Справа № 161/2956/21 Провадження №11-кп/802/178/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
законних представників
обвинувачених - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
потерпілої - ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальне провадження № 0002739 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_13 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, несудимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України та йому призначено покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 29.08.2020, тобто з моменту його затримання.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, несудимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.15 п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України та йому призначено покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з 29.12.2020, тобто з моменту його затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , кожному зокрема, до вступу вироку в законну силу, залишено попередній тримання під вартою.

Вироком вирішено долю речових доказів, арештованого майна та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 , за попередньою змовою із неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_8 , умисно, з корисливих мотивів, спрямованих на незаконне заволодіння грошовими коштами, які зберігалися за місцем проживання потерпілої ОСОБА_13 , на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_13 , вирішили вчинити її умисне вбивство, зокрема: ОСОБА_8 не бажаючи особисто вчиняти активні дії, спрямовані на умисне позбавлення життя іншої людини - вбивство, організував вчинення даного кримінального правопорушення, а ОСОБА_7 мав виконати усі активні дії, направленні на позбавлення ОСОБА_13 життя.

Так, в середині липня 2020 року, точної дати, часу та місця органом досудового розслідування не встановлено, з метою реалізації свого протиправного наміру ОСОБА_8 , виконуючи роль організатора кримінального правопорушення, скориставшись неприязними відносинами між потерпілою ОСОБА_13 та її неповнолітнім сином ОСОБА_7 , володіючи організаторськими здібностями та здатністю впливати на думку ОСОБА_7 , запропонував останньому вчинити умисне вбивство його матері з корисливих мотивів. Отримавши добровільну згоду ОСОБА_7 на вчинення злочину, вони спільно розробили план дій. Згідно розробленого ними плану 27.08.2020 ОСОБА_7 у нічну пору доби повинен був, із застосуванням заздалегідь підготовленого молотка, який зберігався за місцем його проживання у квартирі АДРЕСА_3 , нанести удари у скроневу ділянку голови матері, з метою спричинення їй смерті. Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_7 за допомогою мобільного телефону повинен був надіслати смс-повідомлення ОСОБА_8 про виконану роботу (а саме вбивство матері), а останній мав чекати цього «сигналу» неподалік будинку. В подальшому, згідно попередньо узгодженого плану, ОСОБА_8 , одягнувши рукавиці на руки та поліетиленові пакети на взуття, з метою уникнення залишення своїх біологічних слідів, повинен був зайти до квартири потерпілої, де, з використанням заздалегідь придбаних ОСОБА_7 презервативів, вступити у статеві зносини з трупом ОСОБА_13 , та фільмувати вказані дії на свій мобільний телефон. У подальшому, із корисливих мотивів, вказаний відеозапис ОСОБА_8 планував розмістити в мережі Інтернет, за що отримати грошові кошти та розділити із ОСОБА_7 . Після статевого акту, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , мали помістити труп ОСОБА_13 у дорожню валізу, яка знаходилась у квартирі, та автомобілем таксі перевезти на територію дачного будинку за адресою: АДРЕСА_4 , де закопати поблизу лісу. В подальшому повернутись до квартири, де повністю приховати сліди вчиненого вбивства, та незаконно заволодіти грошовими коштами, що належали потерпілій та знаходились у сейфі в сумі 2 360 (дві тисячі триста шістдесят) Євро, 300 (триста) доларів США та 200 (двісті) Злотих.

Однак 27 серпня 2020 року, реалізувати свій злочинний план неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не змогли, з причин що не залежали від їх волі, а саме: через непередбачувані обставини зі сторони потерпілої ОСОБА_13 , у зв`язку з чим узгодили вчинення запланованого ними кримінального правопорушення на наступну добу в ніч з 28.08.2020 на 29.08.2020.

Так, 29 серпня 2020 року близько 01.00 год., неповнолітній ОСОБА_7 , за попередньою змовою із ОСОБА_8 , згідно заздалегідь розробленого ними плану, з метою заподіяння смерті своїй матері - ОСОБА_13 , на ґрунті особистих неприязних відносин та з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді її смерті і бажаючи їх настання, тримаючи в руках раніше заготовлений молоток, прийшов у спальню кімнату потерпілої, що у квартирі АДРЕСА_3 , підійшов до ліжка де вона спала, маючи намір нанести ним удари у скроневу ділянку голови останньої, однак не вчинив дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпіла несподівано прокинулась. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір з метою виконання плану на позбавлення життя своєї матері неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи у своїй кімнаті, куди він забіг після того як потерпіла прокинулась та пішла за ним, спробував нанести один сконцентрований удар молотком в її голову, однак остання руками схопила його руку з молотком та почала чинити активний опір, вибивши вказаний предмет з його руки. В подальшому неповнолітній ОСОБА_7 , продовжуючи свої активні дії, спрямовані на заподіяння смерті своїй матері, кулаками рук наніс близько 20-ти сконцентрованих ударів в голову та інші ділянки тіла, де знаходяться інші життєво важливі органи, однак не довів свої дії до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки на крики потерпілої прибігли сусіди та батько потерпілої та, відчинивши двері квартири, припинили дії ОСОБА_7 .

