої руки. Він вважає, але не може стверджувати, бо був у непритомному стані, що перстень був викрадений іншою особою. Барсетка була викинута десь метрів 100-150 від місця вчинення злочину. Він був в такому стані, що не пам`ятає, хто конкретно викрадав барсетку та коштовності. Дані особи відразу почали тікати з місця вчинення злочину через стадіон. Ніхто не намагався допомогти йому бо це все відбувалось дуже швидко. Йому нанесли тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Будучи допитаний в суді апеляційної інстанції потерпілий підтвердив показання, які давав в суді першої інстанції. Крім того потерпілий стверджував, що дії обвинуваченого та іншої невстановленої слідством особи були узгоджені між собою. Це, на його думку, підтверджується їх поведінкою до вчинення злочину, під час вчинення злочину і після того, зокрема спільним нанесенням побоїв, одночасного обшукання, намаганням зняти з його пальця золоту каблучку, викраденням наплічної барсетки та спільною втечею. При цьому потерпілий наголошував, що обвинувачений та невстановлена слідством особа до вчинення злочину прийшли до будинку разом, сиділи разом на лавці і спілкувалися, а після вчинення злочину разом втікали в одному напрямку. Сама подія вчинення злочину відбулася дуже швидко, навіть очевидці не змогли прийти на допомогу.

- показаннями свідка ОСОБА_14 , згідно яких влітку 2019 року в вечірній час, місця він не пам`ятає, він приїхав до своєї дівчини в Святошинський район, конкретної адреси не пам`ятає. Вони сиділи на лавочці та він був свідком, як двоє молодих хлопців почали бійку, і він побачив як обвинувачений ОСОБА_9 перший вдарив потерпілого ногою в область голови, також інша особа яка була з обвинуваченим теж наносила удари ногою. Він не бачив як забирали барсетку, але коли потерпілий піднявся барсетки не було при ньому, потерпілий та його дружина одразу побігли за ними. Це все відбувалось швидко та зненацька;
Свідок ОСОБА_14 , будучи допитаний в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердив показання, які давав в суді першої інстанції та ще раз пояснив, що він бачив, як ОСОБА_9 , невстановлена слідством особа та дівчина сиділи в трьох на лавці лускали насіння, бачив як у них почався конфлікт з потерпілим, потім він бачив, як ОСОБА_9 і невстановлена слідством особа наносили удари потерпілому, бачив, що була барсетка і її забрали, а потім ОСОБА_9 і невстановлена слідством особа тікали. Все відбулося дуже швидко.
- показаннями свідка ОСОБА_15 , згідно яких ввечері вони з обвинуваченим ОСОБА_9 вийшли прогулятися та направились до свого знайомого ОСОБА_16 за адресою АДРЕСА_3 . Вони присіли на вільній лавочці, почали лускати насіння, до них підійшли чоловік з жінкою, як потім вияснилось, це була пара ОСОБА_17 , вони були настроєні досить агресивно, почали робити їм зауваження чому вони тут сидять та смітять. ОСОБА_9 сказав їм, щоб принесли віник і вонивсе приберуть. Жінка ОСОБА_10 принесла віник і почала ним махати, вела себе неадекватно, обвинувачений відібрав у неї цей віник. Прибіг ОСОБА_10 та почав кидатися на обвинуваченого. ОСОБА_9 його вдарив першим один раз ногою, інший чоловік, ОСОБА_12 , який також був з ними,теж почав бити ОСОБА_10 . Барсетку вони не брали, коли вони втікали барсетку викинув інший чоловік, ОСОБА_12 , який був з ними і вони її підібрали. При цьому, на досудовому слідстві свідок ОСОБА_15 говорила про те, що барсетку у потерпілого відібрав обвинувачений і побіг у невідомому напрямку.

- висновку експерта № 042-1465-2019 від 29 серпня 2019 року, згідно якого дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_10 , з урахуванням даних викладених у «Висновку експертного дослідження» №041-1854-2019 від 16 липня 2019 року, свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 15 липня 2019 року о 01 год. 10 хв., у нього мали місце тілесні ушкодження: а) закрита травма носа: перелом правої носової кістки, синець на спинці носу в середній третині; б) закрита травма правого ока: перелом медіальної (внутрішньої) стінки лівої орбіти з ущемленням жирової клітковини в лінії перелому, синець на повіках; в) крововилив на слизовій верхньої губи зліва; синці на повіках лівого ока, лівої скроневої ділянки, передньої черевної стінки праворуч.

