Справа № 675/870/21
Провадження № 1-кп/675/11/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" серпня 2022 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав кримінальне провадження № 0000262 про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізяслав Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта повна загальна середня, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

- 04 грудня 1998 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ст. 42, ст. 46-1 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі з відстрочкою на 2 роки;

- 11 листопада 1999 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 143, ч. 2 ст. 141, ст. 42, ст. 43 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 06 травня 2003 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;

- 07 червня 2010 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 14 вересня 2015 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту,

- 21 листопада 2018 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185, ст. 395, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі;

- 18 грудня 2019 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 297, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

- 01 червня 2020 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70, ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в :
09 травня 2021 року близько 07 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи на території будинковолодіння, розташованого в АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом, направленим на викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, повторно, відкрито викрав належний ОСОБА_7 електричний дриль шурупокрут марки «Енергомаш» моделі «ДШ-3112 ЛБ» вартістю 1265 грн 40 коп, металеву викрутку чорно-помаранчевого кольору вартістю 40 грн 00 коп, кусачки марки «Berg» чорно-зеленого кольору вартістю 53 грн 33 коп, які знаходилися у господарському приміщенні, розташованому на території вказаного будинковолодіння, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 1358 грн 73 коп.

У судовому засіданні ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково, суду показав, що 09 травня 2021 року йому зателефонував ОСОБА_7 та запропонував випити, повідомив, що для обвинуваченого є робота. Тому ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 прийшли до будинковолодіння потерпілого, де на лавці разом вживали спиртні напої. У подальшому ОСОБА_7 поїхав на автомобілі по своїх справах, а обвинувачений із ОСОБА_10 продовжили вживати горілку. Надалі, ОСОБА_8 пішов до майстерні, розташованої на території господарства потерпілого, взяв чемодан із шурупокрутом та повернувся до ОСОБА_10 . Останній запитав у обвинуваченого, що це він узяв, а ОСОБА_8 сказав, що це шурупокрут. Потім ОСОБА_10 вийшов із господарства ОСОБА_7 . ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_11 та повідомив, що для нього є робота, тому обвинувачений пішов до будинку останнього, взявши із собою викрадений чемодан. Там ОСОБА_11 запитав у ОСОБА_8 , чи той не продає шурупокрут, а обвинувачений жартома сказав, що так. ОСОБА_11 зайшов до будинку, виніс ОСОБА_8 300 грн і забрав шурупокрут. Отримані грошові кошти обвинувачений витратив на продукти харчування та алкогольні напої, які вжив разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .
Обвинувачений ствердив, що свідок ОСОБА_10 обмовив його внаслідок вчинення тиску поліцейськими. Останній говорив йому, що під час вчинення крадіжки свідок не телефонував потерпілому. Чемодан із шурупокрутом ОСОБА_8 взяв, оскільки мав їхати із потерпілим на роботу, хоча дозволу брати своє майно ОСОБА_7 йому не надавав. При ОСОБА_10 обвинувачений викрадене майно за межі господарства потерпілого не виносив. Останній не знав, кому належить шурупокрут та не знав, для чого ОСОБА_8 його взяв. Тому дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки викрадення мало таємний характер.
Не зважаючи на часткове визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, винуватість ОСОБА_8 підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів.
Так, із показань потерпілого ОСОБА_7 встановлено, що минулого року вранці до нього прийшов ОСОБА_8 із ОСОБА_10 та вони разом вживали спиртні напої, сидячи на лавці, розташованій на території господарства потерпілого. Через деякий час ОСОБА_7 зі своїм сусідом поїхав на автомобілі по справах, а коли повернувся, то обвинуваченого на місці вже не було. У той же день потерпілий виявив відсутність у майстерні, що знаходиться на території його будинковолодіння, чемодана з шурупокрутом, викруткою та кусачками. Коли потерпілий їздив по своїх справах, ОСОБА_10 телефонував до нього, однак ОСОБА_7 слухавку не взяв. ОСОБА_10 пізніше повідомив йому, що шурупокрут взяв ОСОБА_8 . Також останній розповів потерпілому, що робив зауваження обвинуваченому з цього приводу, однак ОСОБА_8 на них не реагував. ОСОБА_8 було відомо, що шурупокрут перебував у майстерні. Дозволу обвинуваченому брати його речі та заходити до майстерні ОСОБА_7 не надавав. Спочатку ОСОБА_8 заперечував факт вчинення ним крадіжки майна потерпілого, але пізніше зізнався у скоєному, сказав, що «його біс попутав». Через кілька днів він повідомив про крадіжку працівникам поліції. ОСОБА_7 ствердив, що будь-яких претензій до обвинуваченого на даний час не має. Щодо міри покарання останньому, потерпілий зазначив, що ОСОБА_8 має бути призначене найменш суворе покарання.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що до нього зателефонував ОСОБА_8 та запропонував придбати у нього електроінструмент, на що свідок погодився. ОСОБА_11 переконався, що шурупокрут перебуває у робочому стані, та придбав його у обвинуваченого за грошові кошти в розмірі 300 грн. При цьому, ОСОБА_8 пояснив свідку, що власник зазначеного майна зараз у запої і йому потрібні гроші. Пізніше кейс із шурупокрутом ОСОБА_11 передав працівникам поліції, які пояснили йому, що дане майно викрадене.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду підтвердив, що навесні 2021 року ОСОБА_7 повідомив йому про те, що у нього викрадено шурупокрут. Напередодні крадіжки ОСОБА_12 працював на зазначеному електроінструменті у майстерні потерпілого та поклав його у футляр. Також ОСОБА_7 розповів свідку про те, що ОСОБА_10 повідомив потерпілому, що шурупокрут викрав саме обвинувачений ОСОБА_8 .

