УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2022 року
м. Київ
справа № 216/4181/18
провадження № 51-872ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Центрально-Міського районного суду

м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року щодо останнього,
встановив:
За вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК) раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК та злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 цього Кодексу, та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 125 КК у виді 1 року виправних робіт з відрахуванням в доход держави 10 відсотків заробітку;
- за ч. 1 ст. 122 КК у виді 2 років виправних робіт з відрахуванням в доход держави 20 відсотків заробітку.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого, остаточно призначено покарання у виді 2 років виправних робіт, з відрахуванням в доход держави 20 відсотків заробітку.
Також вирішено цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Вироком суду встановлено, що 20 травня 2018 року, приблизно о 01:00 годині ОСОБА_5 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , під час сварки з раніше знайомими йому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , діючи умисно з метою спричинення ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, знаходячись обличчям до ОСОБА_7 , наніс їй одного удару правим кулаком в область обличчя, після якого потерпіла ОСОБА_7 відійшла від ОСОБА_5 на відстань 3 метрів, де стала із мобільного телефону, що належав ОСОБА_6 , викликати швидку медичну допомогу та поліцію. Вказані дії потерпілої ОСОБА_7 посилили у ОСОБА_5 почуття гострої неприязні до неї, після чого останній, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на спричинення ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, підняв з землі фрагмент цеглини, який утримуючи у правій руці, прицільно кинув в бік голови ОСОБА_7 , в результаті чого влучив фрагментом цеглини в ділянку лоба потерпілої ОСОБА_7 . В результаті злочинних дій ОСОБА_5 , потерпілій ОСОБА_7 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 977 від 11 липня 2018 року, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді забійної рани, синця і саден обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я. Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК.
Крім цього, судом встановлено, що ОСОБА_5 , одразу ж після спричинення потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, 20 травня 2018 року приблизно о 01:05, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно з метою спричинення ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, стоячи звернутий обличчям до останнього, наніс йому не менше 10 ударів обома кулаками в область голови та тулуба, після чого ОСОБА_5 відламав від сидіння поруч розташованої лавки дерев`яний брус довжиною приблизно 141 сантиметр, підшукавши собі в такий спосіб знаряддя злочину, утримуючи який у правій руці, стоячи звернутий обличчям до потерпілого ОСОБА_6 , наніс йому не менше 5 ударів дерев`яним брусом в область тулуба та лівої кисті. Від отриманої значної кількості ударів, потерпілий ОСОБА_6 впав спиною на землю, а ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на спричинення потерпілому ОСОБА_6 середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, утримуючи дерев`яний брус у правій руці, наніс лежачому на землі потерпілому ОСОБА_6 не менше 6 ударів дерев`яним брусом в область тулуба і верхніх кінцівок та не менше 2 ударів взутою правою ногою в область тулуба. В результаті злочинних дій ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_6 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 976 від 11 липня 2018 року, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: перелому 1-ої п`ясткової кістки лівої кисті із зміщенням уламків і синця лівої кисті, які за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби; синця обличчя та саден лівого ліктьового суглобу, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, ОСОБА_5 своїми діями, вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2021 року щодо ОСОБА_5 змінено в частині призначення покарання. Звільнено ОСОБА_5 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 125 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК у зв`язку з закінченням строків давності. Виключено з рішення суду вказівку про призначення ОСОБА_5 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК. Постановлено вважати засудженим ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді виправних робіт строком на 2 роки з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків заробітку.
Доводи касаційної скарги та її вимоги
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить оскаржені судові рішення скасувати, кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає про наявність істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Стверджує про порушення процедури визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, оскільки постанови першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури № 3 від 07 червня 2018 року про призначення групи прокурорів у кримінальних провадженнях № 0001122 та № 0001123 від 06 червня 2018 року не підписані прокурором, а отже усі докази у кримінальному провадженні є недопустимими. Вказує, що суд апеляційної інстанції, всупереч приписам ст. 419 КПК не навів достатніх та переконливих доводів на спростування аналогічних доводів сторони захисту.
Мотиви Суду
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії оскаржених судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як убачається зі змісту доданого до касаційної скарги вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, та злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 цього Кодексу, зроблено з дотриманням правил безпосередності дослідження доказів, на підставі з`ясування обставин, що належать до предмета доказування, які підтверджено дослідженими у судовому засіданні доказами, оціненими відповідно до правил ст. 94 цього Кодексу, та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Так, винуватість засудженого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих проступку та злочину була встановлена на підставі належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом, зокрема: показань засудженого ОСОБА_5 , який винним себе визнав частково, потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_8 ; інших письмових доказів, зокрема: протоколів слідчих експериментів від 05 липня 2018 року; висновку судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_6 № 976 від 14 червня 2018 року; висновку судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_7 № 977 від 14 червня 2018 року; картки виїзду швидкої медичної допомоги про виклик 20 травня 2018 року карети швидкої допомоги за адресою: АДРЕСА_2 ; протоколу огляду місця події від 13 липня 2018 року.
Досліджені судом докази в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку. Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК і є обґрунтованим.
Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368 380 цього Кодексу. В ухвалі апеляційного суду, окрім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, мотиви, що спростовують її доводи у разі залишення апеляційної скарги без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2021 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в межах доводів, наведених захисником, керуючись приписами статей 404, 405 КПК, зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався, надав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника, із зазначенням належних мотивів постановленого рішення обґрунтовано змінив вирок суду першої інстанції щодо призначення засудженому покарання.

Здійснивши перегляд в межах, визначених ст. 404 КПК, і в порядку, встановленому ст. 405 цього Кодексу, свій висновок апеляційний суд зробив на підставі аналізу та належної правової оцінки дотримання місцевим судом правил, встановлених статтями 23, 86, 94 вказаного Кодексу, дійшов переконливого висновку про повноту, всебічність та об`єктивність дослідження обставин кримінального провадження місцевим судом.
Погоджуючись із висновками суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку та правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 122 КК, за обставин, установлених місцевим судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив за правилами ст. 94 КПК у їх сукупності і взаємозв`язку, на підставі чого постановив обґрунтоване рішення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги про порушення порядку збирання доказів у провадженні через недотримання процедури призначення групи прокурорів у цьому провадженні, які є аналогічними доводам касаційної скарги, колегія суддів апеляційного суду встановила, що в матеріалах провадження наявні 2 постанови першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_9 від 07 червня 2018 року про призначення групи прокурорів у кримінальних провадженнях № 0001123 та № 00001122, які не мають підпису вказаної особи. Водночас під час апеляційного перегляду колегією суддів, у відповідності до положень ч. 3 ст. 404 КПК, за клопотанням прокурора було досліджено надані стороною обвинувачення оригінали вказаних вище постанов, де наявні відповідні підписи, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо руху цих кримінальних проваджень із відомостями про процесуальних керівників, з якими були ознайомленні сторони провадження, і копії яких долучені до матеріалів провадження.
З урахуванням викладеного вище апеляційний суд встановив, що орган досудового розслідування діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а докази у кримінальному провадженні є належними і допустимими, порядок їх збирання не порушений, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (частини 1, 2, 6 вказаної статті). Під час судового розгляду учасники судового провадження мають право заявляти клопотання у відповідності до приписів ст. 350 КПК.
Таким чином, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне питання щодо перевірки доказів з огляду на їх належність та допустимість, суд має перевірити ці обставини, в тому числі шляхом витребування та приєднання до справи відповідних процесуальних документів з подальшим наданням їм оцінки. Відповідний висновок був зроблений Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 14 лютого 2022 року (у справі №477/426/17).
Зокрема, постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами.
Якщо в суді першої інстанції це питання не ставилось, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах.
Як убачається зі змісту оскарженої ухвали апеляційного суду, долучені прокурором під час апеляційного перегляду оригінали постанов першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_9 від 07 червня 2018 року про призначення групи прокурорів у кримінальних провадженнях №0001123 та №0001122, в яких наявні відповідні підписи, були досліджені судом апеляційної інстанції, а також надані для ознайомлення сторонам провадження, після чого долучені до матеріалів кримінального провадження. Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в уповноважених осіб відповідних повноважень і, як наслідок, допустимість доказів у цьому кримінальному провадженні, а отже і про законність і обґрунтованість оскарженого вироку.
Обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції в частині наведених мотивів, з яких він виходив при постановленні ухвали, та його висновків щодо інших доводів апеляційної скарги захисником під сумнів не ставиться. Доводи сторони захисту були належно перевірені апеляційним судом, який з урахуванням особливостей, та у межах, встановлених ст. 404 КПК, в порядку, визначеному ст. 405 цього Кодексу, перевірив повноту судового розгляду і правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції й оцінки доказів.
Колегія суддів касаційного суду вважає, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими й обґрунтованими, за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час постановлення рішень.
Касаційний суд не має підстав піддавати сумніву висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо достатності доказів до визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень з огляду на відсутність підстав визнавати їх недопустимими за доводами касаційної скарги та встановлені ст. 433 КПК межі касаційного розгляду.
В аспекті оцінки дотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК, колегія суддів враховує, що приписи пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зобов`язують суд обґрунтовувати своє рішення, не можна тлумачити як такі, що вимагають детальної відповіді на кожен аргумент, а питання про те, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання належного обґрунтування може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У цьому кримінальному провадженні відповідні стандарти вмотивування судового рішення судом апеляційної інстанції дотримано.
Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржених судових рішень з мотивів, зазначених у касаційній скарзі захисника, та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд
постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року щодо останнього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3