ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року

м. Київ
справа № 221/1521/20
провадження № 51-4976 км 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на вирок Донецького апеляційного суду від 01 вересня 2021 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001934, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Гранітне, Тельманівського району Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Великоновосілківскього районного суду Донецької області від 14 липня 2004 року за п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років, звільненого 11 жовтня 2010 року із заміною на покарання у виді виправних робіт, невідбутий строк 4 роки 20 днів,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Волноваського районного суду Донецької області від 15 грудня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Вироком Донецького апеляційного суду від 01 вересня 2021 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано і ухвалено свій, яким ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Виключено з описової та мотивувальної частини вироку суду першої інстанції посилання на кваліфікуючу ознаку дій ОСОБА_7 «придбання наркотичного засобу». В решті вирок суду залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_7 засуджено за те, що він приблизно в квітні 2019 року на території городу свого домоволодіння по АДРЕСА_1 , висадив 6 кущів коноплі, які після їх дозрівання, з метою подальшого особистого вживання без мети збуту, у вересні 2019 року зірвав, висушив, подрібнив та поклав в паперовий згорток та поліетиленовий пакет, які сховав в кімнатах свого будинку за вище зазначеною адресою та став незаконно зберігати без мети збути. В подальшому, 03 січня 2020 року під час проведення обшуку помешкання ОСОБА_7 , останній видав працівникам поліції речовину рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, загальною масою 725, 34 г, в перерахунку на суху речовину становить 633, 98 грн, що є великим розміром.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 та звільнити останнього на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком. Вважає, що апеляційним судом допущено неправильне застосування положень статей 50, 66, 75 КК України при призначенні покарання засудженому через не врахування всіх позитивних даних, які його характеризують та дають підстави для звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор вважав за необхідне касаційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без зміни.
Крім цього, в запереченні на касаційну скаргу прокурор, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення апеляційного суду є правильним та вмотивованим.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 309 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Так, ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, який згідно з вимогами ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , дотримався наведених вимог матеріального права.

Так, у своїй апеляційній скарзі прокурор наводив доводи щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання з огляду на необґрунтоване застосування місцевим судом положень ст. 75 КК України і вважав, що засудженому слід призначити покарання, яке належить відбувати реально.
Апеляційний суд частково погодився із зазначеними доводами і скасував вирок місцевого суду в частині заходу примусу, обравши такий, що належить відбувати реально. При цьому, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, виходячи не лише з визначених у ст. 12 КК України формальних критеріїв, а і з особливостей конкретного кримінального правопорушення. Зокрема, апеляційний суд узяв до уваги те, що ОСОБА_7 вчинив злочин у сфері обігу наркотичних засобів та кількість цього наркотичного засобу.
Разом із тим, виконуючи приписи ст. 65 цього Кодексу, суд зважив на обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, оскільки засуджений самостійно та добровільно розповів про всі обставини вирощування, зберігання наркотичного засобу та мету вчиненого, те, що він вже притягувався до кримінальної відповідальності, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд апеляційної інстанції усупереч твердженням захисника, належно умотивувавши своє рішення, визнав їх такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, правильно призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, що є мінімальним видом покарання.
У контексті наведеного не можна визнати спроможними та переконливими доводи касаційної скарги захисника стосовно неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність незастосування ст. 75 КК України та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого через суворість.
Вирок апеляційного суду у відповідній частині є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає приписам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, домірним вчиненому. Правових підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість і недостатнім для досягнення його мети колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування вироку апеляційного суду, не встановлено.
За таких обставин, касаційна скарга захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 ,не підлягає задоволенню.
Керуючись ч. 2 ст. 376, статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Донецького апеляційного суду від 01 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3