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_8 28.08.2020 близько 23.00 год., діючи згідно узгодженого злочинного плану з неповнолітнім ОСОБА_7 , з метою вчинення спільних протиправних дій по вбивству потерпілої, зокрема: переміщення та перевезення трупа ОСОБА_13 , прибув автомобілем таксі до готелю-ресторану «Patio di Fiori» на вул. Кравчука м.Луцька, після чого, вийшовши із автомобіля, попрямував у парк, що поблизу будинку потерпілої та надіслав через мобільний додаток «Viber» смс-повідомлення ОСОБА_7 про його перебування на заздалегідь визначеному місці та очікування «сигналу» про вбивство ОСОБА_13 , підтверджуючи свій намір умисного протиправного заподіяння смерті потерпілій за попередньою змовою із ОСОБА_7

29.08.2020 близько 03.00 год. обвинувачений ОСОБА_8 , очікуючи на спеціальний «сигнал» від ОСОБА_7 про скоєння вбивства ОСОБА_13 , отримав на мобільний телефон через мобільний додаток «Viber» фото-повідомлення від потерпілої ОСОБА_13 , а саме: фото останньої із наявними на ній тілесними ушкодженнями. Зрозумівши, що ОСОБА_7 не вдалося довести злочин до кінця з невідомих для нього на той час причин, з метою приховати свою причетність до організації вчинення даного кримінального правопорушення, залишив територію парку.

Внаслідок вищевказаних дій обвинувачених потерпілій ОСОБА_13 було спричинено тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, закритого перелому кісток носа зі зміщенням, рани на лівій тім`яній ділянці голови, підшкірних гематом навколо обох очей, субкон`юнктивального крововиливу на правому очному яблуці, синців в ділянці верхньої третини правого та лівого плеча. Згідно висновку експерта №961 від 15.12.2020 за ступенем тяжкості: струс головного мозку, перелом кісток носа, рана на лівій тім`яній ділянці голови відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння та лікування необхідний час більше шести діб; підшкірні гематоми навколо обох очей, субкон`юнктивальний крововилив на очному яблуці, синці правого та лівого плеча за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_7 своїми умисними діями, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, тобто, умисно, вчинив дії, безпосередньо спрямовані на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_13 , з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Неповнолітній ОСОБА_8 своїми умисними діями, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 27 ч.3 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, тобто, будучи організатором - особою, яка організувала вчинення кримінального правопорушення, умисно, вчинив дії, безпосередньо спрямовані на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_13 , з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

В поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_13 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинувачених, оскаржує вирок суду першої інстанції у зв?язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вказує про недотримання судом вимог ст.ст.65,66 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 , зокрема, в повній мірі не враховано наявність кількох пом?якшуючих обставин, дані про особу обвинуваченого, яких є особою зовсім молодого віку, щиро розкаявся та просив вибачення. Окрім цього, судом першої інстанції безпідставно не віднесено до обставин що пом?якнують покарання активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Також звертає увагу, що відповідно до судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними і цей стан мав значний вплив у період інкримінованих йому дій на раціональність прийняття рішень, його здатність регулювати свою поведінку та контролювати свої дії.

Судом першої інстанції не вірно зазначена і позиція потерпілої сторони, оскільки апелянт вказувала на необхідність призначення не мінімального, як зазначено в оскаржуваному вироку, а найменшого покарання, яке тільки можливе згідно закону, в тому числі із застосуванням ст.69 КК України. Так само у вироку відсутні відомості щодо призначення обвинуваченим покарання нижче нижчої межі, які були висловлені законними представниками неповнолітніх в суді.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_13 просить оскаржуваний вирок змінити та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України.

В інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 захисник ОСОБА_9 також подав апеляційну скаргу, якій оскаржує вирок суду у зв?язку з неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Як і потерпіла звертає увагу суду на невідповідність ухваленого вироку висогам ч.3 ст.370 КПК України, оскільки суд першої інстанції одночасно вказав про часткове визнання ОСОБА_7 своєї вини у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та про щире каяття останнього щодо вчиненного.

Вважає, що суд першої інстанції без належного обгрунтування дійшов висновку про вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення саме з корисливих мотивів, адже, на переконання сторони захисту, факт обіцянки ОСОБА_14 грошових коштів в сумі 300 доларів США та знаходження у сейфі значних грошових сум в іноземній валюті не є достатньою підставою для кваліфікації дій обвинувачених як вчинення злочину з корисливих мотивів.