З показів свідка ОСОБА_10 вбачається, що минулого року він разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у майстерні, розташованій на території господарства останнього, вживали спиртні напої. Далі хтось зателефонував потерпілому, той покликав свого сусіда і поїхав на автомобілі по своїх справах. Натомість, ОСОБА_10 і ОСОБА_8 вийшли з майстерні і присіли на лавці, де очікували на повернення потерпілого. У подальшому обвинувачений пішов у вбиральню та повернувся, тримаючи в руках чемодан, який належить ОСОБА_7 . Свідок запитав у ОСОБА_8 : «Що ти робиш?». Обвинувачений махнув рукою, вийшов із господарства потерпілого та пішов у невідомому напрямку. ОСОБА_10 кілька разів телефонував ОСОБА_7 , щоб повідомити про цю подію, однак потерпілий слухавку не підняв. Свідок також ствердив, що розумів, що ОСОБА_8 вчиняв протиправні дії, тому й намагався додзвонитися до ОСОБА_7 . Пояснив, що потерпілий при ньому не дозволяв обвинуваченому брати його речі. Крім того, ОСОБА_10 зазначив, що з ОСОБА_8 жодних конфліктів не мав, а тому наміру обмовити останнього у нього не було.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що у травні 2021 року вона була запрошена працівниками поліції у якості понятої при проведенні огляду чемодана із шурупокрутом, який проводився у місцевому відділі поліції. Вона та інша понята ОСОБА_14 протягом всього часу огляду перебувала у місці його проведення, а потім підписала відповідний протокол.

Аналогічні покази надала допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 .

Встановлені судом обставини щодо винуватості обвинуваченого, крім показань потерпілого та свідків, також підтверджуються даними, що містяться у наступних доказах.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10 травня 2021 року ОСОБА_7 повідомив, що невідома особа шляхом вільного доступу викрала у нього шурупокрут марки «Енергомаш», який перебував на території господарства потерпілого (Том 2, а.с. 14).

Даними протоколу огляду домоволодіння від 10 травня 2021 року та ілюстративної таблиці до нього, згідно із якими в присутності понятих та з добровільної згоди потерпілого ОСОБА_7 оглянуто будинковолодіння, розташоване в АДРЕСА_2 . В ході огляду зафіксовано обстановку на місці вчинення кримінального правопорушення, а також оглянуто господарське приміщення, з якого було викрадено майно потерпілого (Том 1, а.с. 85-90).

Відповідно до протоколу огляду від 11 травня 2021 року та ілюстративної таблиці до нього предметом огляду є добровільно виданий ОСОБА_11 пластиковий кейс червоного кольору, всередині якого перебував електричний дриль шурупокрут марки «Енергомаш» моделі «ДШ-3112 ЛБ», зарядний пристрій та акумуляторна батарея до нього, металева викрутка, кусачки, гарантійний талон та інструкція із експлуатації, які ОСОБА_11 придбав у обвинуваченого ОСОБА_8 (Том 1, а.с. 91-98).

Згідно з даними протоколу огляду від 14 травня 2021 року та ілюстративної таблиці до нього предметом огляду є добровільно виданий потерпілим ОСОБА_7 паперовий короб з-під електричного дриля шурупокрута марки «Енергомаш» моделі «ДШ-3112 ЛБ» (Том 1, а.с. 112-115).

