ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/129/22 Справа № 209/1301/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , та захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
Відмовлено у задоволенні цивільних позовів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Вирішено долю речових доказів та процесуальні витрати.
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у тому, що 03.02.2016 року в нічний час, приблизно о 03.00 год, вони та ОСОБА_13 приїхали на автомобілі марки ГАЗ 3110, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, який належить ОСОБА_8 , за кермом якого знаходився ОСОБА_13 , до лівобережної частини м. Дніпродзержинська.
Знаходячись біля будинку № 75-А по пр. Дружби Народів у м. Дніпродзержинську, ОСОБА_13 , залишився у вищевказаному автомобілі, а ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 , вийшли з автомобіля та направились гуляти по лівобережній частині м. Дніпродзержинська. З метою незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_7 і ОСОБА_8 вступили у попередню змову, розподіливши між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_7 повинен був вчиняти дії, направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, а ОСОБА_14 , відповідно до відведеної йому ролі, повинен був спостерігати за навколишнім оточенням і в разі появи кого-небудь, попередити про це ОСОБА_7 , а також згідно виниклих обставин надавати іншу допомогу в скоєнні злочину, необхідну для доведення їх злочинного наміру до кінця.
Після цього вони, реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на незаконне заволодіння автомобілем, діючи з єдиним умислом, переслідуючи корисливий мотив, пересвідчившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, прийшли до 2-го під`їзду буд. АДРЕСА_1 , де побачили залишений без нагляду автомобіль марки ВАЗ 2108, д/з НОМЕР_2 , світло-синього кольору, що належав ОСОБА_15 , який вони визначили, як об`єкт свого злочинного посягання, та вирішили незаконно заволодіти ним.
Згідно раніше розподілених ролей, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_7 , діючи умисно, таємно, всупереч волі власника, не маючи будь-якого права на керування та розпорядження вказаним транспортним засобом, підійшов до вказаного автомобіля, де за допомогою заздалегідь приготованої викрутки, шляхом пошкодження замка водійської дверці відкрив її, тим самим проник до салону автомобіля та зламав замок рульової колонки.
У цей час ОСОБА_8 спостерігав за обстановкою, яка склалася, з метою попередження у разі виникнення небезпеки. Потім ОСОБА_7 , з`єднавши дроти запалювання, запустив двигун та розпочав рух.
Після цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , отримавши реальну можливість керувати вказаним автомобілем та розпоряджатись ним на власний розсуд, з місця події зникли, таким чином незаконно заволодівши автомобілем марки ВАЗ 2108, д/з НОМЕР_2 , світло-синього кольору, вартість якого, згідно висновку товарознавчої експертизи № 15.2016 від 19.02.2016 року, складає 48640,78 грн, чим спричинили ОСОБА_15 матеріальну шкоду на вказану суму. В подальшому, утримуючи при собі викрадений транспортний засіб, розпорядились ним на власний розсуд.
Крім того, повторно, 05.02.2016 року в нічний час, приблизно о 04.00 год ОСОБА_7 , знаходячись в лівобережній частині м. Дніпродзержинська, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, вступив у попередню змову з невстановленими досудовим слідством особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження.
Після цього вони, реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на незаконне заволодіння автомобілем, розподілили між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_7 повинен був вчиняти дії, направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, а інші співучасники злочину невстановлені досудовим слідством особи - повинні були спостерігати за навколишнім оточенням і в разі появи кого-небудь, попередити про це ОСОБА_7 , а також надавати іншу допомогу в скоєнні злочину згідно виниклих обставин, необхідну для доведення їх злочинного наміру до кінця.
Діючи з єдиним умислом, переслідуючи корисливий мотив, пересвідчившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, вони прийшли до 3-го під`їзду буд. АДРЕСА_2 , де побачили залишений без нагляду автомобіль марки ВАЗ 2109, д/з НОМЕР_3 , червоного кольору, що належав ОСОБА_16 , який вони визначили як об`єкт свого злочинного посягання та, скориставшись відсутністю власника, вирішили незаконно заволодіти ним.
