КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15.11.2021 задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000024 та накладено арешт на земельну ділянку та нежитлові будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 та складаються з наступних окремих об`єктів нерухомого майна та складових частин: нежитлова будівля, реєстраційний номер 361 237 851 101, загальною площею 2421,3 кв.м., будинок 2; будівля головного корпусу, реєстраційний номер 361 226 651 101, загальною площею 3977,2 кв.м., будинок 2-А; будівля пансіонату № 5, реєстраційний номер 361 220 551 101, загальною площею 253,4 кв.м., будинок 2-Б; будівлі корпусу № 3, реєстраційний номер 361 233 451 101, загальною площею 4438,8 кв.м., будинок 2-В; будівля газової котельні, реєстраційний номер 361 241 051 101, загальною площею 1037,9 кв.м., будинок 2-Г; будівля адміністративного корпусу, реєстраційний номер 361 243 551 101, загальною площею 731,7 кв.м., будинок 2-Д; будівля басейну, реєстраційний номер 361 247 151 101, загальною площею 2338,3 кв.м., будинок 2-Е; будівля клубу-столової, реєстраційний номер 361 245 251 101, загальною площею 2301,7 кв.м., будинок 2-Ж; будівля пансіонату № 4, реєстраційний номер 361 190 551 101, загальною площею 191,6 кв.м., будинок 2-К, які зареєстровані на праві приватної власності за ТОВ «МАКСТГРУП», , шляхом заборони їх відчуження, розпорядження та користування власником та іншими особами.
_____________________________________________________________________ Справа №757/59767/21-к Слідчий суддя ОСОБА_7

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1238/2022 Суддя-доповідач ОСОБА_1

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, з мотивувальної частини якої вилучити наступні абзаци: «Проте, діючи з метою перешкоджання реалізації Фондом майна ПАТ «Платинум Банк» у ліквідаційній процедурі та його подальшого заволодіння, ОСОБА_1 та підконтрольні посадові особи пов`язаних з банком юридичних осіб ПП «СПМК-7» та ТОВ «ЗОКЕМА- УКРАЇНА» вчинили наступне.

На підставі штучно створених документів щодо господарських взаємовідносин, які свідчать про наявність непогашеної кредиторської заборгованості ТОВ «МАКСТГРУП перед ОСОБА_1 та ПП «СПМК-7», останні звернулись у червні-липні 2017 року до Господарського суду міста Києва з заявами ПП «СПМК-7» з грошовими вимогами до боржника на суму 12 865 277,73 грн. та ОСОБА_1 - з грошовими вимогами до боржника на суму 1 875 000,00 грн.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.08.2017 визнано ПП «СПМК-7» кредитором ТОВ «МАКСТГРУП» з незабезпеченими грошовими вимогами на суму 12 865 277,73 грн., а 0С0БА_1 - з вимогами до боржника на суму 1 875 000,00 грн.
Прокурор зазначає, що кредиторська заборгованість ТОВ «МАКСТГРУП», яка надавала змогу розпочати процедуру банкрутства, утворилась внаслідок господарської діяльності з такими підконтрольними юридичними та фізичними особами. А саме укладанню договору грошової позики (поворотної фінансової допомоги) від 27.05.2016, наданої ТОВ «МАКСТГРУП» з боку фізичної особи 0С0БА_1, а також Договору поруки від 13.05.2015, укладеного з ПП «СПМК-7» цим підприємством з боку Поручителя за виконання всіх зобов`язань ТОВ «ЗОКЕМА-УКРАЇНА», які виникли за Договором № ВПФ 12 про надання поворотної фінансової допомоги від 13.05.2015 із строком повернення 365 днів.»
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що за змістом оскаржуваної ухвали ОСОБА_6 визначено в якості директора ТОВ «МАКСТГРУП», який, діючи від імені ТОВ «МАКСТКГРУП», 30.12.2016 уклав договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом КМНО за реєстровим номером 920, та передав безоплатно у власність, а ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» прийняло у власність нежитлові будівлі санаторію "Молдова".
Однак апелянт зазначав, що він ніколи не діяв з метою перешкоджання Фонду гарантування вкладів в реалізації майна ПАТ «Платинум Банк». Це твердження не відповідає дійсності, вводить в оману будь-яку особу, що матиме можливість ознайомитись із змістом ухвали суду, створює ілюзію доведення моєї вини у вчиненні кримінального правопорушення.
Жодного процесуального статусу у зазначеному кримінальному провадженні він не має.
Апелянт вказував на те, що документи, які свідчать про наявність непогашеної кредиторської заборгованості ТОВ «МАКСТГРУП» перед ОСОБА_6 та ПП «СПМК-7» не є «штучно створеними», як зазначено в ухвалі.
Також, апелянт зазначав, що дев`ятьма ухвалами Верховного суду, якими залишено без зміни постанови Київського апеляційного господарського суду та ухвали Господарського суду міста Києва про визнання недійсними договорів дарування, укладених між ТОВ "МАКСТГРУП" та ПАТ "Платинум Банк", підтверджено, що будівлі та споруди санаторію Молдова, загальною площею 17691,9 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 повернуто у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСТГРУП», а у ПАТ «Платинум Банк» відсутні будь-які майнові права щодо названих об`єктів нерухомого майна, отже відсутнє і інкриміноване апелянту «перешкоджання реалізації Фондом майна ПАТ «Платинум Банк» у ліквідаційній процедурі та його подальшого заволодіння».
Оскаржуваною ухвалою надано правову оцінку щодо договору позики, наданого ним на користь ТОВ «МАКСТГРУП» (визнано її штучно створених документів щодо господарських взаємовідносин).
На переконання апелянта, твердження про те, що надана позика є «штучно створених документів щодо господарських взаємовідносин»стосується його інтересів, принижує його гідність, перешкоджатиме стягненню позичених коштів з ТОВ «МАКСТГРУП», а отже, в розумінні положень ч. 92 п.1 ст. 393 КПК України, він є особою, якій надано право на апеляційне оскарження.
Крім того, апелянт зазначав, що копію ухвали він не отримував, а тому строк апеляційного оскарження ним не пропущено.
Вивчивши апеляційну скаргу та матеріали судового провадження, заслухавши пояснення ОСОБА_6 , який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, зазначивши, що він не є власником арештованого майна та не оспорює висновки слідчого судді щодо арешту майна, а лише не згоден із викладеними в ухвалі мотивами прийнятого рішення, заслухавши думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає поверненню, оскільки вона подана особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу, з наступних підстав.
У відповідності до ст. 393 КПК України, апеляційну скаргу мають право подати:
1) обвинувачений, стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині, що стосується інтересів обвинуваченого;
2) обвинувачений, стосовно якого ухвалено виправдувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині мотивів і підстав виправдання;
3) підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник;
4) законний представник, захисник неповнолітнього чи сам неповнолітній, щодо якого вирішувалося питання про застосування примусового заходу виховного характеру, - в частині, що стосується інтересів неповнолітнього;
5) законний представник та захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру;
6) прокурор;
7) потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції;
8) цивільний позивач, його представник або законний представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову;
9) цивільний відповідач або його представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову;
9-1) представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, - у частині, що стосується інтересів юридичної особи;

9-2) фізична або юридична особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду; третя особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію;

10) інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому, як передбачено пунктами 25, 26 ст. 3 КПК України, одним із учасників як кримінального, так і судового провадження, є третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт.
Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді
Право особи на апеляційне оскарження спрямоване насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.
Разом з тим, у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави - учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини»).
Верховний Суд України в постанові від 14.09.2017 у справі № 5-162кс(15)17) зробив висновок про те, що, незалежно від використаної законодавчої техніки, право на апеляційне оскарження, як конституційно гарантована засада судочинства, забезпечує право на звернення до суду вищої інстанції не лише підозрюваному, обвинуваченому, а категорія «інші особи» у розумінні пункту 10 статті 393 КПК охоплює й тих учасників кримінального провадження, прав, свобод чи інтересів яких стосується судове рішення.
Також слід урахувати правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 3 березня 2016 року № 5-347кс15, відповідно до якого, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження; і при цьому відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК України, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 КПК України.
Водночас Верховний Суд України у вищевказаній постанові наголосив на тому, що при вирішенні питання, чи є підстави для оскарження рішення суду першої інстанції до суду вищого рівня певною особою, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є з`ясування, чи насправді це рішення стосується інтересів конкретної особи.
Тобто, у визначених ч. 2 ст. 24, п. 9-2 та п. 10 ч. 2 ст. 393 КПК України випадках для виникнення права на апеляційне оскарження у особи кримінальним процесуальним законом встановлена умова, а саме - оскаржуване рішення має стосуватися її прав, свобод та інтересів. Наявність такої умови пов`язана з обов`язком особи довести під час апеляційного оскарження судового рішення, що це рішення стосується її прав, свобод та інтересів.

Як убачається із матеріалів судового провадження, зокрема даних клопотання та долучених до нього витягів з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, нерухоме майно, на яке слідчим суддею накладено арешт, а саме: нежитлові будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 та складаються з наступних окремих об`єктів нерухомого майна та складових частин: нежитлова будівля, реєстраційний номер 361 237 851 101, загальною площею 2421,3 кв.м., будинок 2; будівля головного корпусу, реєстраційний номер 361 226 651 101, загальною площею 3977,2 кв.м., будинок 2-А; будівля пансіонату № 5, реєстраційний номер 361 220 551 101, загальною площею 253,4 кв.м., будинок 2-Б; будівлі корпусу № 3, реєстраційний номер 361 233 451 101, загальною площею 4438,8 кв.м., будинок 2-В; будівля газової котельні, реєстраційний номер 361 241 051 101, загальною площею 1037,9 кв.м., будинок 2-Г; будівля адміністративного корпусу, реєстраційний номер 361 243 551 101, загальною площею 731,7 кв.м., будинок 2-Д; будівля басейну, реєстраційний номер 361 247 151 101, загальною площею 2338,3 кв.м., будинок 2-Е; будівля клубу-столової, реєстраційний номер 361 245 251 101, загальною площею 2301,7 кв.м., будинок 2-Ж; будівля пансіонату № 4, реєстраційний номер 361 190 551 101, загальною площею 191,6 кв.м., будинок 2-К, які зареєстровані на праві приватної власності за ТОВ «МАКСТГРУП», .

Відповідно, юридична особа, якій станом на дату розгляду клопотання сторони обвинувачення належало на праві власності вищенаведене майно, мала дискреційні повноваження скористатись інститутом апеляційного перегляду ухвали у строк, встановлений КПК України.

Як зазначив апелянт у судовому засіданні під час апеляційного розгляду, ним припинено трудові відносини із ТОВ «МАКСТГРУП» у 2017 році, та він не є власником арештованого майна.
З викладеного убачається, що ОСОБА_6 не є учасниками кримінального провадження та не належать до переліку осіб, які за положеннями ч. 1 ст. 393 КПК мають право на апеляційне оскарження такої ухвали.

Посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що викладені в ухвалі слідчого судді відомості стосуються його інтересів, а тому, в розумінні п. 9-2 ст. 393 КПК України, він є особою, яка має право подавати апеляційну скаргу, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.
Так, відповідно до п. 9-2 ч. 1 ст. 393 КПК України право на апеляційне оскарження судового рішення має фізична або юридична особа у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду; третя особа у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію.
Однак, як убачається з оскаржуваного судового рішення, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15.11.2021 рішення, пов`язане з визначенням долі речових доказів або із вирішенням питання про спеціальну конфіскацію, не приймалося.
Згідно положень п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
За таких обставин, апеляційна скарга із доданими до неї документами, підлягає поверненню ОСОБА_6 .
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 393, п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року, - повернути особі, яка подала апеляційну скаргу.
Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців до Верховного Суду.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3