Аналогічно, на думку захисника, є недоведеним обставина вчинення дій нібито вступу у статеві зносини з трупом потерпілої з метою їх подальшого фільмування та розміщенні в мережі Інтернет для отримання грошових коштів. Вказує про відсутність належних та допустимів доказів, що прямо чи опосерковано вказують на можливість саме таких активних протиправних дій, а сам по собі факт придбання презервативів, за умови відсутності будь-яких інших об?єктивних даних, не може слугувати належним обгрунтуванням версії, покладеної в основу доведеності вини.

Також в апеляційній скарзі зазначається про недослідження в повній мірі тих обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, зокрема, форма вини, мотив та мета вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , обставини, що впливаюь на ступінь тяжкості вчиненного злочину, характеризують особу, обтяжують чи пом?якшують покарання. На думку захисту, підставою для визнання судового розгляду неповним, в тому числі є та обставина, що не встановлені причини й умови, котрі сприяли вчиненню кримінального правопорушення неповнолітнім ОСОБА_7 , оскільки встановлений судом корисливий мотив не повністю відображає суб?єктивне ставлення винної особи до вчиненного.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність полягає у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню, а саме ст.69 КК України. В обгрунтування вказаного захисник як і потерпіла вказує на неврахування судом в повній мірі даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , стан його психічного здоровя на момент вчинення кримінального правопорушення, думку потерпілої, наявність декількох пом?якшуючих обставин, в тому числі і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Стосовно підстав для скасування оскаржуваного вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_7 захисник ОСОБА_9 вказує на невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що призначене покарання обвинуваченому у виді 10 років позбавлення волі, з урахуванням вимог ст.68 КК України, є явно несправедливим, оскільки є максимально можливим, а тому має місце факт поверхневого вивчення всіх обставин та підстав для призначення саме такого сурового покарання, без зазначення та обгрунтування необхідності такої міри.

З урахуванням вказаного, захисник просить оскаржуваний вирок скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В поданій апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 захисник ОСОБА_10 погоджується з вироком та встановленими фактичними обставинами в частинні визнання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 п.12 ч.2 ст.115 КК України, при цьому не погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_8 за ч.3 ст.27 КК України як організатова вчинення злочину, кваліфікацію дій обох обвинувачених за п.6 ч.2 ст.115 КК України та розміру призначеного покарання. У вказаній частині оскаржуваний вирок вважає незаконним і не повним, таким, що містить суперечності, порушує засади кримінального провадження, прийнятим за невідповідності висновків суду, викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам справи, з істотним порушенням вимог кримінального процессуального закону і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обгрунтування своїх тверджень вказує, що судом першої інстанції надана не вірна оцінка показанням як самих обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , так і свідка ОСОБА_14 . У своїх показаннях ОСОБА_8 зазначав, що саме на неодноразове вмовляння зі сторонни ОСОБА_7 , погодився на його пропозицію у допомозі останньому у підготовці і вчиненні вбивства ОСОБА_13 , і лише у частині транспортування та схованя її трупа. Саме за вказівкою ОСОБА_7 ОСОБА_8 було залучено ОСОБА_14 для допомоги у транспортуванні трупа ОСОБА_13 . Також спосіб, час і місце вбивства визначав саме ОСОБА_7 , так само як і його знаряддя молоток.

Також ОСОБА_8 заперечив і наявність в його діях корислового мотиву, оскільки будь-яких коштів ОСОБА_16 йому не обіцяв, суму в 300 доларів США ОСОБА_7 мав взяти у матері до її вбивства, про гроші у сейфі знав, однак домовленості між ним і ОСОБА_7 про їх взята не йщлась. Окрім цього, будь-яких розмов про статеві зносини з трупом ОСОБА_13 , фільмування цього з подальшим розміщенням в мережі Інтернет для отримання за це коштів між обвинуваченими не велось.

Вказані показання ОСОБА_8 підтвердив і обвинувачений ОСОБА_7 , при цьому вказавши, що умисно оговорив першого щодо бажання вступу ОСОБА_8 у статеві зносини з трупом потерпілої, оскільки вважав, що за вчинене мають відповідати двоє.

Дані показання підтвердив і сідок ОСОБА_14 , однак на переконання сторонни захисту, з метою висвітлення себе у більш вигідному становищі, прикрасив свої показання певними психологічними висновками щодо участі ОСОБА_8 саме як організатора вбивства потерпілої.

Окрім показань вказаних осіб, будь-яких інших доказів, якіб стверджували обвинувачення в цій частині судом досліджено не було.

На переконання захисту, посилання у вироку на протокол огляду від 29.08.2020 (мобільного телефону Xiaomi) згідно якого було встановлено бесіду між ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , в якій перший пропонував роботу ОСОБА_14 не можна розцінювати як залучення останнього до вчинення злочину як співучасника. Протоколами допиту обвинувачених та ОСОБА_14 встановлено, що дана розмова відбувалась між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з однієї сторони і ОСОБА_14 з іншої.