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 25 травня 2021 року за участю підозрюваного ОСОБА_8 вбачається, що останній відтворив обставини вчинення крадіжки майна з будинковолодіння ОСОБА_7 (Том 1, а.с. 155-159).

Судом не приймаються до уваги доводи сторони захисту з приводу недопустимості вказаного доказу з огляду на те, що при проведенні слідчого експерименту обвинуваченому не забезпечено захисника, оскільки ОСОБА_8 перед проведенням вказаної слідчої дії власноручно написав письмову заяву, в якій зазначив, що від участі захисника відмовляється та свої права буде захищати самостійно.

Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/123-21/3593-ТВ від 20 травня 2021 року вартість належних потерпілому ОСОБА_7 речей становить: вартість електричного дриля шурупокрута марки «Енергомаш» моделі «ДШ-3112 ЛБ» - 1265 грн 40 коп; вартість металевих кусачок марки «Berg» чорно-зеленого кольору 53 грн 33 коп. (Том 1, а.с. 102-111).

Відповідно до довідки фізичної особи підприємця ОСОБА_15 від 24 травня 2021 року вартість належної потерпілому ОСОБА_7 металевої викрутки становить 40 грн 00 коп. (Том 1, а.с. 118-119).

Згідно даних постанови про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 11 травня 2021 року пластиковий кейс червоного кольору, всередині якого наявні електричний дриль шурупокрут марки «Енергомаш» моделі «ДШ-3112 ЛБ», зарядний пристрій та акумуляторна батарея до нього, металева викрутка, кусачки, гарантійний талон та інструкція із експлуатації, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні (Том 1, а.с. 99).

За змістом постанови про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 14 травня 2021 року паперовий короб з-під електричного дриля шурупокрута марки «Енергомаш» моделі «ДШ-3112 ЛБ» визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні (Том 1, а.с. 116).

Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, доведена повністю і його дії органами досудового розслідування вірно кваліфіковано за ст. 186 ч. 2 КК України.

Передбачених процесуальним законом підстав для визнання вищенаведених доказів неналежними або недопустимими суд не вбачає.

Доводи обвинуваченого щодо вчинення ним саме таємного викрадення майна потерпілого суд відхиляє з наступних підстав.

Доводи сторони захисту зводяться до незгоди з кваліфікацією дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України та необхідності перекваліфікації дій останнього на ч. 2 ст. 185 КК України.

Суд не погоджується з твердженнями обвинуваченого і його захисника та вважає їх необґрунтованими.

Чинний КК України визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Натомість грабіж відповідно до ст. 186 КК України - це відкрите викрадення чужого майна. Тобто ці склади кримінальних правопорушень відрізняються за способом їх учинення.

Крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна в присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. Грабіж, як і крадіжка, вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява в злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном. Якщо особа, яка протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на скоєння відповідного злочину.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06 листопада 2009 року № 10, крадіжку та грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно й мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але відразу була викрита. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами й, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування (залежно від характеру насильства чи погрози) як грабіж чи розбій.

Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Так, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину визнав частково, зазначивши, що він вчинив таємне, а не відкрите викрадення майна. Наполягав на тому, що свідок ОСОБА_10 не знав, що обвинувачений вчиняє крадіжку майна потерпілого ОСОБА_7 .

Під час розгляду справи судом потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що будь-якого дозволу обвинуваченому заходити до господарських приміщень та брати майно потерпілого він не надавав. Також ОСОБА_7 ствердив, що свідок ОСОБА_10 намагався до нього зателефонувати, щоб повідомити про крадіжку, однак потерпілий слухавку не взяв.

Вчинення обвинуваченим саме відкритого викрадення майна підтверджується також показами свідка ОСОБА_16 , який повідомив, що коли обвинувачений повернувся із вбиральні, то тримав у руках чемодан, який належить потерпілому. ОСОБА_10 запитав у ОСОБА_8 : «Що ти робиш?». Останній, натомість, махнув рукою, вийшов із господарства ОСОБА_7 та пішов у невідомому напрямку. Свідок кілька разів телефонував потерпілому, щоб повідомити про цю подію, однак останній слухавку не підняв. ОСОБА_10 також ствердив, що розумів, що ОСОБА_8 вчиняв протиправні дії, тому й намагався додзвонитися до ОСОБА_7 . Свідок зазначив, що з ОСОБА_8 жодних конфліктів не мав, а тому наміру обмовити останнього у нього не було.

