УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2022 року
м. Київ
справа № 461/4416/18
провадження № 51-1338ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
За вироком Галицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2020 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 2 ст. 384 Кримінального кодексу України (далі - КК) та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
За змістом оскарженого судового рішення виправданий обвинувачувався у наступному.

18 серпня 2017 року о 15 год. 09 хв. на 16-му км + 300 м автодороги міжнародного значення М-10 сполученням «Львів-Краківець», навпроти нерегульованого перехрестя в с. Ямельня, Яворівського району, Львівської області, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Мегсеdes-Веnz S65 АМG», р.н. НОМЕР_1 виїхав на зустрічну смугу для руху, де скоїв зіткнення з попутним автомобілем марки «Ореl- Аstга», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , яка в цей час виконувала маневр у виді повороту ліворуч. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Ореl- Аstга» ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула.
Під час скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Мегсеdes-Веnz S65 АМG», позаду супроводжував автомобіль марки «Lexus LХ 570», реєстраційний номер НОМЕР_3 , в якому перебували працівники ТзОВ «Приватна охоронна фірма «Ірбіс» ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , засновниками якої являються ОСОБА_10 та ТзОВ «Народна команда «Футбольний Клуб КАРПАТИ», почесним президентом та власником якої є ОСОБА_5 .
Цього ж дня, за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди слідчим управлінням ГУНП у Львівській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000650 з кваліфікацією за ч.2 ст. 286 КК.
В ході проведення досудового розслідування, з метою надання відомостей про обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, охоронець ТзОВ «Приватна охоронна фірма «Ірбіс» ОСОБА_4 , будучи ознайомленим із правами та обов`язками свідка, а також попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК, 19 серпня 2017 року в період часу з 13 год. 20 хв. по 15 год. 20 хв., знаходячись по

вул. С. Бандери, 1, в м. Львові, маючи умисел, спрямований на завідомо неправдиве показання під час його допиту, з метою створення доказів захисту охоронюваної особи, а саме ОСОБА_5 , навмисно повідомив недостовірні відомості про обставини вчиненого тяжкого злочину.
В ході проведення допиту в якості свідка, ОСОБА_4 , будучи належним чином попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК за завідомо неправдиве показання, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх кримінальну караність, діючи навмисно, всупереч вимог ст. 66 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), відповідно до якої одним із обов`язків свідка є давати правдиві показання під час досудового розслідування, достовірно знаючи, що вказану дорожньо-транспортну пригоду скоїв ОСОБА_5 , надав завідомо неправдиві показання про вчинений щодо ОСОБА_6 злочин, повідомивши, що 18 серпня 2017 року приблизно о 15 год. 10 хв. він разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 рухалися на автомобілі марки «LexusLX570», р.н. НОМЕР_3 зі сторони смт. Брюховичі в напрямку с. Верещиця, Львівської області. В цей же час, на відстані приблизно 200 м, позаду них рухався автомобіль марки «Mercedes-BenzS65 AMG», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який по вказівці ОСОБА_5 переганяв транспортний засіб в с. Верещиця, Львівської області. Виїхавши на автодорогу міжнародного значення М-10 сполученням «Львів-Краківець» та рухаючись в с. Ямельня, Яворівського району, Львівської області, водій ОСОБА_9 повідомив, що в дзеркало заднього виду побачив стовп куряви та пилу. Розвернувшись за вказівкою охоронюваної особи та проїхавши певну відстань, виявили автомобілі марок «Mercedes-BenzS65 AMG», р.н. НОМЕР_1 та «Ореl-Astra», р.н. НОМЕР_2 . Зупинившись, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 пішли до автомобіля «Ореl-Astra», а він із ОСОБА_5 підійшли до автомобіля «Mercedes-BenzS65 AMG», реєстраційний номер НОМЕР_1 , де останній відчинив водійські дверцята. В цей же час, він побачив, що на робочому місці водія автомобіля «Mercedes-BenzS65 AMG», р.н. НОМЕР_1 знаходиться ОСОБА_10 . Після чого, він разом із ОСОБА_5 , допомігши вийти ОСОБА_10 із салону автомобіля, разом пішли до автомобіля «Opel-Astra».