Апелянт вважає, що основним мотивом вбивства ОСОБА_13 є саме дитячі образи ОСОБА_7 на матір. Зі сторони ОСОБА_8 прослідковується лише підтримка ОСОБА_7 у поглядах щодо неналеної поведінки потерпілої, у зв?язку з чим перший і погодився на вмовляння друга допомогти у вчиненні злочину.

Щодо розміру призначеного ОСОБА_8 покарання зазначає, що судом першої інстанції не повністю врахованні позиції законного представника обвинуваченого, потерпілої, які просли застосувати до ОСОБА_8 положення ст.69 КК України, також судом не дотримано загальні та спеціальні вимоги призначення покарання.

На підставі вищевикладеного, захисник ОСОБА_10 просить оскаржуваний вирок змінити в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення вчиненного ОСОБА_8 з ч.3 ст.27 ч.3 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України на ч.3 ст.13 п.12 ч.2 ст.115 КК України, виключити з нього посилання вчинення ОСОБА_17 злочину з метою подальшого його вступу у статеві зносини з трупом ОСОБА_13 , фільмувати вказані дії на свій мобільний телефон у подальшому, із корисливих мотивів, вказаний відеозапис розмістити в мережі Інтернет, за що отримати грошові кошти та розділити їх з ОСОБА_7 . Визнати ОСОБА_8 виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченго ч.3 ст.13 п.12 ч.2 ст.115 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років. Також зазначає про необхідність повторно дослідити докази на яких грунтується обвинувачення ОСОБА_8 .

Прокурором подано заперечення на апеляційні скарги захисників та потерпілої, в яких зазначається про дослідження судом першої інстанції всіх обставин вчиненного кримінального правопорушення, обставин, що пом?якнують та обтяжують покарання, яким надано належну правову оцінку. Також прокурор вважає висновки суду, викладені у судовому рішенні, щодо наявності в діях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 корисливого мотиву, розподілу ролей обвинувачених та подальшого вступу одного із них у статеві зносини з трупом потерпілої такими, що відповідають фактичним обставинам справи, оскільки підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг захисників та потерпілої, які їх підтримали, просили задовольнити, думку законних представників обвинувачених, які просили застосувати до ОСОБА_8 і ОСОБА_7 більш м`якого покарання, прокурора, який відносно їх задоволення заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається зі змісту апеляційних скарг, захисники обвинувачених та потерпіла не оскаржують вирок в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.3 ст.15 п.12 ч.2 ст.115 КК України. Проте адвокат ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заперечують вчинення інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення з корисливих мотивів, а відповідно і правову кваліфікацію їх протиправних дій за п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскаржуване рішення суду в частині кваліфікації протиправних дій обвинувачених та доведеності їх винуватості у вчиненні інкримінованого їм злочину, на переконання суду апеляційної інстанції, відповідає зазначеним вимогам закону.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив усі представлені стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 п.п.6, 12, ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.15 п.п.6, 12, ч.2 ст.115 КК України, які винуватість у вчиненому визнали частково.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 , не заперечуючи умислу на протиправне заподіяння смерті іншій особі потерпілій ОСОБА_13 , за попередньою змовою групою осіб, категорично заперечив свою участь у вчиненні даного злочину, як організатор. Вказав, що саме ОСОБА_7 просив його допомогти у вбивстві матері, якого він пошкодував, оскільки потерпіла постійно принижувала товариша, і між ними, як сином та матір`ю, були неприязні відносини. 300 доларів США, які він пообіцяв дати ОСОБА_14 , ОСОБА_7 мав забрати із гаманця потерпілої, після її вбивства, але реально ці кошти обвинувачені планували залишити собі. Також заперечив намір вступити у статеві зносини із трупом потерпілої. Попросив ОСОБА_7 придбати презервативи, так як у нього були стосунки із дівчиною, а сам він їх купляти соромився.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді також не заперечував умислу на протиправне заподіяння смерті іншій особі потерпілій ОСОБА_13 , яка є його матір`ю, через постійні суперечки між ними, за попередньою змовою групою осіб. Показав, що вбити потерпілу вирішили разом із обвинуваченим ОСОБА_8 . Хто саме, він чи ОСОБА_18 сказав «давай вб`ємо її» не пам`ятає. План вбивства та різні ідеї обговорювали разом. Згідно спільної домовленості, з метою вбивства, він мав нанести сильні удари в голову потерпілої, забрати з гаманця не менше 300 доларів США та витратити їх із ОСОБА_8 на власні потреби. ОСОБА_14 залучив останній. Усі остаточні рішення з приводу вчинення даного злочину обвинувачені приймали спільно. Стосовно мети подальшого вступу у статеві зносини з трупом матері зазначив, що оговорив ОСОБА_8 .

Незважаючи на невизнання обвинуваченими вчинення даного злочину ними з корисливих мотивів, їхні протиправні дії судом першої інстанції вірно кваліфіковані за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Учинене з корисливих мотивів умисне вбивство, відповідальність за яке передбачено п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, кваліфікується у разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном тощо), одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків (одержати спадщину, позбавитися боргу, звільнитися від платежу тощо) або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, коли виник корисливий мотив - до початку чи під час вчинення цього злочину.

