Справа № 1506/3395/2012
Провадження № 1/496/5/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року м.Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області

у складі судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

підсудного ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 315 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходиться кримінальна справа відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 307, ч.1 ст.315 КК України.

Під час судового засідання підсудний ОСОБА_4 заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з закінченням строків давності.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання.

Вивчивши матеріали кримінальної справи, вислухавши учасників процесу, суд вважає за необхідне клопотання підсудного задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до п. 11 розділу ХІ КПК України (в редакції 2012 року ) кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відтак при розгляді даної справи судом застосовуються положення КПК України в редакції 1960 року.

Згідно зі ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 307, ч.1 ст.315 КК України.

Інкриміновані органом досудового слідства злочини, згідно зі ст.12 КК України, відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, нетяжкий та тяжкий. Зокрема, злочин, передбачений ч.1 ст. 315 КК України, є тяжким злочином, та вчинений у вересні 2011 року.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності", з якої вбачається, що закриття кримінальної справи із звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише у разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК України. Відповідно до п. 8 вказаної постанови слідує, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилилася від слідства та суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого та особливо тяжкого. Відповідно до ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960 року), таке звільнення є обов`язковим за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

Відповідно до п. 5. ч. 1ст. 7-1 КПК України (в редакції 1960 року) провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч. 2ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960 року), суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Відповідно до ч. 1ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Виходячи з фактичних обставин справи, так як вони викладені в обвинувальному висновку, подія кримінального правопорушення мала місце у вересні 2011, відтак з дня вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, минуло більше десяти років.

Закінчення вказаного строку відповідно до вимог ст. 49 КК України, ст.ст.7-1,11-1 КПК України (в редакції 1960 року) та є підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності, оскільки в зв`язку з цим припиняються повноваження держави щодо кримінального переслідування такої особи.

Водночас, судом перевірено обмеження застосування давності, передбачені в ч.ч. 2-5ст.49 КК України:

Згідно ч. 3ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч. 2ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.

Водночас, з дня вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, минуло більше десяти років та в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, які б вказували на те, що підсудний вчинив нове кримінальне правопорушення або ухилявся від суду.

При цьому, суд звертає увагу, що зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Разом з тим на особу, яка скоїла злочин, законодавством не покладається обов`язок самовикриття, а тому, якщо вона до моменту виникнення вказаного обов`язку, в порядку реалізації конституційного права на свободу пересування, змінила місце свого проживання, про юридично значуще ухилення від слідства чи суду говорити не можна.

Вироком Біляївського районного суду Одеської області підсудного ОСОБА_4 було визнано виним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та засуджено до 2 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за попереднім вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.04.2010 року у вигляді 2 (двох) років та 1 місяця позбавлення волі та остаточно до відбуття призначено 4 роки та 1 місяць позбавлення волі. За звинуваченням ОСОБА_4 у вчинені злочину за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 315 КК України, виправдано. Підсудному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту, з подальшим утримуванням в ОСІ м. Одеси до набуття чинності вироку. Підсудного ОСОБА_4 взято під варту у залі суду. Таким чином підсудний ОСОБА_4 відбував покарання в державній установі «Південна виправна колонія (№ 51)» у період з 28.02.2014 року по 19.01.2015 року за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 20.11.2013, яким був засуджений за ст. 309 ч. 1, 71 ч. 1 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Відповідно до вказаного вироку початок строку покарання було враховано з 20.11.2013 року. Зарахувавши у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 20.04.2012 року по 23.04.2012 року. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.06.2014 на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році» ОСОБА_4 скорочено невідбуту частину покарання на 1/2 та всього до відбуття встановлено 2 роки 3 місяці 13 днів позбавлення волі. Із урахуванням заліку та ухвали від 27.06.2014 року кінець строку покарання - 29.02.2016 року. 19.01.2015 ОСОБА_4 звільнено із державної установи «Південна виправна колонія (№ 51)» на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 16.12.2014, якою вирок Біляївського районного суду Одеської області від 20.11.2013 та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06.02.2014 відмінено, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Постановою судді Біляївського районного суду Одеської області від 21.01.2015 року кримінальну справу за звинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 309 ч.1, 307ч.2, 315 ч.1 КК України прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Постановою судді Біляївського районного суду Одеської області від 21.01.2015 року підсудного ОСОБА_4 оголошено у розшук, у зв`язку із тим, що він неодноразово не прибував в засідання, повістки про виклик його на судове засідання поверталися до суду, привід виконати не вдалося.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, до суду поверталися конверти з відміткою «адресат не проживає», тобто підсудний ОСОБА_4 не був належним чином повідомлений про день та час судового засідання, та не міг про це знати.

З урахування викладеного, на думку суму, що після моменту відбуття покарання в державній установі «Південна виправна колонія (№ 51)», ОСОБА_4 , за його поясненням, не знав про свій процесуальний статус у кримінальній справі, в тому числі обов`язок з`являтись до суду, оскільки відбув покарання за вироком від 20.11.2013 року. За цей час підсудний створив сім`ю, влаштувався на роботу на проживав тривалий час із своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином у суду відсутні об`єктивній дані, які свідчать чи могли б свідчити, що ОСОБА_4 був належним чином проінформований про обов`язок знову постати перед судом, що може вплинуло на хибні висновки про зупинення перебігу строку давності.

З врахуванням наведеного, жодних дій, які б свідчили про ухилення підсудного ОСОБА_4 від суду, не встановлено.

Також, слід врахувати роз`яснення п.8 постанови пленуму Верховного Суду України №-12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», що звільнення особи від кримінальної відповідальності заст. 49 КК України, коли минули певні строки давності, відповідно до ст. 11-1 КПК України, є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч.4ст. 49 КК України.

Згідно ч. 5ст. 49 КК України, давність не застосовується у разі вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру та безпеки людства, передбачених у статтях 437-439 і частині першій статті 442 цього Кодексу.

Кримінальні правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 не відноситься до категорій кримінальних правопорушень, згаданих законодавцем у ч. 4 та ч.5ст. 49 КК України.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що станом на 17.05.2022 сплинули передбачені законом строки притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст. 307, ч.1 ст.315 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.282 КПК України ( в редакції 1960 року) якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підставі для закриття справи, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 статті 6 і статтями 7, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою, а суддя - постановою, закриває справу

Згідно п.15 Розділу XІ "Перехідні положення" КПК України ( в редакції 2012 року), апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності цим Кодексом, або у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених § 3розділу 4 Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Згідност.349 КПК України (в редакції 1960 року), апеляція, подається через суд, який постановив постанову, протягом п`ятнадцяти діб з моменту проголошення.

На підставі викладеного, керуючисьст.49 КК України, ст. ст. 7-1, 11-1 КПК України (в редакції 1960 року),-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання підсудного ОСОБА_4 в порядку ст. 11-1 КПК (в редакції 1960 року) та ст. 49 КК про закриття кримінальної справи і звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 309, ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 315 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України.

Провадження у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 315 КК України - закрити, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ч. 2ст. 11-1 КПК України ( в редакції 1960 року).

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом п`ятнадцяти діб з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1