Згідно раніше розподілених ролей, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, невстановлена досудовим слідством особа, діючи умисно, таємно, всупереч волі власника, не маючи будь-якого права на керування та розпорядження вказаним транспортним засобом, підійшла до вказаного автомобіля, де розбила маленьке скло з лівої сторони, та відкрила двері і таким чином проникла до салону автомобіля.
Після цього ОСОБА_7 зламав замок рульової колонки. У цей час невстановлені досудовим слідством особи спостерігали за обстановкою, яка склалася, з метою попередження у разі виникнення небезпеки. Потім ОСОБА_7 , з`єднавши дроти запалювання, запустив двигун та розпочав рух, після чого невстановлені досудовим слідством особи та ОСОБА_7 , отримавши реальну можливість керувати вказаним автомобілем та розпоряджатись ним на власний розсуд, з місця події зникли, таким чином незаконно заволодівши автомобілем марки ВАЗ 2109, д/з НОМЕР_3 , червоного кольору, вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № 16.2016 від 19.02.2016 року, складає 53338,91 грн., чим спричинили ОСОБА_16 матеріальну шкоду на вказану суму. В подальшому, утримуючи при собі викрадений транспортний засіб, розпорядились ним на власний розсуд.
Крім того, повторно, 10.02.2016 року в нічний час, приблизно о 04.00 годині, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , знаходячись в лівобережній частині міста Кам`янське (Дніпродзержинська), з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, вступили у попередню змову, після чого, реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на незаконне заволодіння автомобілем, розподілили між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_7 повинен був вчиняти дії, направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, а ОСОБА_8 , повинен був спостерігати за навколишнім оточенням і в разі появи кого-небудь, попередити про це ОСОБА_7 , а також надавати іншу допомогу в скоєнні злочину згідно виниклих обставин, необхідну для доведення їх злочинного наміру до кінця.
Діючи по єдиному умислу, переслідуючи корисливий мотив, пересвідчившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, вони прийшли до 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 , де побачили залишений без нагляду автомобіль марки ВАЗ 2108, д/з НОМЕР_4 , бежевого кольору, що належав ОСОБА_12 , який вони визначили як об`єкт свого злочинного посягання та, скориставшись відсутністю власника, вирішили незаконно заволодіти ним. Згідно раніше розподілених ролей, продовжуючи реалізацію злочинного наміру, ОСОБА_7 , діючи умисно, таємно, всупереч волі власника, не маючи будь-якого права на керування та розпорядження вказаним транспортним засобом, підійшов до вказаного автомобіля, де за допомогою заздалегідь приготованої викрутки, шляхом пошкодження замка водійської дверці, відкрив її, проник до салону автомобіля та зламав замок рольової колонки.
У цей час ОСОБА_8 спостерігав за обстановкою, яка склалася, з метою попередження у разі виникнення небезпеки. Потім ОСОБА_7 , з`єднавши дроти запалювання, запустив двигун та розпочав рух, після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , отримавши реальну можливість керувати вказаним автомобілем та розпоряджатись ним на власний розсуд, з місця події зникли, таким чином незаконно заволодівши автомобілем марки ВАЗ 2108, д/з НОМЕР_4 , бежевого кольору, вартість якого, згідно висновку товарознавчої експертизи №17.2016 від 19.02.2016 року, складала 41511,26 грн, чим спричинили ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму. В подальшому, утримуючи при собі викрадений транспортний засіб, розпорядилися ним на власний розсуд.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 289 КК України на ч. 1 ст. 396 КК України, тобто визнати його винуватим у заздалегідь не обіцяному приховуванні тяжкого злочину, та призначити йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі, і на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього відповідних обов`язків.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що в матеріалах даного кримінального провадження жодного доказу на підтвердження участі ОСОБА_8 у вказаних подіях не міститься, а всі очевидці подій 03 та 10 лютого 2016 року, окрім іншого обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_13 , не надали суду показання на підтвердження причетності ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення.
Захисник зазначив, що двоє потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_12 у судовому засіданні не показали суду, що ОСОБА_8 хоч якось причетний до заволодіння їх автомобілями.
Захисник стверджує, що при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції не врахував позицію потерпілого ОСОБА_15 , який жодних претензій до ОСОБА_8 не мав, та просив суд не застосовувати до нього суворого покарання.
Крім того, захисник наголошує, що потерпілий ОСОБА_11 не мав процесуального права висловлюватись щодо міри покарання ОСОБА_8 , а суд ні у якому разі не мав права брати до уваги позицію цього потерпілого при призначенні покарання ОСОБА_8 , чим суд грубо порушив п. 5 ч. З ст. 56 КПК України щодо права потерпілого висловлювати свою думку під час судового провадження стосовно призначення покарання обвинуваченому, оскільки згідно пред`явленого обвинувачення та вироку суду ОСОБА_8 не причетний до заволодіння автомобілем ОСОБА_11 .
Захисник наголошує, що суд першої інстанції проігнорував та не надав оцінки клопотанню ОСОБА_8 про перекваліфікацію його дій з ч. 2 ст. 289 КК України на ч. 1 ст. 396 КК України, оскільки він визнав себе винним у заздалегідь не обіцяному приховуванні тяжкого злочину, вчиненого ОСОБА_7 .
Захисник також зазначив, що у мотивувальній частині оскаржуваного вироку суд першої інстанції безпідставно зазначив, що обвинувачений ОСОБА_8 не одружений, офіційно не працевлаштований, своєї вини у скоєнні вказаних вище злочинів не визнав, оскільки ОСОБА_8 з 2015 року перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_17 , з якою проживав разом однією сім`єю, яка пов`язана спільним побутом, на момент винесення вироку більше 5 років.
Тим самим у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України ОСОБА_17 є членом сім`ї ОСОБА_8 , на даний час шлюб між ними офіційно зареєстровано.
Крім того, з 01.06.2021 року ОСОБА_8 знаходився на стажуванні на посаді водія у ПП «Дельта-Р», а факт невизнання своєї вини обвинуваченим не повинен впливати на вид та міру покарання.
Захисник також наголошує, що обвинувачений ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_13 - це особи, які заінтересовані в наданні завідомо неправдивих показань у даному кримінальному провадженню, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 має особисті неприязні стосунки із ОСОБА_8 у зв`язку із тим, що останній надав показання, що саме ОСОБА_18 незаконно заволодів автомобілями, а він сам - ОСОБА_8 просто приховав цей злочин.
Саме з цього моменту ОСОБА_7 , користуючись тим, що він, будучи обвинуваченим, не попереджається про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, оговорив ОСОБА_8 , а звільнений від кримінальної відповідальності ОСОБА_13 набув статусу свідка щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , проте він є співучасником злочину, і на думку захисника, його показання не можуть бути прийняті до уваги.
Захисник також наголосив, що при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції не обґрунтував, чому менш суворі види покарання будуть не дієвими та не забезпечать виправлення ОСОБА_8 , а також не врахував такі обставини:
- ОСОБА_8 відповідно до вироку суду вчинив два епізоди злочинної діяльності 03 та 10 лютого 2016 року, в ході яких він лише спостерігав за обстановкою, яка склалася, з метою попередження у разі виникнення небезпеки для ОСОБА_7 , тоді як ОСОБА_7 скоїв три епізоди незаконного заволодіння транспортними засобами;
- факт повернення двох транспортних засобів потерпілим;
- добровільне відшкодування завданого збитку;
- незначна вартість викрадених транспортних засобів - 48640,78 грн, 41511,26 грн;
- тривалий термін - майже чотири з половиною роки, який сплинув з моменту вчинення злочину (лютий 2016 року) до дня винесення вироку (кінець червня 2021 року), що само по собі свідчить про те, що вчинене діяння втратило суспільну небезпечність, і сам ОСОБА_8 вже давно перестав бути суспільно небезпечним, що свідчить про те, що за майже чотири з половиною роки ОСОБА_8 не допустив жодної неявки до органу досудового розслідування та суду, не притягався ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності, офіційно працевлаштований, одружився та вони разом із дружиною чекають дитину;
- дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який з 2015 року перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_17 , з 01.06.2021 року знаходився на стажуванні на посаді водія у ПП «Дельта-Р», його молодий вік в момент вчинення інкримінованого злочину - 18 років, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризуються за місцем проживання, добровільно відшкодував шкоду потерпілим;
- відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , також подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 24 червня 2021 року стосовно ОСОБА_7 , та звільнити його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що призначене ОСОБА_7 покарання є несправедливим через суворість і не відповідає особі обвинуваченого.
