У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
?13.02.2018 року Слов`янським міськрайоонним судом Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки та звільненого від відбування покарання з випробуванням на 1 рік;
?04.05.2018 року Слов`янським міськрайоонним судом Донецької області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 рок 6 місяців та звільненого від відбування покарання з випробуванням на 2 роки,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

До обвинуваченого ОСОБА_4 застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою до 11.09.2022 року.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, через те, що вчинив тяжкий злочин, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 не працює, суспільно-корисною роботою не займається, не одружений, неповнолітніх дітей, літніх батьків або непрацездатних осіб на утриманні не має. Також, обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, спонукаючи до зміни наданих небажаних для нього показань, а також надання бажаних для обвинуваченого показань. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 може продовжити займатися злочинною діяльністю, оскільки, знаходячись на волі, для задоволення своїх соціально-побутових потреб може вчиняти інші умисні кримінальні правопорушення, оскільки офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу. Обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість у злочинах проти власності. Також, обвинувачений за короткий проміжок часу вчинив ряд корисливих злочинів, обвинувальні акти стосовно якого на теперішній час знаходяться в Слов`янському міськрайонному суді Донецької області на розгляді. У зв`язку з цим є підстави вважати, що існує імовірний ризик, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі може перешкоджати встановленню істини у справі.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. Просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, зазначивши, що він має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому. Просила змінити запобіжний захід на домашній арешт, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 тривалий час перебуває під вартою без достатніх виправданих підстав, що порушує його права. Зазначила, що домашній арешт можливо встановити за адресою тимчасового проживання вітчима та братів обвинуваченого у м. Камянське, оскільки саме там вони проживають як внутрішньо переміщені особи.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, приходить до висновку, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, а клопотання захисника та обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог пункту (с) ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини, кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні застосовуються тільки з метою та за наявності підстав, визначених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд, зобов`язаний, розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до п. п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі Смирнов проти Росії, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких надано у зазначеній статті.

Згідно з ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

23 липня 2019 року Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано побіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Судом приймається до уваги, що ОСОБА_4 тримається під-вартою понад 3 роки, та погоджується з захисником, що таке тримання під вартою без наявності обвинувального вироку є надмірним. Крім того, суд вважає, що таке тривале тримання обвинуваченого під вартою без наявності обвинувального вироку, у випадку визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень буде перешкоджати відбуттю призначеного судом покарання в повній мірі.

Суд виходить з практики ЄСПЛ, а саме: в п. 79 рішення «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи В п. 80 даного рішення суд зазначив, що досудове ув`язнення заявника тривало два роки і чотири місяці. Суд зауважує, що у першій постанові про взяття заявника під варту вказувалося на серйозність обвинувачень стосовно заявника та на ризик його ухилення від слідства. Надалі прокурори і суди, продовжуючи строк тримання заявника під вартою, не наводили підстави своїх рішень, а лише посилалися на відповідність раніше обраного запобіжного заходу. Проте згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами (рішення у справі "Єлоєв проти України" п. 60). Однак у справі, що розглядалася, таких підстав суди не наводили. Крім того, національні органи жодного разу не розглядали можливість обрання іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою. Наведене вище Суд вважав достатніми для висновку про те, що мало місце порушення пункту 3 статті 5 Конвенції (п. 81 рішення ЄСПЛ «Харченко проти України»).

Також, ЄСПЛ констатував порушення п. 3 статті 5 Конвенції у справі «Іззетов проти України» виходячи з того, що були відсутні будь-які конкретні свідчення щодо того, яким чином звільнення заявника до судового розгляду справи могло бути небезпечним або шкідливим для успішного розгляду справи. Загальну складність справи Суд не вважав «достатньою» причиною для більш ніж п`ятирічного тримання під вартою заявника, який не мав до цього судимості та обвинувачувався тільки за одним епізодом розбійного нападу.

Порушення вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції ЄСПЛ також констатував у рішенні "Єлоєв проти України" зазначивши також, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі № 511-550/0/4/13 від 04.04.2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» наголосив на тому, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

Слідчому судді, суду при розгляді відповідного клопотання слід ретельно перевіряти достовірність підстав для його задоволення, оскільки одним із найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про продовження строку тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, у багатьох випадках навіть не розглядалася.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України № 2212-IX від 21.04.2022 у зв`язку з тривалою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, на теперішній час Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 серпня 2022 року № 679-р впроваджено проведення обов`язкової евакуації населення Донецької області.

Зважаючи на те, що в Україні введений воєнний стан, а місце проживання обвинуваченого ОСОБА_4 є АДРЕСА_1 , суд вважає за необхідне зазначити, що застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу як домашній арешт є недоцільним.

Також, суд не вважає за доцільне застосування домашнього арешту у АДРЕСА_2 , за місцем проживання його вітчима та братів, оскільки це не є їх постійним місцем проживання, за даною адресою вони зареєстровані як внутрішньо переміщені особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з практики ЄСПЛ та враховуючи ту обставину, що прокурором не надається доказів, які б підтверджували наявність збільшення ризиків ухилення обвинуваченого від виконання його процесуальних обов`язків, суд вважає за необхідне змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід на особисте зобов`язання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 331, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на домашній арешт задовольнити частково.

Змінити обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язки, а саме:

1) прибувати по першому виклику до суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками по кримінальному провадженню;

Обвинуваченому письмово під розпис повідомити покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Строк дії даної Ухвали суду становить два місяці, тобто до 09 листопада 2022 року включно.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти негайно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її отримання.

Ухвала може бути оскаржена сторонами безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня винесення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_1