Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/977/21
Провадження № 1-кп/499/18/22
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

03 травня 2022 року смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (далі - також прокурор), обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_4 (далі - також захисник) розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за кримінальним провадженням № 0000043 щодо обвинувачення ОСОБА_5 (далі - також обвинувачений, особа), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Благоєве, Іванівського району, Одеської області, зареєстрованого в будинку АДРЕСА_1 , не працюючого, з середньою освітою, не одруженого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених частиною 1 статті 122, частиною 1 статті 162, частиною 2 статті 194, частиною 3 статті 357 Кримінального кодексу України (далі - також КК),

В С Т А Н О В И В:

1.Суть питання, що вирішується ухвалою таке.

08 грудня 2021 року прокурор подав до Іванівського районного суду Одеської області, обвинувальний акт кримінального провадження № 000328 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених частиною 1 статті 122, частиною 1 статті 162, частиною 2 статті 194, частиною 3 статті 357 КК (далі - також кримінальне провадження).

20 квітня 2022 року прокурор подав письмове клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого на строк шістдесят днів (далі - також клопотання).

Суд, за клопотанням прокурора вирішує питання щодо продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого.

2. Встановлені судом обставини такі.
Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 09 березня 2022 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06 травня 2022 року включно, якою встановлена наявність ризиків передбачених частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Прокурор подав письмове клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого на строк шістдесят днів, зазначивши про існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, посилаючись, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та здійснювати незаконний вплив на свідків, потерпілих (далі - також клопотання).

Прокурор обґрунтовуючи клопотання зазначає, що: - 12 липня 2021 року, приблизно о 08 години 30 хвилин, у обвинуваченого, який перебував біля будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті тривалих неприязних особистих відносин, виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , з метою реалізації свого злочинного умислу обвинувачений завдав ОСОБА_6 ногами та кулаками множинні удари по голові, верхній частині тулуба, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: - множинних саден, синців та вогнища забою м`яких тканин голови, тулуба й кінцівок, лінійного перелому кісток носа без зміщення уламків, без порушення зовнішнього дихання, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; - 15 липня 2021 року приблизно о 18 годині 00 хвилин в обвинуваченого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого мешкання, у будинку АДРЕСА_1 , виник умисел на незаконне проникнення до належного ОСОБА_7 будинку АДРЕСА_1 (далі - також будинок), реалізуючи свій злочинний намір, обвинувачений через незачинену хвіртку потрапив на територію будинку й на порушення недоторканості володіння особи, не маючи на те законних підстав та відповідного дозволу від ОСОБА_7 та інших законних користувачів, достовірно знаючи про право особи на недоторканість житла, застосовуючи фізичну силу пошкодив замикаючий пристрій, який зачиняв вхідні двері та незаконно проник у приміщення будинку, чим порушив права ОСОБА_7 ; проникнувши 15 липня 2021 року до будинку обвинувачений, умисно, шляхом крадіжки, незаконно заволодів паспортом громадянина України, службовим посвідченням поліцейського, спеціальним жетоном поліцейської виданих ОСОБА_8 , якими розпорядився на власний розсуд; - 09 серпня 2021 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, в обвинуваченого виник умисел на проникнення до будинку, який через незачинену хвіртку зайшов на територію будинку, й на порушення недоторканості володіння особи, не маючи на те законних підстав й будь-якого дозволу від ОСОБА_7 , достовірно знаючи про право особи на недоторканість житла, пошкодив замикаючий пристрій, який зачиняв вхідні двері в будинок та незаконно проник у приміщення будинку через вхідні двері, й здійснив пошкодження майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, чим порушив право власника будинку на недоторканість житла; - 11 вересня 2021 року приблизно о 22 годині 30 годині, в обвинуваченого виник умисел на проникнення до будинку, з метою підпалу, зайшов до будинку й на порушення недоторканості володіння особи, не маючи на те законних підстав і відповідного дозволу від ОСОБА_7 , достовірно знаючи про право особи на недоторканість житла, пошкодив замикаючий пристрій, який зачиняв вхідні двері в будинок та незаконно проник в приміщення будинку через відкриті ним двері, чим порушив право власника будинку на недоторканість житла; - 11 вересня 2021 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, знаходячись в коридорі будинку, який належить ОСОБА_7 , умисно здійснив підпал одягу в шафі - купе, внаслідок чого загорілися житлові кімнати будинку, що призвело до знищення майна.

