УХВАЛА
06 квітня 2022 року
м. Київ

справа № 243/8830/19
провадження № 51-860ск22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2021 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня

2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_5

за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2020 року, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що потерпіла не погоджується із зазначеними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог

п. 4 ч. 2, ч. 6 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. Крім того, до касаційної скарги додаються копії касаційної скарги з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати, в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному потерпіла у своїй касаційній скарзі, посилаючись

зокрема на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, як на підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, доводів на обґрунтування зазначених позицій з огляду на положення статей 413, 414 КПК України не наводить.
Також потерпіла просить касаційний суд здійснити допит учасників судового провадження, що не передбачено нормами процесуального законодавства.
Крім того, потерпіла, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин та по суті посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Окрім зазначеного, потерпіла, посилаючись на невідповідність оскарженого рішення суду апеляційної інстанції положенням статей 368, 374, 420 КПК України, залишила поза увагою те, що вказані норми процесуального закону стосуються вироку, тоді

як вона оскаржує з цих підстав в тому числі ухвалу апеляційного суду.
Крім цього, потерпіла не долучила до касаційної скарги копій доданих до неї додатків (копій судових рішень) у кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження, чим порушила вимоги ч. 6

ст. 427 КПК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги

без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається

без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2021 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху

і надати їй для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу їй буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3