Повідомлені ОСОБА_4 в якості свідка показання в частині руху автомобіля марки «Mercedes-BenzS65 AMG» саме під керуванням водія ОСОБА_10 ; руху цього автомобіля позаду автомобіля «Lexus LX570»; знаходження ОСОБА_10 на робочому місці водія автомобіля «Mercedes-BenzS65 AMG» та надання ним разом із ОСОБА_5 допомоги ОСОБА_10 вийти з автомобіля, не відповідають дійсності, спотворюють фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди, а тому є неправдивими та направлені на штучне створення доказів вини останнього, які стали підставою для повідомлення ОСОБА_10 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, який відповідно до ст. 12 цього Кодексу є тяжким; обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та інших обмежень, передбачених законодавством України, чим вплинули на діяльність правоохоронних органів щодо виконання завдань кримінального судочинства щодо забезпечення повного та неупередженого розслідування, з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу та порушені охоронювані законом права і інтереси особи.
Крім цього, повідомлення завідомо неправдивих показань ОСОБА_4 в частині знаходження ОСОБА_5 під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди в салоні автомобіля «Lexus LX570», р.н. НОМЕР_3 ; відчинення останнім дверей автомобіля «Mercedes- BenzS65 AMG». р.н. НОМЕР_1 ; виявлення особисто ним на місці водія даного автомобіля ОСОБА_10 та надання ним разом із ОСОБА_5 допомоги вийти з автомобіля, були направлені на введення органу досудового розслідування в оману шляхом створення хибного уявлення про обставини дорожньо-транспортної пригоди та непричетність останнього до вчиненого, чим фактично штучно створив докази захисту ОСОБА_5 .
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на забезпечення уникнення ОСОБА_5 кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 27 жовтня 2017 року в період часу з 20 год. 25 хв. по 20 год. 59 хв. знаходячись по вул. С. Бандери, 1 в м. Львові, будучи ознайомленим із правами та обов`язками свідка, а також попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК під час його додаткового допиту, з метою створення доказів захисту ОСОБА_5 , навмисно знову повідомив недостовірні відомості про обставини вчиненої дорожньо-транспортної пригоди.

В ході проведення допиту в якості свідка, ОСОБА_4 , будучи належним чином попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК за завідомо неправдиве показання, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх кримінальну караність, діючи навмисно, всупереч вимог ст. 66 КПК, відповідно до якої одним із обов`язків свідка є давати правдиві показання під час досудового розслідування, достовірно знаючи про участь ОСОБА_5 в дорожньо-транспортній пригоді, знову надав завідомо неправдиві показання про вчинений щодо ОСОБА_6 злочин, підтвердивши раніше наданні неправдиві показання та повідомив, що 18 серпня 2017 року приблизно о 15 год. 10 хв. він разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 рухалися на автомобілі марки «LexusLХ 570» зі сторони смт. Брюховичі в напрямку с. Верещиця, Львівської області. Виїхавши на автодорогу міжнародного значення М- 10 сполученням «Львів-Краківець» та рухаючись в с. Ямельня, Яворівського району, Львівської області, водій ОСОБА_9 повідомив, що в дзеркало заднього виду побачив стовп куряви та пилу. Розвернувшись, за вказівкою охоронюваної особи, та проїхавши певну відстань, зупинились біля автомобілів марок «Mercedes-BenzS65 AMG», р.н. НОМЕР_1 та «Ореl-Astra», р.н. НОМЕР_2 , які потрапили в дорожньо-транспортну пригоду. Перебуваючи на місці дорожньо-транспортної пригоди, на відстані приблизно 15-ти метрів від себе виявив ОСОБА_10 , який стояв біля автомобіля «Mercedes-BenzS65 AMG», р.н. НОМЕР_1 . Особисто він, а також ОСОБА_5 до ОСОБА_10 не підходили та з останнім не спілкувалися.
