УХВАЛА
05 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 733/1161/21
провадження № 51-2118ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 грудня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 02 червня 2022 року щодо останнього,
встановив:
Захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на вказані вище судові рішення, постановлені щодо ОСОБА_5 , де порушує питання про їх скасування через істотне порушення норм кримінального процесуального закону та закриття кримінального провадження.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК)

в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Захисник в касаційній скарзі, не стверджує про неповне, перекручене чи неправильне відображення у змісті вироку сформульованого органом досудового розслідування обвинувачення чи висновку судово-медичної експертизи №1003, водночас посилається на те, що у обвинуваченні відсутня конкретизація площі опіків на тілі потерпілої, що має бути відображена на підставі положень пп. р) п. 2.1.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року N 6 (далі Правил). Натомість в оскарженому вироку місцевий суд в обґрунтування висновку про винуватість засудженого послався на висновки експерта № 2177 і № 428 за якими на тілі потерпілої виявлені опіки ІІ-А-Б ступеню 50% поверхні тіла, а смерть потерпілої настала внаслідок ускладнень від зазначених ушкоджень, а за встановленими судом фактичними обставинами вказані наслідки є складовою загальної шкоди від опіку полум`ям 1-2-3а-3б-4 ступеня 60% (50%) вказаних судом ділянок тіла. Отже очевидна невідповідність тверджень захисника змісту обставин та доказів відображених в оскарженому судовому рішенні є перешкодою для вирішення питання про відкриття касаційного провадження з урахуванням того, що захисник не обґрунтовує яких саме порушень норм процесуального закону припустився суд першої інстанції в цій частині та в чому власне полягає неконкретність обвинувачення.
Крім того в касаційній скарзі наведені доводи про порушення судами приписів статей 23, 94, 95 КПК щодо оцінки відеозапису, зафіксованого на бодікамеру працівника поліції. Захисник не обґрунтовує належним чином підстав до ототожнення різних процесуальних джерел доказів, якими є показання та документи, як не обґрунтовує і підстав до визнання недопустимим доказом вказаного відеозапису за приписами статей 86, 87 КПК, відсутнє обґрунтування того, яких саме порушень правил оцінки доказів припустилися суди, надавши оцінку відеозапису з бодікамери поліцейського як допустимому, належному і достовірному доказу в аспекті приписів статей 84, 86, 93, 94 КПК.
Захисник в касаційній скарзі ставить питання про скасування оскаржених

судових рішень та закриття кримінального провадження, проте підстав для цього, передбачених ст. 284 КПК не наводить.
Наявність вказаних недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги

і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3