Захисник зазначив, що при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції не врахував обставину, що пом`якшує покарання - добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому ОСОБА_11 , що підтверджується власноруч написаною ОСОБА_11 розпискою.
Також захисник зазначив, що потерпілий ОСОБА_15 в судовому засіданні звернувся до суду з заявою, що він не має жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 та просив суд не застосовувати до нього суворого покарання.
Вину в скоєному ОСОБА_7 визнав в повному обсязі та щиро покаявся.
Захисник наголосив, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, працює - займається підприємницькою діяльністю, характеризується позитивно, одружений, дружина ОСОБА_19 на даний час вагітна. Окрім того, разом з подружжям ОСОБА_20 проживає бабуся обвинуваченого - ОСОБА_21 , 1949 року народження, яка є інвалідом II групи.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом при розгляді справи не встановлено.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, подану захисником в його інтересах та просив її задовольнити.
ОСОБА_8 визнав свою вину, розкаявся, добровільно відшкодував завдані збитки потерпілим, з 02.03.2022 року приймає участь у територіальній обороні в населеному пункті с. Новоолександрівка, тому просив змінити вирок суду першої інстанції та застосувати щодо нього ст. 75 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_7 ,не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , підлягає частковому задоволеннюз таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону не в повній мірі.
Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 02 березня 2021 року у справі №721/115/19, для досягнення пропорційності між злочином та покаранням, основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності. При призначенні покарання судам слід прагнути до справедливості та пропорційності, а будь-які винятки з цієї мети мають бути належним чином обґрунтовані.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та перевірено у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував всі обставини кримінального правопорушення та особу обвинуваченого ОСОБА_7 .
Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .
Судом першої інстанції було також враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, працює - займається підприємницькою діяльністю, характеризується позитивно, одружений, а також було враховано позицію потерпілих.
Колегія суддів зазначає, що ці обставини існували і до моменту скоєння кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором у поведінці обвинуваченого ОСОБА_7 , тому колегія суддів вважає, що ці відомості не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тому не приймає доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 .
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції призначено покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.
Тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 .
Щодо апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції в повній мірі визнав свою вину та розкаявся, тому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника щодо непричетності ОСОБА_8 до вказаного злочину.
При цьому, колегія суддів враховує позицію обвинуваченого, його щире каяття, відшкодування збитків потерпілому, його посткримінальну поведінку, а саме те, що після введення воєнного стану на всій території України на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року, ОСОБА_8 приймає участь у територіальній обороні в населеному пункті с. Новоолександрівка Дніпропетровської області, а також надає посильну для нього фінансову допомогу Збройним Силам України.
Колегія суддів також враховує обставини, які були враховані судом першої інстанції, зокрема особу обвинуваченого, ступень його участі у кримінальному провадженні, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому - щиросердне каяття, повне визнання свої вини, та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.
Колегія суддів зазначає, що вказані відомості свідчать про становлення ОСОБА_8 на шлях виправлення, тому колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливо без ізоляції від суспільства на підставі вимог ст.75 КК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, та застосувати щодо нього ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України задовольнити частково.
Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України змінити в частині покарання, призначеного ОСОБА_8 .
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3