Справа № 438/9/22
Провадження № 1-кп/438/41/2022
УХВАЛА
Іменем України

11 липня 2022 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бориславі клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000114 від 29 листопада 2021 року,
стосовно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учня Бориславського ЗЗСО №4, раніш не судимого,
у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,
за участі учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , представника служби у справах дітей ОСОБА_5 , уповноваженого органу Національної поліції ОСОБА_6 , особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів виховного характеру, ОСОБА_3 , законного представника ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в :

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , будучи неповнолітнім, вчинив суспільно небезпечне діяння за таких обставин.

Так, 28 листопада 2021 року приблизно о 22 год 50 хв ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на площі Івана Франка в місті Бориславі Львівської області, разом із потерпілим ОСОБА_9 , шляхом обману, під приводом здійснення телефонного дзвінка, незаконно, не маючи наміру на повернення, з метою подальшого продажу, отримав належний останньому на праві власності мобільний телефон марки «МІ АЗ Not just Blue 4 Gb Ram 64 Rom» вартістю 2566 грн 67 коп, чим заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, зокрема заволодіння чужим майном шляхом обману.

У судовому засіданні прокурор, підтримуючи своє клопотання, зазначила, що ОСОБА_3 є неповнолітнім, вперше вчинив суспільно небезпечне діяння не досягши віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, після вчинення щиро розкаявся.

ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні суспільно небезпечного діяння визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, пообіцяв, що більше такого не повториться та пояснив, що осінню минулого року, точної дати не пам`ятає, гуляв із своїми знайоми в районі площі Івана Франка в місті Бориславі Львівської області. До них підійшов невідомий, як потім виявилось це був потерпілий ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та попросив у них сірників. ОСОБА_3 попросив у незнайомця мобільний телефон, щоб зателефонувати матері. Отримавши мобільний телефон у нетверезого незнайомця, ОСОБА_3 відійшов на значну відстань від потерпілого. Переговоривши з матір`ю, скориставшись з цього, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також з того, що потерпілого не було видно, ОСОБА_3 вирішив не повертати мобільний телефон потерпілому та привласнити собі зазначений мобільний телефон. Наступного дня працівниками поліції зазначений телефон був вилучений. Шкодує про вчинене, обіцяє у подальшому подібного не вчиняти.

Законний представник ОСОБА_3 ОСОБА_10 просила задовольнити клопотання та передати сина під її нагляд. Також зазначила, що її син хороший хлопець, навчається не дуже добре, але скарг щодо нього не надходило, до кримінальної відповідальності притягується вперше, син шкодує, що так вийшло і що він так зробив. З сином проведено бесіду та він все зрозумів. Також пояснила, що син до її зауважень прислухається та вона може впливати на нього.

Захисник неповнолітнього адвокат ОСОБА_8 просив задовольнити клопотання та передати неповнолітнього під нагляд матері.

Заслухавши пояснення неповнолітнього ОСОБА_3 , його законного представника - матір ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , враховуючи думку прокурора, представника служби у справах дітей ОСОБА_5 , представника уповноваженого органу Національної поліції ОСОБА_6 , перевіривши докази та інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд дійшов висновку, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману.

Причетність неповнолітнього ОСОБА_3 до вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими у суді доказами, а саме: витягом з Єдиного реєстру Досудових розслідувань за № 0000114 від 29 листопада 2021 року про те, що 28 листопада 2021 приблизно о 22 год.50 хв. невстановлена особа шляхом зловживання довірою заволоділа мобільним телефоном, який належить ОСОБА_9 ; даними протоколу огляду предмету від 29 листопада 2021 року був оглянутий предмет кримінального правопорушення, а саме: мобільний телефон марки «МІ АЗ Not just Blue 4 Gb Ram 64 Rom», відповідно до постанови від 29 листопада 2021 року визнаний речовим доказом та переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_9 .

Окрім цього, висновком експерта від 03.12.2021 за №СЕ-19/114-21/21257-ТВ ринкова вартість наданого на дослідження вищезазначеного телефону станом на 28 листопада 2021 року становила 2 566,67 гривень 67 копійок.

Також встановлено, що на момент вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, ОСОБА_3 згідно з ст.22 КК України не досягнув 16 років, тобто він не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Згідно з ст.498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.2 ст.97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Згідно з п.3 ч.2 ст.105 Кримінального кодексу України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру, зокрема, у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Відповідно до ч.1 ст. 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітньому віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що неповнолітнього можна передати під нагляд батьків. При цьому, вони мають бути спроможні здійснювати виховний вплив на неповнолітнього, постійно й належним чином контролювати його поведінку та зобов`язані це робити.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується те, що неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю, яка згодна на передачу їй під нагляд сина, про що вона підтвердила в судовому засіданні. Як вбачається із акту обстеження умов проживання (а.с.54) ОСОБА_7 одинока багатодітна матір.

Враховуючи дані про особу неповнолітнього ОСОБА_3 , зокрема, те, що він на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, на даний час навчається у загальноосвітній школі, де характеризується позитивно, враховуючи дані про його особу, поведінку у навчальному закладі, дані про сім`ю, здатність матері забезпечити виховний вплив на ОСОБА_3 та постійний контроль за його поведінкою, здатність позитивного впливу, умови життя, виховання і поведінку неповнолітнього, його ставлення до вчиненого, суд вважає, що до неповнолітнього ОСОБА_3 можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру, а саме: передання під нагляд батьків, зокрема, його матері.

Таким чином, клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері обґрунтоване належним чином доказами, які є належними та допустимими, матеріалами кримінального провадження та знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати за залучення експерта у сумі 1029 (одна тисяча двадцять дев`ять) гривень 72 копійки покласти на законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_10 , оскільки проведення експертизи було зумовлено розслідуванням вчиненого ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння.

Згідно положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22, ч. 2 ст. 97, ст. 105 КК України, керуючись ст. ст. 369-372, 376, 392-395, 498, 501 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000114 від 29 листопада 2021 рокустосовно неповнолітнього ОСОБА_3 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, - задоволити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської областіпримусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батьків матері ОСОБА_7 .

Строк застосування заходів виховного характеру для ОСОБА_3 визначити терміном на 1 (один) рік.
Стягнути із законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта в сумі 1029 (одну тисячу двадцять дев`ять) гривень 72 копійки.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бориславського міського суду Львівської області від 01 грудня 2021 року (провадження №1-кс/438/98/2021) - скасувати.
Речовий доказ: мобільний телефон марки «МІ АЗ Not just Blue 4 Gb Ram 64 Rom», переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_9 , залишити останньому.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 12 липня 2022 року.

Головуючий: суддя ОСОБА_1