КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали з кримінального провадження №0006667 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 260, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 258 КК України,за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 лютого 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 лютого 2022 рокупродовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 02 квітня 2022 року включно.

Таке рішення суд, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень, за одне з яких, зокрема, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна, та дані про особу обвинуваченого, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки він має паспорти громадянина України для виїзду за кордон та неодноразово перетинав державний кордон України, і усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним у тих кримінальних правопорушеннях, в яких він обвинувачується, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також ризик незаконного впливу на свідків, які ще не допитані у судовому засіданні, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань, та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, і тому інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам.
______________________________________________________________
Справа №11-кп/824/1957/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7
Категорія: ч. 2 ст. 258 КК України Доповідач ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі з доповненнями до неї захисник ОСОБА_5 , вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і практики Європейського суду з прав людини, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 відмовити та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при винесенні оскаржуваної ухвали суддя не обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини щодо неприпустимості обов`язкового тримання під вартою у разі підозри у вчиненні тяжкого злочину.
Зокрема, зазначає, що суддя безпідставно посилається на існування такого ризику, як переховування від суду, який не може бути підставою для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений передав на зберігання свої паспорти громадянина України для виїзду за кордон та не зможе перетнути державний кордон України, а також має на утриманні трьох малолітніх дітей та матір пенсійного віку, що унеможливлює залишення останнім свого місця проживання. При цьому, уникнення вказаного ризику можливе за допомогою застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із зобов`язанням носити електронний браслет, що унеможливить обвинуваченого відлучатись з визначеного судом місця домашнього арешту та постійно знаходитись під контролем свого місця перебування за допомогою електронного браслету.

Також не може братися до уваги та бути основною підставою для продовження строку дії виняткового запобіжного заходу, такого як тримання під вартою, і такий ризик, як незаконний вплив на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки вказаний ризик сторона обвинувачення формально та шаблонно використовує у кожному клопотанні, а суд - в кожній ухвалі про застосування та продовження до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що також суперечить практиці Європейського суду з прав людини. При цьому, за час дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не було вжито жодних дій для безпосереднього отримання судом свідчень від свідків, показання яких, на думку суду, є необхідними.
Крім того, суддя при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу не оцінила в сукупності всі обставини, зазначені в ст. 178 КПК України, дослідження яких є обов`язковим, а саме не враховано, що ОСОБА_6 має незадовільний стан здоров`я та за час тримання під вартою неодноразово звертався до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги. Крім того, під час участі у бойових діях у зоні проведення АТО останній отримав поранення та останнім часом у нього спостерігається загострення існуючих хвороб. Також ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, зокрема має дружину, трьох малолітніх дітей, які потребують постійної участі батька у їх вихованні, адже, окрім іншого, вони визнані як діти, які постраждали внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, зазнавши психологічного насильства. Крім того, на утриманні обвинуваченого перебуває матір пенсійного віку, якій, з огляду на вік та стан здоров`я, необхідна постійна допомога.
Крім того, ОСОБА_6 має бездоганну репутацію серед колег та побратимів, про що свідчить наявність в останнього численних державних нагород, обрання депутатом Верховної Ради VIII скликання та участь останнього в зоні бойових дій антитерористичної операції (АТО) та наявність посвідчення учасника бойових дій.
Також суддею не досліджено факту дотримання обвинуваченим ОСОБА_6 умов раніше застосованих до нього запобіжних заходів, зокрема, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 14.07.2021 у справі № 760/17487/21 ОСОБА_6 було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням ряду обов`язків. Тобто у період з 14.07.2021 р. до 25.07.2021 р. ОСОБА_6 перебував під домашнім арештом, виконував всі покладені на нього рішенням суду обов`язки і не порушував жодним чином застосований до нього запобіжний захід.
Отже, при застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, останній не вчиняв тих дій, які стороною обвинувачення та суддею покладені в обґрунтування наявності ризиків, а саме не переховувався від суду та жодним чином не впливав на свідків, однак, суддею даний факт, про який неодноразово наголошувала сторона захисту, було проігноровано.
За таких обставин, вважає, що суддя в порушення чинних норм Кримінального процесуального кодексу України неправомірно винесла ухвалу, якою продовжила строк тримання під вартою ОСОБА_6 , не дослідивши при цьому, медичних протипоказань, відсутності судимостей, наявність родини, бездоганної репутації обвинуваченого, а також дотримання раніше застосованих запобіжних заходів, зокрема цілодобового домашнього арешту та виконання всіх покладених судом обов`язків.
При цьому суддя при винесенні оскаржуваної ухвали не врахувала закінчення робочого часу, виснаженість учасників судового засідання, можливість перенесення судового засідання на іншу дату та час, винесла ухвалу поза межами робочого часу, без участі захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 , який залишив судове засідання з огляду на закінчення робочого часу, необхідності відпочинку, а також належної підготовки до інших судових засідань та надання правової допомоги іншим клієнтам, чим порушила права обвинуваченого на професійну правничу допомогу, яке передбачено ст. 59 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону та враховуючи, що всі учасники повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, проте клопотань про їх участь в апеляційному розгляді ними особисто не заявлялось, а також зважаючи на скорочені терміни розгляду таких апеляційних скарг, апеляційний розгляд здійснено без участі сторін судового провадження, лише за участі захисника ОСОБА_5 , який є єдиним апелянтом і з`явився за повідомленням суду про розгляд провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За змістом ч. 1 ст. 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів з кримінального провадження №0006667 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 260, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 258 КК України, ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 260 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 333 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 260 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. При цьому суд, врахувавши що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень, за одне з яких, зокрема, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна, та дані про особу обвинуваченого,мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування обвинуваченого від суду,оскільки він має паспорти громадянина України для виїзду за кордон та неодноразово перетинав державний кордон України, і усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним у тих кримінальних правопорушеннях, в яких він обвинувачується, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також ризик незаконного впливу на свідків, які ще не допитані у судовому засіданні, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань, та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи захисника ОСОБА_5 проте, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Враховуючи характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень проти громадської безпеки, за одне з яких, зокрема, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна, а також, приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений ОСОБА_17 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, оскільки, маючи паспорти громадянина України для виїзду за кордон, він неодноразово перетинав державний кордон України, та може вчинити такі дії, усвідомлюючи і тяжкість покарання, що йому загрожує у разі доведеності його винуватості у вчиненні тих кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, а також незаконно впливати на свідків, які ще не допитані у судовому засіданні, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається захисник ОСОБА_5 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.
Щодо посилань захисника ОСОБА_5 на те, що не існує будь-якого ризику втечі ОСОБА_6 , оскільки він передав на зберігання свої паспорти громадянина України для виїзду за кордон і не зможе перетнути державний кордон України, має на утриманні трьох малолітніх дітей та матір пенсійного віку, що унеможливлює залишення останнім свого місця проживання, а також не порушував раніше застосований до нього ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 14.07.2021 року запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, то вони є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, його конкретні обставини та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які переконливо доводять існування ризику втечі, що є надто високим, тому, на переконання колегії суддів, достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання ОСОБА_6 під вартою, щоб завадити цьому.

Що стосується доводів захисника про те, що посилання прокурора на існування ризику впливу на свідків є формальною підставою для незаконного продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки за час дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не було вжито жодних дій для безпосереднього отримання судом свідчень від свідків, показання яких, на думку суду, є необхідними, то вони не заслуговують на увагу, оскільки прокурор має право заявити про допит свідків на будь-якій стадії судового розгляду, відповідно до визначеного судом обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядку їх дослідження.

Наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_5 дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш мякого запобіжного заходу.

Що стосується посилань захисника на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , який під час участі у бойових діях у зоні проведення АТО отримав поранення і останнім часом у нього спостерігається загострення існуючих хвороб, то матеріали судового провадження не містять таких даних, які б вказували на таке суттєве його погіршення та неможливість його утримання у зв`язку з цим під вартою, а до того ж це не є безумовною підставою для обрання ОСОБА_6 менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Також слід визнати безпідставними і посилання апелянта на ухвалення даного судового рішення поза межами робочого часу та без участі захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 , чим було порушено право ОСОБА_6 на захист, адже, як слідує з наданих матеріалів та журналу судових засідань від 01.02.2022 року, і це не оспорюється захисником ОСОБА_5 , він безпосередньо брав участь у судовому засіданні 01.02.2022 року, здійснюючи захист саме обвинуваченого ОСОБА_6 , яке розпочалося 01.02.2022 року о 12:59 год., тобто в межах робочого часу місцевого суду, висловив свою думку щодо заявленого прокурором клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а, після надання можливості обвинуваченому ОСОБА_6 висловити свою думку щодо заявленого клопотання, залишив зал судових засідань, посилаючись на закінчення робочого часу суду та його робочого часу, як адвоката, незважаючи на продовження судового засідання через скорочені терміни розгляду даних клопотань та заборону суду залишати залу судових засідань, що відбулось на завершальній стадії судового засідання, під час якого в підсумку було лише вислухано думку обвинуваченого ОСОБА_6 щодо заявленого клопотання та суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

А відтак, на переконання колегії суддів, судом не було допущено порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 і таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення щодо продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у виді цілодобового домашнього арешту, що є змістом апеляційної вимоги захисника ОСОБА_5 , принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 02 лютого 2022 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 лютого 2022 року, якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 02 квітня 2022 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3