Кожен із обвинувачених в суді хоча і зазначав, що єдиним мотивом умисного позбавлення життя потерпілої - були неприязні стосунки між матір`ю та сином, постійні сварки, які виникали між ними. Проте, кожен із них, а також свідок ОСОБА_14 , даючи показання суду, підтвердили той факт, що 300 доларів США, які ОСОБА_8 пообіцяв дати останньому, ОСОБА_7 мав забрати із гаманця потерпілої, безпосередньо після її вбивства, і реально ці кошти обвинувачені планували використати на власні потреби. Про усі подальші дії, які ними планувались, у тому числі, і щодо заволодіння грошовими коштами, що знаходились у сейфі стверджується і даними протоколу слідчого експерименту від 16 вересня 2020 року, проведеного з участю ОСОБА_7 . Так відповідно до вказаного протоколу, ОСОБА_7 розповів, що в планах, після вбивства матері та сховання її тіла, наступного дня мали повернутись додому з дачі та вподальшому у його квартирі разом з ОСОБА_18 за допомоги болгарки з алмазними кругами мали розпиляти сейф, в якому на думку ОСОБА_19 містились кошти. На запитання «як хотів розпорядись з вмістом сейфу» ОСОБА_20 відповів, що частину, яка була обумовлена відати ОСОБА_21 (300 доларів), а решту з ОСОБА_18 поділити на двох. На запитання захисника ОСОБА_22 , який брав участь при проведенні вказаного слідчого експерименту, «з якою метою ви хотіли вбити свою маму», ОСОБА_7 відповів « сховати її тіло і зняти з карток всі гроші, а розпилявши сейф, забрати з нього грошові кошти». На запитання «чи усвідомлювали хлопці ( ОСОБА_8 та ОСОБА_14 ) за що мали отримати грошові кошти», ОСОБА_7 ствердив, що так і що вони всі розуміли та були готові.

Даний протоколу слідчого експерименту від 16 вересня 2020 року є окремим самостійним процесуальним джерелом доказів, оцінений судом за правилами ст. 94 КПК України. Наведене об`єктивно вказує на наявність у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у тому числі, корисливого мотиву, який виник до початку вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення, а тому твердження захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про протилежне не найшли свого підтвердження як при розгляді в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

Не оспорюючи факт вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а відповідно і правильність кваліфікації дій обвинувачених за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_8 та його захисник заперечують участь останнього у його вчиненні, як організатора, тобто не погоджуються із зробленим судом висновком щодо розподілу їх ролей, зокрема ОСОБА_8 .

Проте, такі їх доводи є безпідставними та об`єктивно спростовуються показаннями свідка ОСОБА_14 , який чітко та ствердно показав суду, що саме ОСОБА_8 запропонував йому «цю роботу». Він же мав психологічний вплив на обвинуваченого ОСОБА_7 , розповідав про план злочину, усі його деталі. При цьому, вплинути на прийняття остаточного рішення, ані він, ані ОСОБА_7 , не могли.

Посилання захисника ОСОБА_10 щодо «прикрашення» ОСОБА_14 своїх показань певними психологічними висновками щодо участі ОСОБА_8 саме як організатора вбивства потерпілої ОСОБА_13 є необґрунтованими. Так потерпіла ОСОБА_13 у суді першої інстанції також вказувала, що її син на протязі останнього року дуже близько спілкувався та товаришував з ОСОБА_8 (інших друзів у нього не було), і на протязі пів року почав дуже змінюватись у гіршу сторону. Вона неодноразово помічала, що її син - ОСОБА_23 повністю під підпорядкуванням ОСОБА_8 , який міг легко впливати на його поведінку, думки та вчинки.

Згідно даних протоколу огляду речей від 29 серпня 2020 року (з доданими фототаблицями), в ході огляду мобільного телефону чорного кольору марки «Хіаомі» установлено наявність у додатку «Telegram» бесіди з користувачем « ОСОБА_24 » із номером НОМЕР_1 ( ОСОБА_8 ) ще 2 серпня 2020 року, за змістом якої ОСОБА_8 запитує у ОСОБА_14 чи пам`ятає він про запропоновану ним роботу, приблизний термін її виконання, а також кошти, які будуть за неї оплачені, а згідно даних протоколів тимчасового доступу до речей і документів від 5 жовтня 2020 року, проведених на підставі ухвали слідчого судді від 14 вересня 2020 року убачаються неодноразові телефонні та Інтернет з`єднання у період з 1 липня 2020 року по 29 вересня 2020 року виключно між абонентами за номером НОМЕР_2 ( ОСОБА_14 ) та НОМЕР_1 ( ОСОБА_8 ). З`єднань між абонентським номером НОМЕР_3 ОСОБА_7 , установлено не було.