Підтвердження раніше наданих неправдивих показань ОСОБА_4 в якості свідка, в частині руху автомобіля «Mercedes-BenzS65 AMG» саме під керуванням водія ОСОБА_10 ; руху цього автомобіля позаду автомобіля «Lexus LХ 570»; знаходження ОСОБА_10 на місці пригоди біля автомобіля «Mercedes-Benz S65 AMG», не викликало сумніву щодо розумності повідомленої ОСОБА_10 підозри, обраного запобіжного заходу та відповідності встановлених обставин фактичним даним дорожньо-транспортної пригоди, та призвело до продовження обмежень, передбачених законодавством України, а також вплинуло на діяльність правоохоронних органів щодо виконання завдань кримінального судочинства та порушило охоронювані законом права і інтереси особи.
Крім цього, підтвердження раніше наданих завідомо неправдивих показань та повідомлення ОСОБА_4 в частині знаходження ОСОБА_5 під час дорожньо- транспортної пригоди поза салоном автомобіля «Mercedes-BenzS65 AMG», р.н. НОМЕР_1 та знаходження біля нього на місці пригоди ОСОБА_10 , були направлені на введення органу досудового розслідування в оману шляхом створення хибного уявлення про обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також непричетності ОСОБА_5 до вчиненого, чим фактично підтвердив раніше штучно створені докази захисту.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року вказаний вище вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Доводи касаційної скарги та її вимоги
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування оскарженої ухвали апеляційного суду з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в аспекті недотримання судом положень статей 404, 419 КПК.
Зміст касаційної скарги зводиться до незгоди з законністю і обґрунтованістю ухваленого судом апеляційної інстанції рішення, де прокурор заперечує належне виконання апеляційним судом обов`язків щодо перевірки висновків місцевого суду в частині обґрунтованості рішення про встановлення фактичних обставин кримінального провадження, тобто правильність оцінки доказів на предмет їх достовірності.
Зокрема, прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_11 стверджує, що оскаржене судове рішення є незаконним у зв`язку із порушенням судом правил оцінки доказів за вимогами ст. 94 КПК щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження.
Зазначає, що суд не надав належної оцінки висновку комісійної судової молекулярно- генетичної експертизи, проведеної на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року експертами Одеського ОБСМЕ, у сукупності і взаємопоєднанні з висновком експертизи від 04 вересня 2017 року №19/10-3/614 СЕ/17. Вказує, що висновок судової молекулярно-генетичної експертизи ДНДЕКЦ при МВС України від 04 вересня 2017 року №19/10-3/614 СЕ/17 є допустимим доказом, який має бути прийнятий до уваги та оцінений судом. Акцентує, що встановлені в ході судової експертизи експертами Одеського ОБСМЕ обставини, суперечать встановленим даним в ході проведених експертних досліджень силами експертів ДНДЕКЦ при МВС України, а повторна комісійна судово-медична цитологічна та молекулярно-генетична експертиза, проведена силами експертів КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР, вказаних суперечностей не спростувала з причин часткового знищення, відсутності чи деградації слідів біологічного матеріалу на вилучених предметах.
Вказує, що апеляційний суд не надав оцінки доводам про те, що висновок судово- медичної експертизи ОСОБА_10 спростовує участь такого у ДТП 18 серпня 2017 року, з огляду на неспівмірні пошкодження транспортного засобу, в тому числі, і в салоні такого і відсутності будь-яких пошкоджень на тілі ймовірного водія.

Також прокурор наголошує, що суд обґрунтовано виходив з того, що безпідставним є ототожнення місця перебування мобільного телефону особи та самої ж особи з огляду на інформацію про з`єднання абонентів, яку проаналізовано в ході провадження, та заяву ОСОБА_10 , з якої вбачається, що він користувався телефоном у цей день.

Крім цього, прокурор звертає увагу, що не враховано доводи про неправильний аналіз місцевим судом відомостей у протоколах огляду відеозаписів з камер спостереження, з яких хоча і не вбачається можливим встановити марки і реєстраційні номери транспортних засобів, а також осіб, які ними керували, проте можуть бути покладені в підґрунтя обвинувального вироку щодо обставин, які могли мати місце в день ДТП, а саме руху відповідних транспортних засобів.
Крім цього, не погоджується з висновком суду про те, що висновки судово- психологічних експертиз, проведених за рішенням сторони обвинувачення, не містять відомостей про надання охоронцями неправдивих показань та звертає увагу на те, що такі висновки судових експертиз містять інформацію про орієнтовно-настановну поведінку усіх них без виключення при проведенні допитів, а така поведінка має місце, коли людина корегує свою поведінку для досягнення своїх цілей, орієнтуючись при цьому в заданих обставинах, де експертом робиться висновок про те, що розповідь ОСОБА_4 про обставини та наслідки дорожньо-транспортної пригоди не має характеристик, які властиві для відображення минулого (власного) досвіду.
Також прокурор не погоджується із висновками апеляційного суду щодо оцінки місцевим судом доказів щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, надає власну оцінку доказам на предмет їх достовірності, відмінну від наданої судом, на підставі чого стверджує про те, що колегія суддів апеляційного суду належним чином не обґрунтувала свої висновки, а твердження прокурора щодо незаконності рішення суду першої інстанції не перевірила.
Мотиви суду
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати

та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, є судом права, а не факту, і тому при розгляді касаційної скарги виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій. Отже неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також правильність оцінки судами попередніх інстанцій досліджених доказів з точки зору їх достовірності не є предметом перевірки суду касаційної інстанції з огляду на межі розгляду, встановлені ст. 433 цього Кодексу.

Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також у рішенні має бути наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з приписами ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою; наводяться докази, що спростовують її доводи.
Здійснивши перегляд в межах, визначених ст. 404 КПК, і в порядку, встановленому

ст. 405 цього Кодексу, свій висновок апеляційний суд зробив на підставі аналізу та належної правової оцінки дотримання місцевим судом правил, встановлених статтями 23, 86, 87, 94 вказаного Кодексу, дійшов переконливого висновку про повноту, всебічність та об`єктивність дослідження обставин кримінального провадження районним судом.
Із долученої до касаційної скарги копії ухвали суду апеляційної інстанції убачається, що аналогічні за змістом із доводами касаційної скарги, доводи в апеляційній скарзі прокурора щодо необґрунтованого, на його переконання, виправдання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 384 КК, були предметом перегляду суду апеляційної інстанції. Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги прокурора та надав на них мотивовану відповідь, навівши докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначив підстави, з яких визнав їх необґрунтованими.
Колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду про те, що сукупність наданих стороною обвинувачення доказів не доводить винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення поза розумним сумнівом, і доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують.
Суди дійшли висновку про те, що обставини кримінального правопорушення, на які посилається прокурор, не підтверджуються належними, допустимими, достовірними доказами і водночас є предметом доказування в іншому кримінальному провадженні, де відсутній вирок суду (обвинувальний чи виправдувальний), водночас доводи касаційної скарги не містять обґрунтування (в аспекті положень ч. 2 ст. 384 закону України про кримінальну відповідальність) до застосування судом касаційної інстанції повноважень, визначених приписами ст.438 КПК в контексті положень статей 412, 419 цього Кодексу.
При цьому, прокурор не наводить жодного обґрунтування того, які з оцінених судами доказів свідчать про те, що саме ОСОБА_5 знаходився за кермом під час ДТП і яких порушень правил оцінки доказів згідно зі ст. 94 КПК не усунув апеляційний суд, переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги.
Апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що з огляду на те, що неправдивими є тільки ті показання, в яких завідомо повністю або частково перекручені факти, що мають значення для правильного вирішення справи. Недоведеність складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК, виключає відповідальність ОСОБА_4 за цією нормою закону.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду про те, що місцевим судом з урахуванням принципу змагальності сторін в кримінальному процесі проаналізовані представлені докази по справі, зокрема допитані свідки ОСОБА_12 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , де на підтвердження правдивості показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 і ОСОБА_10 суду були надані висновки судово-психологічних експертиз із застосуванням поліграфа № 25486/17-61 від 16 січня 2018 року щодо ОСОБА_8 , № 25487/17-61 від 16 січня 2018 року щодо ОСОБА_9 та № 2584/17-61 від 12 січня 2018 року щодо ОСОБА_10 , дані яких стороною обвинувачення не спростовані.
Натомість в доводах касаційної скарги прокурор свої твердження засновує на власній оцінці частини із оцінених судом доказів, зокрема судово-психологічних експертиз, проведених за рішенням сторони обвинувачення, яка відокремлена від оцінки вказаних вище доказів в їх сукупності і взаємопоєднанні, що дає колегії суддів обґрунтовані підстави вважати доводи прокурора неналежними і безпідставними до спростування висновків суду про правдивість наданих свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 і ОСОБА_4 показань щодо їх безпосередньої участі в подіях, що мали місце, зокрема, стосовно встановлення водія автомобіля учасника ДТП марки Mercedes-Benz S65 AMG, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Апеляційний суд обґрунтовано врахував, що посилання сторони обвинувачення на висновок судово-психологічної експертизи № 484 від 12 квітня 2018 року як на доказ винуватості ОСОБА_4 , є безпідставним, оскільки такий не містить об`єктивних даних про неправдивість показань ОСОБА_4 під час досудового розслідування. Разом з тим, на спростування доводів апеляційної скарги прокурора резонно звернув увагу, що згідно з висновком судової психологічної експертизи № 25485/17-61 від 12 січня 2018 року, у ході функціонального психодіагностичного дослідження з використанням поліграфа, у ОСОБА_4 реакцій, які б свідчили про неправдивість його показів щодо обставин ДТП, яка мала місце 18 серпня 2017 року близько 15 год. 10 хв. за участю автомобілів марок «Mercedes-BenzS65 AMG» та «Ореl-Astra»у с. Ямельня, Яворівського району, Львівської області не виявляється.
Колегія суддів також вважає обґрунтованими висновки апеляційного суду, який погодився із місцевим судом щодо оцінки висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № 19/10-3/614 СЕ/17 від 04 вересня 2017 року, де згідно резолютивної частини висновку, генетичні ознаки букального епітелію ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 не збігаються з генетичними ознаками клітин, виявлених на поверхні подушки безпеки з під керма, кнопці запуску двигуна, на подушці з керма, підлокітнику з сидіння автомобіля, отже походження слідів від ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 - виключається. Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 підтвердив результати дослідження. Всупереч доводам касаційної скарги прокурора, апеляційний суд небезпідставно виходив з того, що дані цього висновку не свідчать про походження біологічних слідів від ОСОБА_5 .
Крім цього, перевіривши оцінку місцевим судом висновку судової молекулярно- генетичної експертизи № 147 від 19 квітня 2019 року, та пояснень допитаного у судовому засіданні експерта ОСОБА_15 , який підтримав свій висновок та зазначив про наявність біологічних слідів саме ОСОБА_10 на деталях внутрішньої обшивки автомобіля, що, на його переконання, спростовує висновок експертизи №19/10-3/614 СЕ/17 від 04 вересня 2017 року, який і не підтверджує наявність біологічних слідів ОСОБА_5 , апеляційний суд обґрунтовано погодився із судом першої інстанції в тому, що вищенаведені висновки експертиз не дають можливості поза розумним сумнівом стверджувати, що за кермом автомобіля - учасника ДТП був ОСОБА_5 і як наслідок, виправданий спотворював вказаний факт на досудовому розслідуванні.
Колегія суддів погоджується із оцінкою апеляційного суду про те, що висновок експерта про відсутність у ОСОБА_10 будь-яких ушкоджень, переконливо не спростовує зміст інших доказів про безпосередню участь ОСОБА_10 у дорожньо-транспортній пригоді 18 серпня 2017 року, про що ОСОБА_4 зазначав під час його допиту у якості свідка. Судом констатовано, що показання ОСОБА_4 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , підтверджені висновками відповідних психологічних експертиз, а доказів на спростування встановлених судом фактичних обставин, стороною обвинувачення суду не надано.