Із викладеного слідує, що ОСОБА_8 усвідомлював відкритий характер своїх протиправних дій. Також присутній на місці вчинення злочину свідок ОСОБА_10 усвідомлював протиправний характер дій обвинуваченого, а тому намагався повідомити про цю подію потерпілого ОСОБА_7 .

Покази потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 є послідовними, такими, що повністю узгоджуються між собою та в своїй сукупності безумовно вказують на те, що ОСОБА_8 відкрито викрав чуже майно.

Натомість, пояснення обвинуваченого щодо вчинення ним злочину в таємний спосіб повністю суперечать усім зібраним у справі доказам, є нелогічними та непослідовними.

З огляду на викладене, кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно, є правильною.

Відтак, позицію сторони захисту суд розцінює як спробу обвинуваченого уникнути відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами.

Підходячи до обрання міри покарання обвинуваченому, виходячи із загальних засад призначення покарання, відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особливості, особу винного, зокрема, характеристику, сімейний стан, фактичні обставини справи, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення є тяжким злочином.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , є рецидив злочинів.
Разом з тим, суд не визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Так, розкаяння передбачає крім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Однак, у ході судового розгляду ознак щирого каяття обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні суд не встановив.
Суд враховує той факт, що ОСОБА_8 у судовому засіданні свою вину визнав лише частково, не висловив осуду своєї поведінки, не вжив заходів щодо відшкодування шкоди потерпілому, з метою зменшення своєї винуватості наполягав на вчиненні ним саме таємного викрадення чужого майна, що свідчить про формальний характер його каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Також не вбачається у діях ОСОБА_8 і активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, під яким розуміються дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.
Відтак, обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за скоєння, зокрема, злочинів проти власності, у зв`язку з чим відбував покарання у місцях позбавлення волі, однак, маючи непогашені судимості, знову вчинив умисний тяжкий злочин під час іспитового строку, встановленого йому за попереднім вироком суду, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках в лікарів нарколога і психіатра не перебуває.
Судом враховується також думка потерпілого ОСОБА_7 , який вказав, що ОСОБА_8 має бути призначене найменш суворе покарання.
Згідно з досудовою доповіддю щодо ОСОБА_8 , складеною Шепетівським районним сектором № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області 27 жовтня 2021 року, ймовірність вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення є дуже високою. Відтак, на думку органу пробації, виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства. Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку останнього з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. У справі «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року та «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним», а у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16 жовтня 2008 року суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи».
Реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, а також, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до вчиненого, тобто необхідним та достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, а також для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим та іншими особами, суд вважає, що ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
До призначеного ОСОБА_8 покарання слід у відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 01 червня 2020 року.
На думку суду, таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням характеризуючих особу ОСОБА_8 даних, наявності у нього ряду непогашених судимостей за скоєння корисливих злочинів проти власності, продовження ним злочинної діяльності, що свідчить про стійке небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 та ст. 75 КК України суд не вбачає.

Також, на думку суду, у зв`язку з призначенням ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі з метою забезпечення виконання останнім покладених на нього обов`язків по відбуванню покарання до набрання вироком законної сили йому слід залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Витрати на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 1372 грн 96 коп у відповідності до ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, призначивши йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 01 червня 2020 року та остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити попередній у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати ОСОБА_8 з 23 серпня 2022 року, зарахувавши в цей строк час тримання під вартою з 26 травня 2021 року по 22 серпня 2022 року включно відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Після набрання вироком законної сили скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2021 року на пластиковий кейс із маркуванням «Енергомаш» червоного кольору, всередині якого наявний акумуляторний дриль шурупокрут марки «Енергомаш» моделі «ДШ-3112 ЛБ» червоно-чорного кольору, зарядний пристрій до нього чорного кольору, акумуляторна батарея, інструкція із використання та гарантійний талон, металева викрутка та кусачки, які належать потерпілому ОСОБА_7 .

Речові докази по справі: пластиковий кейс із маркуванням «Енергомаш» червоного кольору, всередині якого наявний акумуляторний дриль шурупокрут марки «Енергомаш» моделі «ДШ-3112 ЛБ» червоно-чорного кольору, зарядний пристрій до нього чорного кольору, акумуляторну батарею, інструкцію із використання та гарантійний талон, металеву викрутку та кусачки, а також паперовий короб з-під нього, які знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Відділу поліцейської діяльності № 2 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, повернути потерпілому ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 1372 грн 96 коп судових витрат за проведення судової товарознавчої експертизи.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: ОСОБА_1