Даними протоколу огляду речей від 12 січня 2021 року убачається, що в ході оглянутого судом паперового конверту білого кольору із наявними у ньому дисками, установлено наявність переписки ОСОБА_7 із контактом «Дружище» із номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 . Із її змісту убачається, що саме ОСОБА_8 керує діями ОСОБА_7 . Зокрема, ОСОБА_8 «Заедешь сегодня» (15:39); ОСОБА_7 «Да» « ОСОБА_25 про мамку» «Каков план» (15:40); ОСОБА_8 «Когда приедешь-расскажу». Переписка від 31.12.2019 підтверджує, що ОСОБА_8 міг вплинути та впливав на поведінку ОСОБА_16 . Зокрема, ОСОБА_26 «Ты очень сильно подставил свого единственного друга» (23:18) «Хочешь, иди с родаками куда вздумаеться» «Ты думаеш что они тебе жизнь сделают» (23:19); ОСОБА_27 «Нет» (23:19); ОСОБА_26 «Слушай внимательно» «Утебя последний шанс сей час сохранить общение со мной» (23:20); ОСОБА_27 «и как» (23:21); ОСОБА_26 «До 01:00 ты должен бать у меня с кучей бухла и без еды. Если нет то нет. Живи сам как знаешь» (23:21); ОСОБА_27 «И с подушкой»(23:22); ОСОБА_26 «как хочеш».

У належному ОСОБА_8 мобільному телефоні, в ході його ж огляду 26 січня 2021 року, що відображено у протоколі огляду речей (з доданими фототаблицями) установлено інформацію про 56 номерів телефону та імен абонентів. Серед них - наявність контакту НОМЕР_4 «Дед Ивана» та НОМЕР_5 з іменем « ОСОБА_28 », що згідно матеріалів кримінального провадження, належить ОСОБА_29 . У папці «Viber» - 16 папок з іменами та 19 файлів, серед яких один під назвою «Назар», який містить два файли типу JPG «01(1), «01(2)», з чатом контактів ОСОБА_30 з ОСОБА_31 за 9 липня 2020 року, 14 липня 2020 року, 19 липня 2020 року, 26 липня 2020 року, 7 серпня 2020 року та 8 серпня 2020 року, у якому наявні вхідні та пропущені виклики, при цьому, усі повідомлення у чаті видалено.

Згідно даних протоколу додаткового огляду предмету від 28 січня 2021 року - мобільного телефону марки «Samsung» модель «Galaxy A9 SM-A920F» ІМЕІ 1: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 серійний № НОМЕР_8 (пароль був добровільно наданий підозрюваним ОСОБА_7 ), виявлено наявну переписку у «Viber» із контактом « ОСОБА_32 » з 28 серпня 2020 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у формі аудіо-розмов та установлено, що останній неодноразово говорить ОСОБА_7 про те, щоб він приїхав, їм є про що поговорити. Про те, що він буде йому все розказувати та пояснювати. Буде продумувати їх план далі. Тільки, щоб мати ні про що не пронюхала. Також неодноразово говорить йому про нанесення потерпілій тілесних ушкоджень та про те, щоб той її вбив.

Відтак, ОСОБА_8 , умисно видаляючи повідомлення, намагався приховати свою фактичну роль у вчиненні даного кримінального правопорушення. Слід зауважити, що потерпіла ОСОБА_13 після недоведення ОСОБА_7 до кінця запланованих протиправних дій щодо позбавлення її життя, для зясування мотивів з яких останій міг вчинити вказане, надіслала ОСОБА_8 фотографії тілесних ушкоджень, завданих їй сином. Проте ОСОБА_8 заперечив про обізнаність в будь-яких планах ОСОБА_7 .

Про те, що саме ОСОБА_15 запропонував ОСОБА_7 вбити його ж матір - останній повідомляв і в ході проведеного з ним 16 вересня 2020 року слідчого експерименту (відеозапис за 16 вересня 2020 року 17 хв. 15 сек.), також ОСОБА_8 залучив ОСОБА_14 до вчинення даного злочину (відеозапис за 16 вересня 2020 року 17 хв. 5 сек.), маніпулював його діями (відеозапис за 16 вересня 29 сек).

Наведені докази у їх сукупності та взаємозв`язку підтверджують той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 , виконуючи злочинну роль організатора кримінального правопорушення, володіючи організаторськими здібностями та здатністю впливати на думку інших, організував вчинення умисного вбивства ОСОБА_13 , у тому числі, з корисливих мотивів.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 125 від 18 листопада 2020 року ОСОБА_7 під час інкримінованих йому дій, хронічним, психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим чи іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, виявляв не соціалізований розлад поведінки підліткового віку, дисгармонійний пубертатний криз. Наявні у ОСОБА_7 емоційно-вольові та поведінкові порушення мали значний вплив у досліджуваній ситуації на раціональність прийняття рішень, розуміння власного місця та ролі в досліджуваній ситуації, передбачення наслідків своїх дій та здатність регулювати свою поведінку. Тому під час інкримінованих йому дій він не повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З урахуванням його емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей та рівня розумового розвитку ОСОБА_7 здатний правильно сприймати обставини, що мають значення у справі і давати по них відповідні покази. На момент інкримінованих йому дій не перебував у будь-якому емоційному стані, який міг би суттєво вплинути на його свідомість та діяльність, та розглядатись як психологічна підстава для висновку суду про стан сильного душевного хвилювання. З урахуванням його індивідуально-психологічних особливостей він здатний розуміти характер та фактичний зміст власних дій, керувати ними та передбачати їх наслідки, але не в повній мірі.

Хоча ОСОБА_7 , під час вчинення злочину, і не здатен був повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати, проте з урахуванням положень ст. 20 КК України, є таким, що підлягає кримінальній відповідальності за вчинене.

За змістом пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_8 також ставиться у провину намір його ж вступу у статеві зносини з трупом ОСОБА_13 , фільмування цього та розміщення відео в мережі Інтернет, з метою отримання грошових коштів.

Вважаючи таке обвинувачення доведеним, суд підставно взяв до уваги дані протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 05 жовтня 2020 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 16 вересня 2020 року, якими стверджується, що ОСОБА_8 саме 28 серпня 2020 року надсилав на банківський рахунок monobank № НОМЕР_9 , який належить ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 175 гривень, зокрема, з метою придбання останнім презервативів. Вказане відображено та повністю стверджується протоколом огляду документів від 08 жовтня 2020 року.

Зазначена картка оглянута слідчим, відповідно до протоколу огляду речей від 08 вересня 2020 року та цього ж дня постановою слідчого визнана речовим доказом у даному провадженні та передана на відповідальне зберігання ОСОБА_13 .

Окрім того, про наявність у планах обвинувачених наміру на вчинення вищеописаних дій, обвинувачений ОСОБА_7 повідомляв і в ході проведеного з ним слідчого експерименту. Зокрема, відповідно до протоколу слідчого експерименту на запитання адвоката ОСОБА_22 «для чого треба були презервативи» ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_18 мав по домовленості зґвалтувати вже мертве тіло матері. А тому він ( ОСОБА_7 ) їх і купив для цього, хоча йому це не сильно сподобалось. Також зазначив, що дану частину плану запропонував ОСОБА_18 і він погодився.

Судом першої інстанції вірно зауважено, що самі презервативи, поспіхом, придбані у день, коли планувалось вчинення злочину, шляхом перерахунку грошових коштів на картку, і у разі доведення їх задуму до кінця, у ОСОБА_8 , який показав, що єдиним його другом був лише ОСОБА_7 , не було б змоги проводити час із іншими особами, а відповідно і скористатись такими засобами.

Версія обвинуваченого ОСОБА_8 про наявність у нього відносин з дівчиною, у зв`язку з чим він і попросив купити ОСОБА_7 презервативи, не узгоджується з вищенаведами доказими, які містяться матеріалах справи.

За наведених вище обставин, доводи захисників про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та доказам у кримінальному провадженні, яким на думку захисту судом першої інстанції дана невірна оцінка, апеляційний суд визнає декларативними та безпідставними, а посилання апеляційних скарг захисників не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи та задоволенню не підлягають, оскільки викладені виключно з метою помякшити обвинуваченим покарання за вчинений особливо тяжкий злочин.

Відсутність правової кваліфікації зазначених дій за відповідною окремою нормою кримінального закону є виключно прерогативою органу досудового розслідування, тоді як суд, у відповідності до положень ст. 337 КПК України, проводить судовий розгляд лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта.

Положеннями ст.404 КПК України чітко регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення місцевого суду в межах апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Повнота дослідження судом апеляційної інстанції доказів щодо певного факту має бути забезпечена у випадках, коли під час апеляційного розгляду цей факт встановлюється в інший спосіб, ніж це було здійснено в суді першої інстанції.
Однак, заявляючи клопотання про повторне дослідження доказів встановлених під час судового розгляду, захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_10 не вказано як ці вимоги кореспондуються з приписами ч.3 ст.404 КПК України, оскільки не було зазначено обґрунтованих доводів про порушення, допущені судом першої інстанції при їх дослідженні, та не зазначено в апеляційній скарзі обґрунтованих мотивів невірної оцінки місцевим судом наданих стороною обвинувачення доказів, або не врахування будь-яких доказів.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг захисників та потерпілої про необхідність скасування вироку суду в частині призначеного ОСОБА_7 за ч.3 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_8 за ч.3 ст.27 ч.3 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України покарання, та призначення останнім покарання із застосуванням ст.69 КК України, апеляційний суд, не знаходить їх достатньо переконливими, та не вбачає підстав для їх задоволення.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

При призначенні покарання, яке ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають відбувати реально, суд правильно врахував, що вони вчинили умисний особливо тяжкий злочини проти життя людини з корисливих мотивові, за попередньою змовою групою осіб.