Прокурор посилається, що інші більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, не зможуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого, так як особа притягується до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, не працює, не має постійного джерела прибутку, може впливати на свідків та потерпілих.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні заперечували проти продовження тримання особи під вартою, та просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Потерпілі до судового засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв та клопотань до суду не подавали, повідомлені належним чином про час, дату та місце судового розгляду справи.

3. Положення закону, якими суд керувався такі.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення у якому обвинувачується(пункти 1, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (частина 2 статті 177 КПК).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (частина 1, пункт 4 частини 2 статті 183 КПК).

Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини (пункт 1, 2 частини 4 статті 183 КПК).

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина 1 статті 194 КПК).

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення (частини 1, 2, 3 статті 331 КПК).

4. Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали такі.
Системний аналіз наведених у пункті 3 мотиваційної частини ухвали норм КПК, свідчить, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою суд повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Особі пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: частиною 2 статті 122 КК - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину; частиною 1 статті 162 КК - незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян; частиною 2 статті 194 КК - умисне знищення або пошкодження майна , вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки; частиною 3 статті 357 КК - незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом.

Отже, стосовно обвинуваченого існує обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про що зазначають допитані у судовому засіданні потерпілі та може бути підтверджено зібраними по кримінальному провадженню іншими доказами.

Суд констатує, що обвинувачений може переховуватися від суду з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122, частиною 1 статті 162, частиною 2 статті 194, частиною 3 статті 357 КК.
Суд враховує обставини, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не одружений, за віком й станом здоров`я може утримуватися під вартою, а також має негативну репутацію.
Суд зауважує, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки відбував покарання у місцях позбавлення волі за вчинення злочину проти громадської безпеки, натепер не допитані свідки обвинувачення на яких він може здійснювати вплив.
Суд наголошує, що тримання обвинуваченого під вартою на даний час залишається виправданим заходом, оскільки не зменшилися ризики того, що перебуваючи на свободі обвинувачений може переховуватися від суду та може вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому у даному випадку переважають справжні інтереси суспільства щодо забезпечення законності та запобігання порушення прав осіб й інтересів правосуддя, над інтересами забезпечення права обвинуваченого на свободу.

Суд констатує, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити подальшу належну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків у межах даного кримінального провадження.

За таких обставин, враховуючи вагомість доказів, про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, виходячи із соціального статусу обвинуваченого, який є офіційно не працевлаштованим, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за одне з яких передбачене покарання у виді позбавлення волі до 10 років, слід констатувати про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, здійснювати вплив на свідків а відтак слід визнати, що існує ризик можливого продовження обвинуваченим злочинної діяльності, вірогідність настання чого із спливом часу не зменшилася.

Суд, виходячи з приписів пунктів 1, 2 частини 4 статті 183 КПК, не визначає розмір застави, у кримінальному провадженні, оскільки кримінальне правопорушення передбачене частиною 1 статті 121 КК, вчинено із застосуванням насильства.

5. Суд застосовує таку практику Європейського суду з прав людини.
Суд нагадав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX) (пункт 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04).

6. Висновок суду такий.
З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід продовжити у межах шістдесяти денного строку без визначення розміру застави.

Керуючись статтями 8, 9, 194, 196, 197, 199, 331, 369-372 КПК, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» на строк до 01 липня 2022 року включно.

Копію ухвали суду направити до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» та вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала суду про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня проголошення ухвали, а обвинуваченим в той же строк, з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 04 травня 2022 року.

СуддяОСОБА_9