КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/3302/21Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/316/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

який перебуває на відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор», розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00048836, по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ( ОСОБА_9 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.194 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 продовжено до 30 січня 2022 року.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною, через неправильне застосування судом норм кримінального процесуального закону.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судом належним чином не перевірено обґрунтованість клопотання прокурора та всупереч вимогам діючого законодавства, продовжено застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою за відсутності будь-яких доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зазначає, що в обґрунтування продовження строку тримання під вартою суд послався на існування ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків, які не допитані судом. Проте, обвинувачений ОСОБА_9 не може чинити тиск на потерпілого та свідків, оскільки не володіє українською та російською мовами. Також не підтверджується ризик переховування від суду, оскільки ОСОБА_9 за станом здоров`я не може пересуватися самостійно.

Також захисник звертає увагу на те, що судом першої інстанції не враховано ту обставину, що у зв`язку із станом здоров`я ОСОБА_9 не може перебувати в умовах тримання під вартою в слідчому ізоляторі та потребує тривалої реабілітації.

За результатами апеляційного перегляду просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу та змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав рішення суду законним і обґрунтованим, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За результатами апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги кримінального закону судом належно дотримані.

Як вбачається з представлених до апеляційного суду матеріалів сформованого контрольного провадження, на розгляді Шевченківського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00048836, по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.194 КК України, в якому здійснюється судовий розгляд.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою до 30 січня 2022 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції навів обставини, які ним були враховані при продовженні обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченому та відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, міра покарання, яка йому загрожує у разі доведення винуватості, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не має постійного місця реєстрації та проживання на території України, є громадянином ФРН, не одружений, його задовільний стан здоров`я, наявність батьків похилого віку, які проживають на території ФРН.

Судом першої інстанції також враховані інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, які не допитані судом, що унеможливить встановлення істини у кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбаченого ст.2 КПК України.

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилається захисник в поданій апеляційній скарзі, в тому числі клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на особисте зобов`язання у зв`язку із необхідністю надання ОСОБА_9 належної медичної допомоги та реабілітації, які судом належно перевірені та визнані безпідставними.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ) продовжено строк тримання під вартою до 30 січня 2022 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4