Окрім того, місцевим судом враховано дані про осіб обвинувачених.

Так при призначені покарання ОСОБА_7 судом враховано, що на момент вчинення злочину був неповнолітньою особою, за місцю проживання та навчання характеризується задовільно, скарг на його поведінку не надходило, виховується в неповній сім?ї, умови його проживання задовільні, у ході судового розгляду він розкаявся у вчиненому, попросив вибачення у потерпілої, остання жодних претензій до нього не має, просила призначити мінімально можливе покарання, не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, є особою зовсім молодого віку, вину у вчиненні кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним, визнав частково, стан його здоров?я, однак вчинив злочин відносно найріднішої людини матері, вчинений він умисно, цинічно та холоднокровно, з використанням нікчемного приводу дитячих образ, саме він вчиняв активні дії, спрямовані на позбавлення її життя, а також вказане кримінальне правопорушення не було закінчене лише через втручання у це сторонніх осіб.

Так при призначені покарання ОСОБА_8 судом враховано, що на момент вчинення злочину був неповнолітньою особою, має постійне місце проживання, де характеризується задовільно, що стверджується характеристикою, за місцю навчання характеризувався позитивно, виховується в неповній сім?ї, умови його проживання задовільні, у ході судового розгляду він розкаявся у вчиненому, попросив вибачення у потерпілої, остання претензій до нього не має, просила призначити мінімально можливе покарання, обвинувачений не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, є особою зовсім молодого віку, вину у вчиненні кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним, визнав частково, однак вчинив злочин який саме він організував та розпланував, кримінальне правопорушення вчинено умисно, цинічно та холоднокровно, з використанням нікчемного приводу психологічних образ його товариша та власних корисливих інтересів, а також вказаний злочин не був закінчений лише через втручання у це сторонніх осіб, при цьому, він намагався приховати свою причетність до його вчинення.

Окрім цього до обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 судом віднесено вчинення злочину неповнолітним та щире каяття, оскільки в судовому засіданні останні щиро розкаялись у вчиненому та висловлювали жаль з приводу вчинених ними дій, просили вибачення у потерпілої.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 віднесено вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом не встановлено.

Апеляційним судом встановлено, що наведені судом першої інстанції обставини при обранні виду і міри заходу примусу, та визначення остаточного покарання у виді 10 років позбавлення волі без конфіскації всього належного на праві приватної власності майна, відповідно до ст.98 КК України, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи. При призначенні обвинуваченим покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання.

Посилання апелянтів щодо наявності суперечностей у вироку суду про зазначеня часткового визнання винни обвинуваченими та одночасна вказівка на наявність пом`якшуючої обставини щирого каяття, апеляційним судом до уваги не береться.

Щире каяття як таке, характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася. Так в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачені визнали свою провину повністю саме в плануванні та реалізації їх плану на вбивство потерпілої ОСОБА_13 , висловлювали жаль з приводу вчинених ними дій, просили вибачення у потерпілої, вказували про готовність понести відповальність за вчинене.

Однак при наявності щирого каяття особи не обов`язковим має бути активне сприяння у розкритті злочину. Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання п. 1 ч. 1 ст. 66 КК. Активне сприяння розкриттю злочину означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом.Проте визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

З урахуванням вказаного, судом першої інстанції вірно не віднесено до обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому, в аспекті доводів апеляційних скарг захисників та потерпілої щодо призначення ОСОБА_7 за ч.3 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_8 за ч.3 ст.27 ч.3 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України явно несправедливого покарання, та необхідності призначення обвинуваченим покарання із застосуванням ст.69 КК України, суд зазначає наступне.

ККС ВС у постанові від 09.10.2018. (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Санкцією ч.2 ст.115 КК України передбачено можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі.

Судова колегія зазначає, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування ст. 69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони, по-перше, можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 ст. 66 КК України, і, по-друге, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Відповідно до обставин, які були встановлені судом першої інстанції, обвинуваченні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 цинічно та холоднокровно планували вбивство потерпілої, вибираючи найефективніший та найнепомітніший, на їх думку, спосіб виконання задуманого. При цьому в обвинувачених був наявний і корисливий мотив. Також як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_8 вчинили інкриміноване їм кримінальне правопорушення з використанням нікчемного приводу дитячих образ та, відповідно, психологічних образ товариша на матір

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо призначення обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на відповідний строк, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, дій обвинувачених під час та після вчинення злочину, протиправні дії останніх, які посягали на позбавлення життя особи, що гарантоване Конституцією України та є найвищою соціальною цінністю держави, вчинене з корисливим мотивом, урахувавши особу обвинувачених, а тому доводи апеляційних скарг захисників та потерпілої щодо призначення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_13 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а засудженими в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді