Житомирський апеляційний суд
Справа №272/722/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.183 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 03 червня 2022 року про продовження строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а:

В провадженні Попільнянського районного суду Житомирської області перебувають обвинувальні акти у об`єднаному кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000100 від 09 квітня 2019 року, № 0000320 від 21 листопада 2019 року, № 0000033 від 05 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 , що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 187, частиною 3 статті 185 КК України та ОСОБА_9 , що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 187, частиною 2 статті 309 КК України.

Ухвалами Андрушівського районного суду Житомирської області року, обвинуваченим: ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

15 квітня 2022 року ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим: ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , строком на 60 днів до 14 червня 2022 року включно.

03 червня 2022 року прокурор надав суду клопотання про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченим: ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні підтримав своє клопотання, просив його задовольнити.

ОбвинуваченийПетрович та ОСОБА_7 ухвалою суду видалені з зали на час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 в судовому засіданні щодо заявленого клопотання прокурора заперечував, зазначив, що вказані в клопотанні ризики в зв`язку з чим просить змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області 03 червня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб до 01 серпня 2022 року включно. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб до 01 серпня 2022 року включно.

На вказане рішення обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить переглянути його запобіжний захід. Вказує, що суд першої інстанції розглянув клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою за його відсутності. Зазначив, що він злочин не вчиняв, вину не визнає і вже три роки перебуває у слідчому ізоляторі по даному провадженню, а суд лише розглядає запобіжний захід, по суті справу не слухає.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу, просив замінити йому запобіжний захід на домашній арешт. Зазначив, що він тривалий час перебуває під вартою, справа в суді першої інстанції по суті не слухається, а лише продовжується строк тримання під вартою. Зазначив, що заявляв відводи судді, просив відвести головуючого суддю в суді першої інстанції. Крім того порядку в судовому засіданні не порушував, його ніхто не видаляв, просто по відеоконференції не було нічого чутно, тому вони залишили кабінет, де вона проводилася.

Захисник підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримали свою апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до вимог п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, так і судом при вирішенні вказаного клопотання зазначених вимог закону було дотримано.

Предметом дослідження судом під час розгляду провадження при розгляді даного клопотання були саме обставини, передбачені ч.3 ст. 199 КПК України, тобто обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження.

Так, як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів за одне з яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 10 років. Враховуючи тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, а також суворість покарання за кримінальне правопорушення, яке інкримінується останньому, те, що він раніше неодноразово судимий, що вказує на можливість продовження ним протиправної поведінки, обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, офіційно не працює та не має постійного джерела доходів, під тяжкістю можливого покарання може переховуватись від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Перебуваючи на волі, має реальну можливість незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 іншого (альтернативного) запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

З огляду на викладене докази та обставини, на які посилався прокурор в клопотанні під час судового розгляду провадження, дали колегії суддів першої інстанції підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, обвинувачений може переховуватись від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Тому суд першої інстанції з урахуванням даних обставин провадження правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який, в тому числі на домашній арешт, не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним ст.177 КПК України та належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та цілком обгрунтовано продовжив строк тримання під вартою під час підготовчого судового розгляду провадження в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки він тривалий час перебуває під вартою та справа не слухається по суті є безпідставними та не можуть, враховуючи те, що ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшилися, бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Твердження обвинуваченого про необхідність відводу судді суду першої інстанції є неспроможними, оскільки це виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції, крім того заяви обвинуваченого в суді першої інстанції були розглянуті в процесуальному порядку з винесенням відповідних процесуальних рішень.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, з мотивів наведених в ній, та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі і домашнього арешту, як про те зазначає апелянт, на думку апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст. ст. 331, 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 03 червня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченомуго ОСОБА_7 ,- без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: