Справа № 161/9849/22 Провадження №11-сс/802/296/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
власника майна ОСОБА_7 ,
представників власників майна ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2022 року про накладення арешту на майно (ЄРДР № 0000019),
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2022 року частково задоволено клопотання прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_6 , накладено арешт на майно, яке було вилучене в ході проведення обшуку 19.07.2022 за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем здійснення діяльності БО «Благодійний фонд «Добра справа» в адміністративному приміщенні, складських та інших житлових будівлях за вищевказаною адресою, а саме на: грошові кошти у загальному розмірі 581 700 грн., з них справжні грошові кошти у розмірі 5200 грн., решта коштів імітаційні з написом «сувенір, не платіжний засіб», аркуші паперу формату А4 з емблемою БО «БФ «Добра справа» та лист - звернення начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 та в.о. начальника митниці щодо перетину кордону ОСОБА_12 (проект); металева плита прямокутної форми; довідка з емблемою БО «БФ «Добра справа» від 09.03.2022; два аркуші формату А4 з назвами: 1) «специфікація №01 до договору № 5 від 19.07.2022, рахунок - фактура №007/1; копії двох сторінок блокноту з чорновими рукописними записами з реквізитами ФОП ОСОБА_13 , тактичне взуття у кількості 50 пар у індивідуальних упаковках; камуфляжний бронежилет у чохлі - 1 шт.; рулони тканини (окрім рулонів кольору оливи та хакі марки «Sasytex», та рулонів тканини чорного кольору марки «BEROTEX»), заборонивши відчужувати, розпоряджатися та користуватися вказаним майном, в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.
В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді в частині відмови в накладенні арешту на майно незаконною. Посилається на те, що вилучене під час проведення обшуку майно за адресою АДРЕСА_1 та вилучене майно під час проведення обшуку автомобіля марки «Honda HR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_14 , постановою прокурора визнано речовими доказами, а тому накладення арешту на вказане в клопотанні майно необхідне для збереження речових доказів. Просить ухвалу слідчого судді в частині відмови в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно скасувати та постановити нову, якою клопотання про накладення арешту на майно задовольнити повністю.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримував подану апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу слідчого судді та накласти арешт на все майно, власника майна та представників власників майна, які заперечували апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Приписами ч.2 ст.131 КПК України визначено, що арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Положеннями статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Виходячи з вищевказаних законодавчих принципів, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, в якому слідчий суддя з наведенням достатніх мотивів та посиланням на норми закону обґрунтував своє рішення в частині відмови у накладенні арешту на майно, а саме на один розвантажувальний органайзер (жилет); рулон наліпок з маркуванням «Бронепластина mars.600 - 4 кл., виробник ТОВ «ІНБЛОК» та іншою характеризуючою інформацією», які вилучені 20.07.2022 в ході обшуку автомобіля марки «Honda HR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_14 , тактичне взуття у кількості 96 пар в індивідуальних коробках; плитоноски у кількості 47 штук, поміщені у 5 картонних коробок; 10 прозорих поліетиленових пакетів з плитоносками; 15 розвантажувальних жилетів, упаковані у картонні коробки; 30 розвантажувальних жилетів, упаковані в один поліетиленовий пакет; 9 чорних поліетиленових пакетів з розвантажувальними жилетами (упаковані та заклеєні); один прозорий поліетиленовий пакет з розвантажувальними жилетами (упаковані); рулони тканини, упаковані у поліетиленові пакети з пояснюючими етикетками та характеристиками кольору оливи та хакі марки «Sasytex», та рулони тканини чорного кольору марки «BEROTEX», системний блок марки «ASUS «Gresso», чорного кольору зі зворотньої сторони прикріплено штрих - код з номером «100148»; системний блок, чорного кольору з написом «Сотех», без ідентифікуючих ознак,7 пар взуття в індивідуальних коробках.
З матеріалів судового провадження вбачається, що СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні ЄРДР № 0000019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України.
Майно, яке було вилучено під час проведення обшуку за адресою м. Луцьк, вул. Вахтангова, 10В та вилучене майно під час проведення обшуку автомобіля марки «Honda HR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_14 , в рамках даного кримінального провадження постановою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження, оскільки вилучені речі та предмети є тими матеріальними об`єктами, які є предметом розслідуваного кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Положення ч.1 ст.167 КПК України регламентують, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, аналізуючи встановлені досудовим розслідуванням обставини кримінального провадження, наявні підстави вважати, що вилучене під час проведення обшуків майно, на яке слідчий суддя наклав арешт, має доказове значення у кримінальному провадженні, та відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України.
Обставини кримінального провадження свідчать про те, що це майно, на яке накладено арешт, може у собі містити відомості, які у подальшому будуть використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. У ході проведення досудового розслідування є необхідність вивчення та аналізу інформації, що міститься на ньому.
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на майно, а саме на один розвантажувальний органайзер (жилет); рулон наліпок з маркуванням «Бронепластина mars.600 - 4 кл., виробник ТОВ «ІНБЛОК» та іншою характеризуючою інформацією», які вилучені 20.07.2022 в ході обшуку автомобіля марки «Honda HR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_14 , тактичне взуття у кількості 96 пар в індивідуальних коробках; плитоноски у кількості 47 штук, поміщені у 5 картонних коробок; 10 прозорих поліетиленових пакетів з плитоносками; 15 розвантажувальних жилетів, упаковані у картонні коробки; 30 розвантажувальних жилетів, упаковані в один поліетиленовий пакет; 9 чорних поліетиленових пакетів з розвантажувальними жилетами (упаковані та заклеєні); один прозорий поліетиленовий пакет з розвантажувальними жилетами (упаковані); рулони тканини, упаковані у поліетиленові пакети з пояснюючими етикетками та характеристиками кольору оливи та хакі марки «Sasytex», та рулони тканини чорного кольору марки «BEROTEX», системний блок марки «ASUS «Gresso», чорного кольору зі зворотньої сторони прикріплено штрих - код з номером «100148»; системний блок, чорного кольору з написом «Сотех», без ідентифікуючих ознак,7 пар взуття в індивідуальних коробках, слідчий суддя виходив з тих обставин, стороною обвинувачення не доведено існування на даний час розумних підстав вважати, що це майно, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відтак відсутня потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

У клопотанні про арешт майна прокурор зазначив, що вилучене в ході огляду місця події майно є речовим доказом та тими матеріальними об`єктами, які є предметом розслідуваного кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому з метою забезпечення кримінального провадження шляхом його збереження вважає за необхідне накласти арешт на вказане майно.
Відповідно до положень ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Вимогами п.п.2, 3 ч.2 ст.131 КПК України визначено, що арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст.94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно приписів п.1 ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Апеляційний суд, перевіривши клопотання вважає, що в частині, в якій слідчий суддя відмовив в накладенні арешту на майно, воно не відповідає вказаним вимогам кримінального процесуального закону, оскільки воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та посилання на положення 170 КПК без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.
Як правильно встановлено слідчим суддею, що вилучені під час обшуку автомобіля марки «Honda HR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_14 : один розвантажувальний органайзер (жилет); рулон наліпок з маркуванням «Бронепластина mars.600 4 кл., виробник ТОВ «ІНБЛОК» та іншою характеризуючою інформацією» належить ТОВ «ІНБЛОК» та суб`єкту господарювання ОСОБА_7 .

Крім того, тактичне взуття, що придбане підприємцем ФОП ОСОБА_15 , а саме частина вилученого тактичного взуття була предметом контрольованої оперативної закупки, проведеної в межах даного кримінального провадження, а саме у кількості 50 штук, що підлягає арешту. А решта вилученого тактичного взуття, належить суб`єкту господарювання.
Також з аналогічних доводів слідчим суддею обґрунтовано відмовлено в накладенні арешту на рулони тканини, упаковані у поліетиленові пакети з пояснюючими етикетками та характеристиками кольору оливи та хакі марки «Sasytex», та рулони тканини чорного кольору марки «BEROTEX» , оскільки такі були придбані ТОВ «ФЛОМЕД» та підприємцем ОСОБА_7 , що стверджується копіями рахунків, міжнародними товарно транспортними накладними, укладеними вказаними суб`єктами господарювання та міжнародними суб`єктами. Також, стороною обвинувачення не доведено наявність підстав вважати, що плитоноски у кількості 47 штук, 10 прозорих поліетиленових пакетів з плитоносками; 15 розвантажувальних жилетів; 30 розвантажувальних жилетів, 9 чорних поліетиленових пакетів з розвантажувальними жилетами; один прозорий поліетиленовий пакет з розвантажувальними жилетами (упаковані), належні підприємцю ОСОБА_7 , мають ознаки речового доказу в межах даного у кримінального провадження. Разом з тим, слідчий суддя не приймає заперечення ОСОБА_7 щодо відсутності підстав для накладення арешту на один камуфляжний бронежилет у чохлі, який належить йому особисто, оскільки будь яких підтверджуючих документів набуття такого, суду не надано.
Крім того, стороною обвинувачення у даному випадку не доведено, що існує легітимна мета накладення арешту на 7 пар взуття в індивідуальних коробках, які поміщено в 1 картону коробку та 1 поліетиленовий пакет, оскільки, як встановлено судом такі вилучались із приміщення , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , обшук за вказаною адресою проведено без ухвали слідчого судді. У подальшому дозвіл на такий обшук надано не було.
Слідчий суддя не вбачає підстав для накладення арешту на системні блоки, оскільки вилучення такого майна зупинить діяльність ФОП ОСОБА_16 , власником якого є зазначена особа, яка проводить свою діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується актом введення у експлуатацію вказаних системних блоків від 04.02.2016.
Таким чином, клопотання прокурора в цій частині, будь-яких даних на обґрунтування законності підстав накладення арешту на майно, які би відповідали меті та завданням арешту, воно не містить.
Аналіз клопотання прокурора про накладення арешту на майно та долучені до нього матеріали кримінального провадження дають підстави для висновку, що клопотання не відповідає вимогам закону, прокурором не було надано доказів, які б в достатній мірі підтверджували існування підстав для накладення арешту на це майно.
Таким чином, доводи апелянта не заслуговують на увагу, оскільки в самому клопотанні про арешт майна належним чином не мотивовані підстави для його задоволення.
Підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2022 року про накладення арешту на майно без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: