ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1858/22 Справа № 182/7840/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року у відношенні ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі, засуджений ОСОБА_8 просить оспорюваний вирок суду скасувати, постановити свій вирок, яким призначити йому покарання з визначенням строку його відбування.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необгрунтованою і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що до своєї заяви, поданої до суду першої інстанції, він додав рішення Європейського суду у справі Лопата та інші проти України, у якій він також був заявником. Вказує на необхідність застосування при розгляді справи Конвенції з прав людини та практики Європейського суду з прав людини як джерела права у відповідності до ст. 17 ЗУ Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

Вказує, що судом першої інстанції при винесення оскарженого рішення було порушено вимоги КПК України, та зауважує на необхідності скасування вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції відмовлено у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 147, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 295, ч. 3 ст.289, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.
Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що заявник, посилаючись на рішення Конституційного суду України від 16 вересня 2021 року як на виключну обставину і підставу для перегляду вироку суду, не звернув увагу на те, що предметом конституційного провадження у даному випадку було не питання конституційності покарання у виді довічного позбавлення волі як такого, а відповідність Конституції України норм ст. ст. 81, 82 КК України, які застосовуються на етапі виконання покарання. Крім того, зазначеним рішення не були визнані неконституційними положення кримінального закону в частині застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Також суд вказав, що на даний час законодавцем не визначено можливості заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, та зауважив, що єдиним механізмом захисту прав засуджених до довічного позбавлення волі є інститут президентського помилування.

Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_8 , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заявив про необхідність розгляду апеляційної скарги за його особистої участі в суді апеляційної інстанції, а після роз`яснення неможливості забезпечення в умовах воєнного стану його етапування з Сумського слідчого ізолятору до м. Дніпра, від участі в апеляційному розгляді в режимі відеоконференції відмовився.
З огляду на викладене, колегією суддів було постановлено в порядку ч. 2 ст. 336 КПК України ухвалу про відмову у задоволенні клопотання заявника та продовження здійснення дистанційного провадження в умовах воєнного стану, після чого ОСОБА_8 самовільно покинув приміщення, з якого був встановлений відеозв`язок з Дніпровським апеляційним судом, тим самим ухилившись від подальшої участі в апеляційному розгляді.
За таких обставин апеляційну скаргу скаргу було розглянуто за відсутності заявника ОСОБА_8 , за участю його захисника адвоката ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 з викладених у ній підстав; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого;перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_8 вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року був засуджений за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 147, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст.2 63, ч. 4 ст. 295, ч. 3 ст. 289, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 19 лютого 2008 року вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.03.2007 року відносно ОСОБА_8 залишено без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно ч. 3 ст. 459 КПК України, виключними обставинами визнаються:
1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи;
2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;
3) встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.
Як вбачається із заяви ОСОБА_8 , виключною обставиною він вважає постановлення Конституційним Судом України рішення від 16 вересня 2021 року, яким, на думку заявника, визнано неконституційним та не відповідним ст. 3 Конвенції про захист прав людини і свобод громадянина, покарання у виді довічного позбавлення волі у зв`язку з чим йому необхідно замінити призначене покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання, а саме на позбавлення волі на певний строк, та звільнити його з-під варти, обмежившись фактично відбутим покаранням.

Такі висновки заявника колегія суддів вважає передчасними, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021 визнано неконституційними положення частини першої статті 81 КК України, частини першої статті 82 КК України, в частині унеможливлення їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим же Рішенням зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Таким чином, предметом розгляду у зазначеному рішенні Конституційного Суду України була не відповідність Конституції України такого виду покарання, як довічне позбавлення волі, а лише питання невідповідності Конституції України окремого аспекту, що може виникати при виконанні такого покарання неможливості застосування до осіб, яким воно призначене, положень ч. 1 ст. 81, та ч. 1 ст. 82 КК України та заміни невідбутої ними частини покарання більш м`яким покаранням або умовно дострокового звільнення їх від відбування покарання.

Крім того згідно п. 1) ч. 3 ст. 459 КПК України, виключною обставиною визнається встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність не будь-якого закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, а лише того, що був застосований судом при вирішенні справи. Колегія суддів акцентує увагу на тому, що положення ст. ст. 81, 82 КК України, що є предметом рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021, на яке посилається заявник, при ухваленні вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року щодо ОСОБА_8 , про перегляд якого за виключними обставинами порушується питання, застосовані не були.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з правильністю оскаржуваної ухвали суду, а доводи засудженого ОСОБА_8 вважає безпідставними і таким, що грунтуються на його особистому тлумаченні положень законодавства і висновків, викладених у вищезазначеному рішенні Конституційного Суду України, яке не відповідає їх дійсному змісту, у зв`язку із чим підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4