Справа № 202/2592/22
Провадження № 1-кп/202/279/2022
УХВАЛА
Іменем України

08 серпня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000408 від 19.03.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, громадянин України, має вищу освіту, маючий на утриманні малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає у АДРЕСА_2 ,раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и в:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що під час досудового розслідування, а також судового розгляду до обвинуваченого був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за час перебування під вартою ризики не зменшились, а тому застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 вважав, що ризики для тримання обвинуваченого під вартою втратили своє існування, тому вважає, що є підстави для зміни запобіжного заходу на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав захисника.

Суд заслухавши сторону захисту, прокурора, вважає, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд ураховував вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому судом враховано,що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Суд зазначав, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, у відповідності до вимог ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

При розгляді цього клопотання суд, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, розуміє, що питання про те, чи є подальше тримання під вартою обґрунтованим не можна вирішувати «in abstracto». Це питання має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими суд мотивує своє рішення, та належно задокументованих фактів. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагають істинні потреби публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують вимогу поваги до особистої свободи (рішення в справі «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy) [ВП], заява № 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Суд зауважує, що тяжкість висунутих обвинувачень, ризик ухилення від слідства та суду, незаконний вплив на потерпілого, свідків були підставами для винесення ухвали про обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу. Однак на цей час таких підстав навести вже неможливо, оскільки при розгляді кримінального суду залишилось тільки допитати експерта, існування обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, з урахуванням практики ЄСПЛ, перестає бути підставою для позбавлення свободи, тому ризики, передбачені ст. 177 КПК значно зменшились.

Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав про необхідність розгляду можливості обрання альтернативних запобіжних заходів. Суд зваживши наявність ризиків, що залишились, а це переховування від суду, вважає його недостатнім для тримання обвинуваченого під вартою, а тому вважає за необхідне змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Керуючись ст.ст. 331, 350 КПК України, суд, -
Постановив :
Клопотання прокурора задовольнити частково.

ОСОБА_5 змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком на 60 діб, тобто до 06.10.2022 року, включно, заборонивши йому з 20.00 години до 09.00 години залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 .

Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:
1) з`являтися за суду;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду.
Обвинуваченому письмово (під розпис) повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання за місцем проживання обвинувачених.
Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_6