Відповідно п. п. 4.6. та 2.2.1./в «Правил», зазначене тілесне ушкодження у п. б) даних Підсумків, відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.
Відповідно п. п. 4.6. та 2.3.3. «Правил», вказане тілесне ушкодження у п. а) даних Підсумків, за ступенем тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Відповідно п. п. 4.6. та 2.3.5. «Правил», кожне з вказаних тілесних ушкоджень у п. в) даних Підсумків, за ступенем тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Виявлені ушкодження не мають ознак небезпеки для життя.
Характер та морфологія виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупими предметами, характерні властивості яких в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати вказаному терміну.
- протоколуогляду місця події від 27серпня 2019 року, відповідно до якого була оглянута ділянка місцевості, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , 4 під`їзд (том 2, а. с. 1-6,);
- протоколупред`явлення особи для впізнання, згідно якого потерпілий ОСОБА_10 впізнав особу обвинуваченого ОСОБА_9 за білою плямою на волоссі голови ( т.1 а.с. 222).
Сукупність наведених доказів вказує на наявність в діях ОСОБА_9 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб та будучи особою, яка раніше вчинила розбій, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України.

При цьому слід зазначити, що домовленість групи осіб про вчинення злочину є узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбуватися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.
Показання потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 повністю узгоджуються між собою та вказують, що обвинувачений ОСОБА_9 разом з невстановленою слідством особою 14 липня 2019 року, приблизно о 22 год. 45 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_10 та заволоділи його майном. При цьому, про наявність попередньої домовленості між обвинуваченим і невстановленою слідством особою вказує узгодженість їх дій та поведінка, з якої вбачається, що останні діяли як співвиконавці, зокрема спільно завдавали ударів, після подолання опору потерпілого заволоділи його майном та разом тікали з місця вчинення злочину.
Вказані обставини підтверджуються і показаннями свідка ОСОБА_15 , згідно яких ОСОБА_9 першим наніс удар потерпілому, а потім його почала бити невстановлена слідством особа. Що стосується показань свідка ОСОБА_15 з приводу того, що коли вони втікали, барсетку викинула невстановлена слідством особа і вони її підібрали, то колегія суддів ставиться до них критично, зважаючи на ті обставини, що вони суперечать з іншими доказами по справі, а також, що вказаний свідок з обвинуваченим перебувала у дружніх стосунках. Крім того, на досудовому слідстві свідок ОСОБА_15 говорила, що обвинувачений ОСОБА_9 відібравши барсетку у потерпілого побіг у невідомому напрямку.
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що він наніс удар потерпілому з метою захисту, а тому його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК України, то надані суду матеріали не містять жодних доказів цих обставин, зокрема того, що потерпілий ОСОБА_10 першим почав бійку або якимись іншим чином дав привід вважати що його дії становлять загрозу для обвинуваченого чи його співмешканки.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про те, що йому не було відкрито матеріали досудового розслідування та не вручено копію обвинувального акту, в чому він вбачає порушення права на захист, також є безпідставними, оскільки вони були перевірені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , у зв`язку з чим вона не підлягає задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора з приводу того, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання безпідставно не застосував останньому додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке прямо передбачене санкцією ч. 2 ст. 187 КК України.

Положеннями п.1 ч.1 ст.65 КК України передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Санкцією ч.2 ст.187 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.
Однак, призначаючи ОСОБА_9 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, суд першої інстанції, в порушення вимог вище зазначених норм закону, не призначив обвинуваченому додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке прямо передбачено санкцією ч. 2 ст. 187 КК України.
Таким чином, призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання не відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання відповідно до вимог ст. 420 КПК України підлягає скасуванню з постановленням, в цій частині, апеляційним судом нового вироку.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_9 покарання колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даних, що всебічно характеризують особу винного й відображають його посткримінальну поведінку, як прояв ставлення до вчиненого. Адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.
Колегія суддів враховує конкретні обставини справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше судимий та реально відбував покарання у виді позбавлення волі за вчинення аналогічного злочину, що свідчить про те, що ОСОБА_9 на шлях виправлення не став і належних висновків для себе не зробив, не працює, шкоду завдану злочином не відшкодував, вчинив умисний корисливий злочин із застосуванням насильства. Обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання колегією суддів не встановлено.

Отже, на думку колегії суддів, обставини справи в їх сукупності, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 дають підстави для призначення останньому покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 187 КК України у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, при цьому, виходячи з положень ч. 1 ст. 59 КК України, колегія суддів вважає, що конфіскації підлягає все майно належне ОСОБА_9 крім житла.

На переконання апеляційного суду, саме таке покарання буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
За наведеного апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року, щодо ОСОБА_9 , скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на сім років шість місяців із конфіскацією майна, крім житла.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Вирок Київського апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту його проголошення, засудженим протягом трьох місяців з моменту вручення йому копії вироку.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3