ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/10295/21

Провадження № 11-кп/4820/132/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000301 від 31.03.2021 року за апеляційними скаргами обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_7 , на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 серпня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мирне Біляївського району Одеської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні одна малолітня дитина, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 25.01.2001 року Беляєвським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 81 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з застосуванням ст. 45 КК України 1960 року умовно з іспитовим строком терміном 1 рік та зі сплатою штрафу в сумі 680 грн.;
- 05.06.2001 року Беляєвським районним судом Одеської області за ст.ст.206 ч.2, 81 ч.3, 42 ч.1, 43 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців та штрафу в сумі 680 грн.;
- 11.08.2003 року Іллічівським міським судом Одеської області за ст.ст. 185 ч.5, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, за виключенням житла;
- 17.11.2014 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ст.ст. 185 ч.3, 185 ч.5, 187 ч.4, 70 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього майна;
звільненого з установи відбування покарання 25.09.2017 року по відбуттю строку покарання;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Хмельницького, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області:

- 06.04.2010 року - за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням зі встановленням іспитового строку терміном 2 роки;
- 30.11.2010 року - за ст.ст. 187 ч.2, 190 ч.2, 185 ч.2, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, за виключенням житла;
- 27.04.2011 року - за ст.ст. 186 ч.2, 186 ч.3, 186 ч.4, 70 ч.4 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, за виключенням житла;
- 09.07.2019 року - за ст.ст. 189 ч.2, 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 7 місяців;
звільненого з установи відбування покарання 10.01.2020 року по відбуттю строку покарання,

визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено кожному покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Запобіжні заходи до набрання вироком законної сили ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишено попередні тримання під вартою.
Початок строку відбуття ОСОБА_6 покарання ухвалено рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зараховано у строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 31.03.2021 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Початок строку відбуття ОСОБА_7 покарання ухвалено рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зараховано у строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 31.03.2021 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави по 326 грн. 90 коп. документально підтверджених витрат на залучення експерта з кожного.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 02.04.2021 на металошукач марки «Tracer» скасовано.
Питання речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, групою осіб, з корисливим мотивом та з метою заволодіння чужим майном, 31.03.2021 року біля 17 год. 00 хв., перебуваючи в під`їзді №1, будинку АДРЕСА_4 , відкрито викрали у ОСОБА_10 металошукач марки «Tracer M-ray 912» вартістю 1250 грн., якого ОСОБА_6 , свою рукою забрав з рук потерпілого та передав ОСОБА_7 , після чого обвинувачені, утримуючи в себе вказаний металошукач, залишили місце події і в подальшому розпорядились ним на власний розсуд.
Обвинувачені вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 , просить вирок місцевого суду відносно ОСОБА_6 скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Захисник вказує, що в діях ОСОБА_6 відсутня об`єктивна сторона, інкримінованого злочину, оскільки у нього відсутній корисливий мотив. Переконує, що судом під час розгляду було встановлено, що ОСОБА_6 діяв не з метою викрадення металошукача, а з метою спонукати брата потерпілого до зустрічі з ним та ОСОБА_7 . Суд першої інстанції не відображає у вироку та не надає належної оцінки ряду обставинам, зокрема тому, що обвинувачені приїхали за адресою де проживає потерпілий із наміром зустрітись з його братом ОСОБА_11 , причиною їх приїзду було прохання ОСОБА_12 , щоб вони супроводжували її і були присутніми коли ОСОБА_13 буде вибачатись перед нею. Обвинувачені надали адресу свого перебування потерпілому, щоб той приїхав. Металошукач зберігався на балконі квартири по АДРЕСА_5 , де тимчасово проживав ОСОБА_6 . Переконує, що жодна з дій обвинувачених не свідчить про те, що вони разом (чи кожен окремо) бажали збагатитись із продажу металошукача, також був відсутній і намір залишення його собі. Будь-якої цінності металошукач для обвинувачених не становив. Отже вважає, що ОСОБА_6 хоч і мав об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, однак, відсутність корисливого мотиву свідчить про відсутність суб`єктивної сторони складу вказаного злочину, а тому відповідно до ч. 7 ст. 284 КПК України суд повинен був ухвалити відносно нього виправдувальний вирок.
Обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок місцевого суду відносно нього скасувати, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Вказує, що він не мав корисливого мотиву, що підтверджується показаннями свідків потерпілого. Пояснює, що забрали даний металошукач, щоб зустрітися з братом потерпілого, що може підтвердити сам потерпілий, у зв`язку з чим даний вирок підлягає скасуванню.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. На думку захисту суд І інстанції дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи і, як наслідок, невірно застосував Закон України про кримінальну відповідальність.Вказує, що у даному випадку наданими стороною обвинувачення доказами, показаннями потерпілого, свідків та поясненнями самих обвинувачених, наданими в суді, наявність корисливого мотиву у ОСОБА_7 на відкрите викрадення чужого майна не доведено. Вказує, що судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 направились до під`їзду №1, будинку АДРЕСА_4 , не з метою вчинення будь - яких злочинних дій, а на прохання свідка ОСОБА_12 , оскільки, в останньої, із братом потерпілого ОСОБА_10 був конфлікт у якому обвинувачені хотіли відстояти інтереси свідка ОСОБА_14 (яка перебуває у дружніх відносинах з обвинуваченим ОСОБА_7 ). По прибуттю, на вказане місце, обвинувачені зустріли потерпілого ОСОБА_10 , який вів розмову із свідком ОСОБА_15 , намагались з`ясувати у потерпілого місце знаходження його брата з метою з`ясування обставин конфлікту із ОСОБА_12 . В той же час спостерігали у потерпілого в руках металошукач. Вказаний металошукач для обвинуваченого ОСОБА_16 не пред`являв жодної цінності, як майно, яким можна заволодіти з метою наживи. Даним металошукачем він у потерпілого не заволодівав, а отримав його з рук обвинуваченого ОСОБА_6 , про що будь-яких домовленостей не було. Після того як на сходинковий марш вийшла матір потерпілого та розпочала кричати, виганяючи всіх на вулицю, ОСОБА_7 повернув ОСОБА_6 металошукач та із свідком ОСОБА_12 покинув під`їзд будинку. Про те, що обвинувачений ОСОБА_6 залишив металошукач при собі ОСОБА_7 дізнався в автомобілі таксі та про це попередньої домовленості із ОСОБА_6 не мав. Стверджує, що метою залишення металошукача в обвинувачених був намір повернути його брату потерпілого ОСОБА_10 , таким чином, організувавши з ним зустріч, однак не корисливий мотив на його викрадення. Після того як обвинувачені покинули місце події, ОСОБА_7 мав неодноразові телефонні розмови з потерпілим через мобільний термінал свідка ОСОБА_12 , в яких не заперечував можливості повернення металошукача останньому. Погодився на зустріч з потерпілим, повідомивши при цьому місце свого перебування, на якій і був затриманий працівниками поліції. Обвинувачені вжили заходів щодо збереження майна. Сторона захисту наголошує, що потерпілий ОСОБА_10 жодних претензій до обвинувачених не має. Уважає, що вина ОСОБА_7 у грабежі вчиненому, повторно, не доведена за відсутності у нього корисливого мотиву та дій з його боку на протиправне заволодіння чужим майном.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників, на підтримку поданих апеляційних скарг, з посиланням на зазначені у них доводи, прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив, дав належну правову оцінку.

Доводи захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 про непричетність обвинувачених до вчинення грабежу не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є безпідставними.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 показав, що на прохання ОСОБА_7 , разом з ним та дівчиною на ім`я ОСОБА_17 поїхав у вказане місце «розрібратись» з хлопцем на ім`я « ОСОБА_13 », який напередодні вдарив ОСОБА_18 . Коли сходами піднялись на п`ятий поверх вказаного будинку, то на сходинковому майданчику було двоє хлопців, один з яких тримав в руках металошукач. Яна вказала на потерпілого як на брата того ОСОБА_11 , якого вони шукають. На його прохання потерпілий дав йому подивитись металошукач та повідомив, що брата немає вдома. Він передав металошукач ОСОБА_19 , який в іншій руці тримав дерев`яну палицю, яку підібрав у під`їзді вказаного будинку. Потерпілий просив повернути йому металошукач, на що він сказав йому спускатись на вулицю, тому що вийшла мати потерпілого і почала кричати. По дорозі сходинковими маршами ОСОБА_7 передав металошукача йому. Вийшовши на вулицю він помітив, що ОСОБА_7 і ОСОБА_17 сідають в автомобіль, яким вони приїхали, тому і він, не дочекавшись потерпілого, також сів в автомобіль, взявши із собою металошукач і вони з місця події поїхали. Цього металошукача він поклав на балкон кімнати, яку знімав.
Такі ж показання було надано в суді першої та апеляційної інстанції і обвинуваченим ОСОБА_7 .
Потерпілий ОСОБА_10 , в суді першої інстанції, вказав про те, що коли, у вказаний час, на сходинковому майданчику біля свої квартири, тримаючи у руках металошукач, розповідав ОСОБА_15 як ним користуватись, до них по сходах піднялись, раніше не знайомі йому, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , останній тримав у руці дерев`яний кийок. ОСОБА_6 в грубій формі сказав : «о металошукач, дай подивитись» і тут же своєю рукою забрав його у нього з рук. Він злякався обвинувачених, тому і не заперечував проти цього. Далі ОСОБА_6 запитав чи є брат вдома, та передав металошукач ОСОБА_7 . Він відповів, що брата немає і попросив повернути йому металошукач, на що ОСОБА_6 повідомив «спускайся вниз, там розберемось». Він ще декілька разів просив обвинувачених повернути йому металошукач, однак ті не звертали уваги на його прохання. Коли він вийшов на вулицю і побачив як ОСОБА_6 , утримуючи при собі металошукач, сів в автомобіль і той поїхав у невідомому йому напрямку. ОСОБА_15 , який знаходився на вулиці, повідомив, що у вказаному автомобілі поїхали обидва обвинувачені та дівчина ОСОБА_17 , яка була з ними, і що ОСОБА_7 вдарив його кийком по нозі. Він тут же зателефонував в поліцію та повідомив, що в нього викрали металошукач.
Разом з тим, винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у вчиненні цього злочину, підтверджується іншими об`єктивними даними, а саме:
- протоколу огляду місця події від 31.03.2021 року, в якому зафіксовано, що місцем події є сходинковий майданчик на 5 поверсі під`їзду №1, будинку АДРЕСА_4 .
-протоколу слідчого експерименту від 01.04.2021 року та відеозапису цієї слідчої дії, з якого слідує, що потерпілий ОСОБА_10 показав де саме він, разом з ОСОБА_15 , розташовувались на сходинковому майданчику 5-го поверху під`їзду №1, будинку АДРЕСА_4 , звідки саме підійшли двоє невідомих осіб, як саме один із цих осіб забрав у нього з рук металошукача та передав його іншому, а також напрямок, у якому ці особи пішли, утримуючи при собі вказаний металошукач.
- показань свідка ОСОБА_15 про те, що у вказаний день прийшов до ОСОБА_10 позичити металошукач. На сходинковому майданчику 5-го поверху, біля квартири потерпілого, останній, тримаючи в руках металошукач, розповідав йому як ним користуватись. В цей час, на сходиковому майданчику, між 4 та 5 поверхами, він помітив дівчину на ім`я « ОСОБА_17 » та у швидкому темпі до них, піднялись раніше не знайомі йому, обвинувачені. ОСОБА_6 своєю рукою вирвав з рук потерпілого металошукач та передав його ОСОБА_7 , який мав при собі биту. Потерпілий просив повернути йому металошукач, проте обвинувачені сказали виходь на вулицю там поговоримо. ОСОБА_10 пішов у квартиру вдягнутись, а він вийшов на вулицю. Через декілька секунд на вулицю вийшли обвинувачені та ОСОБА_17 . Металошукач був в руках у ОСОБА_6 і той почав цим металошукачем штовхвати йому в обличчя, а ОСОБА_7 наніс йому удар битою по нозі. Яна сказала їм не чіпати його. Після цього обвинувачені разом з ОСОБА_20 сіли в автомобіль і поїхали. Коли автомобіль від`їжджав з двору, на вулицю вибіг потерпілий, який відразу ж зателефонував в поліцію та повідомив, що в нього викрали металошукач.
- протоколу слідчого експерименту від 01.04.2021 року та відеозапису цієї слідчої дії, згідно з яким, цей свідок ОСОБА_15 показав :- місце, де один із незнайомців, своєю рукою, вирвав з рук ОСОБА_10 металошукач та передав його іншому, який тримав у руці биту;- місце, де в цей час знаходилась дівчина на імя « ОСОБА_17 »;
- місце, де незнайомець, який вирвав з рук ОСОБА_10 металошукач, штовхав цим металошукачем йому в обличчя, а інший - наніс йому удар битою по нозі;- місце де ці незнайомці, разом з ОСОБА_20 , сіли в автомобіль і поїхали у невідомому напрямку, забравши з собою металошукач.

- показань свідка ОСОБА_21 про те, що у вказаний день до її сина зателефонував товариш і попросив надати йому, в тимчасове користування, металошукач. Син взяв металошукач і вийшов з квартири в під`їзд. Почувши крики вони вийшла з квартири і побачила, що на сходинковому майданчику поряд з її сином та його товаришем, знаходились обвинувачені, а на пів поверху нижче стояла дівчина на ім`я « ОСОБА_17 ». Металошукач у руці тримав ОСОБА_7 , а в іншій руці у нього була дубинка. Син просив щоб йому повернули металошукач, на що ОСОБА_6 сказав, виходь на вулицю там поговоримо. Син пішов на вулицю, а пізніше розповів, що коли він вийшов, то обвинувачених з металошукачем уже не було. Товариш сина розповів, що обвинувачені разом з ОСОБА_20 сіли в автомобіль і поїхали, забравши з собою металошукач, при цьому один із них вдарив його дубинкою по нозі.
- показань свідка ОСОБА_22 про те, що надаючи послуги таксі підвозив дівчину і двох хлопців до одного з будинків, по АДРЕСА_4 , та що неподалік Хмельницького СІЗО. Вони попросили його зачекати, а самі кудись пішли. Повернулись через 5-10 хв., сіли в автомобіль, і на їх прохання, він відвіз їх на вулицю Інститутську.
- письмової заяви ОСОБА_23 та протоколу огляду від 31.03.2021 року, відповідно до якої, саме він ОСОБА_23 , 31.03.2021 року, добровільно видав працівникам поліції металошукач марки «Tracer» чорного кольору зі палицею (штангою) сірого кольору.
- показань свідка ОСОБА_23 який вказав, що у вказаний день він разом з обвинуваченими, ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , в квартирі останнього, вживали спритні напої. На балконі він з ОСОБА_24 виявили металошукач та вирішили здати його у ломбард. По дорозі до них підійшли працівники поліції, яким він добровільно видав цього металошукача, адже ті сповістили, що металошукач крадений.
- пред`явлення речей для впізнання, згідно з яким зафіксовано у протоколі цієї слідчої дії від 1.04.2021 року, що потерпілий ОСОБА_10 впізнав саме цей металошукач як свій.
- висновку судово товарознавчої експертизи №СЕ-19/123-21/2215-ТВ від 07.04.2021, відповідно до якого ринкова вартість цього металошукача станом на 31.03.2021 могла становити 1250 грн.
Показання свідка ОСОБА_12 про те, що у вказаний час та місці обвинувачені не забирали у потерпілого металошукач, що обвинувачений ОСОБА_7 тримав у ріці віник, а не дерев`яний кийок, суд обґрунтовано відхилив, оскільки вони суперечать як показанням потерпілого та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_21 так і показанням самих обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Зазначені докази узгоджуються з іншими наведеними письмовими і речовими доказами по справі, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав ставити їх під сумнів. При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного його вирішення. Проявів упередженості щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , під час судового розгляду, не встановлено.

Ці, та інші, наведені у вироку докази, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно.

Твердження захисника ОСОБА_8 , що жодна з дій обвинувачених не свідчить про те, що вони разом чи кожен окремо бажали збагатитись із продажу металошукача, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовується сукупністю досліджених доказів судом першої інстанції.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання недопустимими доказами протоколи пред`явлення осіб для впізнання від 01.04.2021 року, у яких зафіксовано, що потерпілий ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як осіб, які заволоділи його майном; а свідок ОСОБА_15 впізнав їх як осіб, які заволоділи майном його товариша по АДРЕСА_4 , так як такі були проведенні з порушенням вимог ч. 1 ст. 228 КПК України.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України є правильною.

Твердження сторони захисту про те, що у діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки у них був відсутній корисливий мотив на заволодіння металошукача, є безпідставними, так як сукупність зібраних та досліджених судом доказів підтверджує вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, а саме відкритого викрадення чужого майна (грабіж), повторно.

Суб`єктивна сторона грабежу характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.
Про вчинення цього злочину, з корисливих мотивів, свідчить те, що металошукач, яким вони заволоділи, потерпілому не повернули, хоча і мали таку можливість, не повідомили його про те, що металошукач у них.

Факт заволодіння обвинуваченими чужим майном без відповідних на це правових підстав свідчить про наявність в діях вказаних осіб саме корисливого мотиву.

Стороною захисту, в апеляційній інстанції не було надано доказів того, що між обвинуваченими та потерпілим існують будь-які цивільно-правові відносини або боргові зобов`язання, які б вказували на відсутність корисливого мотиву з метою збагачення.

Висновки суду щодо оцінки доказів винуватості обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на що є посилання в апеляційних скаргах, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України. Доводи сторони захисту і обвинуваченого ОСОБА_6 про зворотнє позбавлені підстав.

Згідно з положеннями ст.94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Вказаних вимог закону місцевим судом дотримано, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і доказовій базі в цілому.
Оцінку доказам, в тому числі їх допустимості, суд, у відповідності до положень ст.89 КПК України, надає в нарадчій кімнаті, під час ухвалення судового рішення, що і було зроблено, так як вирок суду містить докладні мотиви на спростування доводів сторони захисту про невинуватість обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Упродовж розгляду справи місцевий суд, з`ясувавши, передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмету доказування, встановив факт вчинення кримінального правопорушення й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину.
Всупереч твердженням апелянтів, фактичні дані, які покладено в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримані в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані, в силу ст.84 КПК України, є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне, та про істотне порушення судом приписів ст.94 цього Кодексу, захисником не наведено.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Отже, застосовуючи вказаний стандарт доказування, в цій справі, суд обґрунтовано врахував сукупність доказів у комплексі.
Необґрунтованими є доводи сторони захисту, і щодо інших, допущених у кримінальному провадженні порушень кримінального процесуального закону, оскільки таких порушень, які могли б вплинути на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , правильності кваліфікації їх дій і поставити під сумнів законність та обґрунтованість вироку суду і відповідно до ст. 409 КПК України були б підставою для його скасування, колегією суддів не виявлено.
В апеляційних скаргах містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).
На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданих апеляційних скарг.

Покарання за злочин, у виді 4 років позбавлення волі, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 призначено у відповідності до положень ст.ст.65, 50 КК України та у межах санкції ч.2 ст.186 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченим, в мінімальному розмірі санкції ч. 2 ст. 186 КК України, судом враховані фактичні обставини справи, тяжкість вчиненого обвинуваченими злочину, який відноситься до тяжких, особи винних, відсутність пом`якшуючих та наявність в обвинуваченого ОСОБА_7 обтяжуючої покарання обставини.

Зокрема, враховано те, що обвинувачені характеризуються посередньо, раніше неодноразово судимі, скоїли тяжкий злочин, ОСОБА_6 має на утриманні малолітню дитину.
Як ОСОБА_6 так і ОСОБА_7 у скоєному не розкаялись, адже щире розкаяння, як вказав Верховний Суд у постанові від 18.09.2019 року (справа №166/1065/18) передбачає визнання факту вчинення злочинних дій, відверте визнання своєї провини у вчиненому конкретному злочині, щирий жаль з приводу скоєння злочину та осуд своєї поведінки, виправлення наслідків вчиненого. Нічого цього обвинувачені не робили.
Крім того, обвинувачені раніше неодноразово реально відбували покарання у виді позбавлення волі, відповідних висновків для себе не зробили, на шлях виправлення не стали і знову вчинили умисний тяжкий корисливий злочин.
Колегія суддів, не вбачає підстав для призначення обвинуваченим більш м`якого покарання, на що вони посилались в судових дебатах.

До такого висновку колегія суддів приходить з огляду на те, що

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будучи особами, які раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, продовжили злочинну діяльність, вчинили новий злочин, після звільнення з місць позбавлення волі, який відносяться до тяжких, що свідчить про їх підвищену суспільну небезпеку, а також про те, що на шлях виправлення вони не стали.

Відтак, призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання є необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим колегія суддів не знаходить.

Керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 серпня 2021 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_26 та ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3