Справа № 573/564/22
Номер провадження 1-кп/573/71/22
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
28 червня 2022 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки Сумської області, м. Білопілля, мешканки АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, розлученої, непрацюючої, у лікарів нарколога, психіатра на обліку не перебуває, не інваліда, раніше несудимої,

за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України,
в с т а н о в и в :
У 20 числах серпня 2021 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 перебувала вдома у свого знайомого ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , де разом розпивали спиртні напої, де й помітила в кишені сорочки ОСОБА_5 обкладинку для паспорта, до якої останній поклав свій паспорт громадянина України, пенсійне посвідчення державного зразку, видане на його ім`я та банківську картку «ОщадБанку» жовтого кольору, на яку потерпілий щомісяця отримує пенсію. У цей момент у ОСОБА_4 виник єдиний злочинний корисливий умисел, спрямований на викрадення вказаного майна.

Завідомо знаючи, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України, є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, пенсійне посвідчення відноситься до важливих особистих документів, які засвідчують важливі факти і події в житті людини та втрата яких істотно ускладнює реалізацію її прав, свобод і законних інтересів, банківська картка є офіційним платіжним документом, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на викрадення майна, у точно невстановлений у ході досудового розслідування день і час серпня 2021 року (приблизно в 20 числах), шляхом вільного доступу, переконавшись, що ОСОБА_5 спить та її дії є непомітними для сторонніх осіб, ОСОБА_4 вийняла з кишені сорочки останнього паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_5 , серії НОМЕР_1 , в якому перебували пенсійне посвідчення, видане на ім`я останнього, № НОМЕР_2 та банківська картка «ОщадБанку» № НОМЕР_3 , дійсна до 11/26, яка належить ОСОБА_5 , щоб у подальшому розпорядитися ними на власний розсуд. Паспорт і пенсійне посвідчення ОСОБА_4 планувала використати у вигляді застави в обмін на спиртні напої, а банківську картку хотіла використовувати на постійній основі для зняття з неї коштів і плати за продукти й товари в магазинах.

Продовжуючи реалізувати свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, у період з серпня 2021 року по січень 2022 року шляхом зняття грошових коштів і розрахунку в торгово-сервісних мережах викраденою раніше банківською карткою «ОщадБанку» № НОМЕР_3 , ОСОБА_4 таємно викрала грошові кошти з рахунку ОСОБА_5 у такі дні та час:

- 22 серпня 2021 року о 21:02, о 21:03 та о 21:04, 23 вересня 2021 року о 21:45, о 21:46 та о 21:47, 05 жовтня 2021 року о 18:29 та о 18:30, 22 жовтня 2021 року о 18:36, о 18:37, о 18:38, о 18:39, 23 листопада 2021 року о 17:15, 24 грудня 2021 року о 9:23 та 21 січня 2022 року о 16:49 шляхом зняття грошових коштів у загальній сумі 16105 грн. у банкоматі за адресою: м. Білопілля, вул. Супруна, 4;

- 22 серпня 2021 року о 21:16 шляхом розрахунку на суму 77 грн. 30 коп. у торгово-сервісній мережі;

- 23 серпня 2021 року о 14:55 шляхом розрахунку на суму 16 грн. 50 коп. у магазині №87;

- 02 жовтня 2021 року о 13:46 шляхом розрахунку на суму 40 грн. у магазині «Чотири сезони»;

- 22 жовтня 2021 року о 21:43 шляхом розрахунку на суму 67 грн. 80 коп. у магазині «АТБ».

Таким чином ОСОБА_4 завдала ОСОБА_5 матеріальних збитків на загальну суму 16306 грн. 60 коп.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розуміла їх суспільну небезпечність, усвідомлювала можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій і бажала їх настання.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), ч. 1 ст. 357 КК України як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів та за ч. 3 ст. 357 КК України як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом.

22 червня 2022 року відповідно до ст. 471 КПК України між підозрюваною ОСОБА_4 і потерпілим ОСОБА_5 була укладена угода про примирення, згідно з якою останні дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 185, ч. ч. 1, 3 ст. 357 КК України. ОСОБА_4 зобов`язалася беззастережно визнати обвинувачення в судовому провадженні та повернути потерпілому заподіяний збиток у сумі 16306 грн. 60 коп. протягом 12 місяців з дня підписання угоди, тобто по 1358 грн. 88 коп. щомісячно. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинна понести обвинувачена: за ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт на строк 150 годин; за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в доход держави в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.; за ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу в доход держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 і потерпілий ОСОБА_5 просили затвердити угоду про примирення.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечувала проти затвердження угоди про примирення.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

З огляду на положення п. 1 ч. 3 ст. 314, п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

У кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена цілком правильно розуміє права, передбачені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, визначені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї в разі затвердження угоди судом.

Потерпілий також цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Враховуючи наведене, з урахуванням особи обвинуваченої, скарг на яку за місцем проживання не надходило, раніше не судима, обставин, які пом`якшують її покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, з`явленні із зізнанням, обставина, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, суд дійшов висновку про необхідність затвердження угоди про примирення між обвинуваченою та потерпілим і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 370, 374, 475 КПК України, суд

у х в а л и в :
Затвердити угоду від 22 червня 2022 року про примирення, укладену між ОСОБА_4 і потерпілим ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, і призначити їй узгоджене сторонами покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в доход держави в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень;

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу в доход держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.

Речові докази: паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 , видані на ім`я ОСОБА_5 , банківську картку «ОщадБанку» № НОМЕР_3 , які зберігаються в ОСОБА_5 , залишити останньому.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;

3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя