Номер провадження: 11-сс/813/1124/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2022 року про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000420 від 26 березня 2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2, 3 ст. 27, ч.5 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2022 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.2,3 ст.27, ч.5 ст.185 КК України, продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський ізолятор», строком до 12 вересня 2022 року включно.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава 300 (трьохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 744 300 (сімсот сорок чотири тисячі триста) гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем мешкання АДРЕСА_1 в період часу з 21:00 до 07:00 години, у разі неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зменшити суму застави до 80 ( вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме до 208 000 ( двісті вісім тисяч) гривень.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що:

1)Вказана ухвала є незаконною та необґрунтованою, з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а розмір застави не може бути завідомо непомірним для підозрюваного.

2)Слідчий суддя не обґрунтував, чому інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

3)Також захисник вважає передчасними висновки слідчого судді про наявність ризику переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_8 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одружений, займає відповідальне становище, працює різноробочим на підприємстві « Світ Хліба».

4)Жодних ризиків, передбачених ст.177 КПК України слідчим та прокурором не доведені.

Позиції учасників судового провадження
Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі та дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 3 ст.27, ч.5 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: організація таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у інше приміщення, що завдало значної шкоди потерпілому, вчиненого в особливо великих розмірах, групою осіб.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме: здійсненими тимчасовими доступами до інформації; проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями, зокрема: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, а саме контроль за телефонними розмовами відносно гр. ОСОБА_8 ; обстеження публічно недоступного місця, житла чи іншого володіння особи шляхом таємного проникнення в нього, у тому числі з використанням технічних засобів аудіо-, відеоконтролю особи, з метою виявлення і фіксації слідів вчинення злочину, речей і документів, а саме автомобіля «Toyota Land Cruiser 100» та аудіо-, відеоконтроль особи; допитами свідків, проведеними обшуками, речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вище зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, 3 ст.27, ч.5 ст.185 КК України.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 , оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Злочин, передбачений ч.5 ст.185 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду існує і є обґрунтованим.

Крім того, характер та обставини вчинених злочинів, які інкримінуються ОСОБА_8 , свідчать про реальність ризику того, що у випадку застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаним з позбавленням волі, підозрюваний може незаконно впливати на потерпілих та свідків, з метою схилити її до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Також апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні існує ризик передбачений п.5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може продовжувати вчиняти нові злочини проти власності.

Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_8 раніше він вже притягався до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.186 КК України і на теперішній час в Суворовському районному суді м. Одеси на стадії судового розгляду знаходиться інше кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

При цьому, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Апеляційний суд приймає до уваги те, що ОСОБА_8 одружений та має двох неповнолітніх дітей, однак вважає, що, з урахуванням обставин вчинення ікримінованого ОСОБА_8 злочину, зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Разом з тим апеляційний суд ураховує, що підозрюваний не має членів сім`ї, які не можуть залишатись виключно без його нагляду, його стан здоров`я не перешкоджає перебуванню в умовах слідчого ізолятора.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.183 КПК України, розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що суд, при встановленні суми застави, яка перевищує платоспроможність обвинуваченого повинен враховувати тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, а також його професійне становище. Судом, враховуючи винятковий характер справи, виправдано корегування суми для звільнення під заставу з рівнем передбачуваної відповідальності для забезпечення того, щоб винні не мали стимулу уникати правосуддя і знехтувати заходами безпеки. Розмір застави, встановлений виключно з урахуванням майнового стану підозрюваного, не є достатнім для забезпечення його явки у судове засідання.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням положень п.3) ч.5 ст.182 КПК України, обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , особи підозрюваного, обґрунтовано визначив заставу у розмірі 744 300 гривень, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти ризику переховування підозрюваного від суду.

За таких обставин, доводи захисника ОСОБА_10 про наявність підстав для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя правильно встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 .

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2022 року про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000420 від 26 березня 2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч.ч.2,3 ст.27, ч.5 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4