За відсутності у змісті касаційної скарги відповідних доводів до спростування висновків апеляційного суду, колегія суддів вважає переконливою оцінку суду апеляційної інстанції, що із протоколів огляду відеозаписів з камер спостереження від 31 серпня 2017 року, від 15 вересня 2017 року та від 18 вересня 2017 року не вбачається, з якої саме відеокамери (її місцезнаходження) отримані відеофайли, на яких зафіксовано рух автомобілів типу «Седан», «Джип» та «Хетчбек» безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою та після неї, а також не вбачається можливим встановити марку транспортного засобу, їх державні реєстраційні номери, інші індивідуальні ознаки транспортних засобів, а також осіб, які безпосередньо керують цими транспортними засобами, отже зазначені вище протоколи та інформація, що міститься на них, щодо руху по автомобільній трасі Львів-Краківець транспортних засобів марок «Мерседес-Бенц S65 AMG», р.н. НОМЕР_4 , «LexusLX570», р.н. НОМЕР_3 та «ChevroletLacetti», що пов`язуються з обставинами розвитку подій, є припущеннями, що не встановлюють обставин, на які посилається сторона обвинувачення.
За відсутності в кримінальному провадженні належних та допустимих доказів на спростування показань свідка ОСОБА_10 про те, що телефон він залишив у смт. Брюховичі, твердження прокурора в касаційній скарзі не спростовують висновків апеляційного суду за результатом перегляду про правильність оцінки місцевим судом висновку №9-1/19Т від 24 листопада 2017 року, проведеному експертом ОСОБА_16 щодо дослідження фактів передачі (отримання) інформації за допомогою оператора телекомунікації (мобільного зв`язку) ПрАТ «Київстар» під час передачі отримання інформації в період часу з 14 год. 40 хв. до 15 год. ЗО хв. 18 серпня 2017 року, який дійшов до висновку, що наведені відомості щодо знаходження мобільних телефонів у певний час не свідчать про місцезнаходження осіб, які ними користуються, а отже виходив з того, що в цьому кримінальному провадженні ототожнення місця перебування телефона з реальним місцем перебування ОСОБА_10 в період часу близько 15 год. 09 хв. 18 серпня 2017 року (часу вчинення ДТП) є припущенням сторони обвинувачення, оскільки жодних доказів користування ОСОБА_10 мобільним телефоном з номером НОМЕР_5 стороною обвинувачення не надано.
При цьому колегія суддів враховує, що в касаційній скарзі відсутні доводи про недотримання судами правил оцінки доказів на предмет їх недопустимості через недотримання стороною обвинувачення правил ст. 290 КПК. Водночас, як встановлено судом, оптичний диск FsestaCD-R700МЬ з маркуванням «Київстар», вх. 29232, вих. 1908/кт, який був предметом огляду за протоколом від 23 листопада 2017 року та предметом дослідження експертизи №9-1/19Т від 24 листопада 2017 року, під час виконання вимог ст. 290 КПК стороні захисту не відкривались, як не відкривався оптичний диск DVD-R марки «Verbanit» із відеозаписом допиту свідка ОСОБА_4 від 27 жовтня 2017 року, і, як наслідок, суд не мав права допустити відомості, що містяться в них, як докази винуватості виправданого за приписами ч. 2 ст. 290 цього Кодексу.
Інші доводи касаційної скарги стосуються правильності оцінки судами попередніх інстанцій досліджених доказів з точки зору їх достовірності, що не може бути предметом перевірки суду касаційної інстанції з огляду на межі розгляду, встановлені ст. 433 цього Кодексу.
У касаційній скарзі прокурора не міститься прийнятних і достатніх доводів про те, що апеляційним судом допущено таких істотних порушень норм кримінального процесуального права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування оскарженого рішення з підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК.
Оскаржена ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, є належним чином вмотивованою та обґрунтованою з огляду предмет апеляційного перегляду та встановлені судом обставини.
Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би могли бути підставами для безумовного скасування чи зміни оскарженого судового рішення щодо ОСОБА_4 , за змістом оскарженого судового рішення та доводів касаційної скарги, судом апеляційної інстанції допущено не було. Обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3