ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2954/22 Справа № 428/6/14-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 листопада 2021 року у кримінальному провадженні № 0004224 щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Воєводівка Луганської області, українки, громадянки України, з середньою спеціальної освітою, незаміжньою, не працюючої, яка на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :
За вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 листопада 2021 року ОСОБА_5 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволений та стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 5 917 (п`ять тисяч дев`ятсот сімнадцять) гривень 00 копійок та моральну шкоду в розмір 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

Судом вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних судових витрат.
Цим вироком ОСОБА_5 визнана винною у тому, що вона 21 листопада 2013 року, у денний та вечірній час, більш точно час встановити не виявилося можливим, знаходилась за адресою АДРЕСА_3 , за місцем мешкання ОСОБА_9 , з яким вона підтримувала близькі стосунки, та разом із ОСОБА_9 і своїми знайомими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 вживала спиртні напої.
Під час вживання алкоголю між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_13 , маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень та реалізовуючи його, нанесла ОСОБА_9 не менше 3 ударів руками у обличчя останнього. Після чого, 22 листопада 2013 року, у термін часу з 19 до 22 години, ОСОБА_5 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_3 , разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , під час вживання алкоголю, в ході словесного конфлікту між нею та ОСОБА_9 , маючи злочинний намір, направлений на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та реалізуючи його, нанесла ОСОБА_9 не менше 9 ударів кулаками та долонями рук в область волосистої частини голови та обличчя останнього.
У результаті побиття 21 та 22 листопада 2013 року ОСОБА_5 нанесла не менше ніж 12 ударів в область голови ОСОБА_9 та спричинила тілесні ушкодження, які в своїй сукупності, по ступеню тяжкості мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю.

Смерть ОСОБА_14 настала від черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась крововиливом під оболонки головного мозку, що привело до здавлення тканини мозку і його набряку, через 1-2 доби після заподіяння тілесних ушкоджень.

Вказаними діями ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
В апеляції:
- обвинувачена просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок є незаконним, необґрунтованим. Вважає, що судом не була спростована її версія про непричетність до вчинення інкримінованого злочину, оскільки жодних прямих доказів зібрано не було. Суд першої інстанції при оцінці доказів в частині обґрунтованості обвинувачення допустив невідповідність зроблених висновків фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Зазначає, що суд невірно та неповно виклав покази, надані нею під час судового розгляду, щодо кількості та місць ударів, не перевірив їх та не надав будь-якої оцінки. Також суд не зазначив у вироку її версію дійсних причин смерті ОСОБА_9 , яка могла настати в результаті, в тому числі, внаслідок невдалих спроб суїциду. Механізмом утворення тілесних ушкоджень, від яких настала смерть ОСОБА_9 , був контакт з твердим тупим предметом, яким міг бути як удар, так і падіння та удар об твердий предмет, які також могли утворитися від падіння у разі обірвання шнура під час суїциду у разі твердої підлоги, в тому числі від падіння та удар об край ванни, що підтвердив в суді першої інстанції допитаний експерт ОСОБА_15 ..

Вказує, що органом досудового розслідування було порушено її право на захист через відсутність захисника.

Крім того посилається на невиконання судом першої інстанції ухвали апеляційного суду Луганської області від 07.04.2015 року, якою вирок щодо ОСОБА_5 був скасований та призначений новий розгляд в суді першої інстанції.

Вважає, що неповнота судового розгляду полягає в тому, що огляд господарської будівлі та ванної кімнати 12.11.2020 року, проведений на виконання доручення суду слідчим, був виконаний формально та поверхнево за участю лише одного свідка ОСОБА_10 та її, без свідка ОСОБА_12 , а слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_10 був проведений всупереч ухвали суду без залучення судово-медичного експерта, що не відповідає меті даної слідчої дії, у зв`язку з чим залишились невстановленими фактичні обставини отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть.

Розпорядженням Верховного Суду від 06.03.2022 року № 1/0/9-22 Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану територіальна підсудність судових справ, належних до розгляду Луганським апеляційним судом, змінена на Дніпровський апеляційний суд.
Враховуючи введений на території України з 24.02.2022 року воєнний стан, оскільки обвинувачена ОСОБА_5 на момент розгляду апеляційної скарги перебуває не на підконтрольній Україні території, з метою оперативності, ефективності та дотримання розумних строків при розгляді проваджень, розгляд її апеляційної скарги вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 листопада 2021 року у кримінальному провадженні № 0004224 здійснюється без її участі.
Заслухавши прокурора, який заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченої, обговоривши її доводи та вимоги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення відповідно до ст. 370 КПК повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказані вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні в повному обсязі.
Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази є належними та допустимими, беззаперечно вказують на винуватість ОСОБА_5 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
Доводи обвинуваченої щодо відсутності прямих доказі її причетності до кримінального правопорушення, що їй інкримінований, неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотності порушення вимог кримінального процесуального закону не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскарженого вироку та спростовуються викладеними в оскарженому вироку належним чином дослідженими та перевіреними доказами в їх сукупності.
Так, суд першої інстанції дляя з`ясування змісту та спрямованості умислу ОСОБА_5 при дослідженні доказів проаналізував сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховував спосіб, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, механізм нанесення тілесних ушкоджень та силу нанесених ударів, поведінку ОСОБА_5 і ОСОБА_9 , що передувала події, а також суб`єктивне ставлення обвинуваченої до наслідків своїх дій.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, що їй інкримінований, в повному обсязі підтверджується дослідженими судом першої інстанції належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в їх сукупності, в тому числі, протоколом огляду трупа від 26.11.2013 року та фототаблиці до нього, зокрема: висновком дактилоскопічної експертизи № 1244/420 від 24.12.2013 року, відповідно до якого із шістдесяти семи слідів рук, вилучених 26.11.2013 року в ході огляду місця події за фактом насильницької смерті ОСОБА_16 за адресою АДРЕСА_3 : 11 слідів пальців рук і 1 слід долоні - залишені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 4 сліду пальців рук - залишені ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; - 15 слідів пальців рук, залишені ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 21 слід рук залишені не ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а іншою особою (особами).

За висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 80 від 17.12.2013р. (футболки, фрагменту шпалер, 2-х фрагментів лінолеуму, 2-х наволочок, пили, рушника, табурета), згідно якого кров трупа ОСОБА_16 відноситься до групи А з ізогемагглютінінов анти-В. Кров ОСОБА_5 відноситься до групи В з ізогемагглютінінов анти-А. На футболці фрагменті шпалер, 2-х ділянках лінолеуму, 2-х наволочках, виявлено кров людини, де були виявлені антиген В і в слідах зразок № 5, 1 ізогемагглютінінов анти-А кров могла походити від особи з групою В з ізогемагглютінінов анти-А. Їм могла бути ОСОБА_5 . Походження крові від ОСОБА_17 виключається.

Відповідно дослідженого у суді першої інстанції висновку судово-медичної експертизи № 471 від 19.12.2013р. трупа ОСОБА_9 , встановлено, що смерть ОСОБА_16 настала від закритої черепно-мозкової травми, травматичного крововиливу під оболонки головного мозку. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_9 не виявлені метиловий і етиловий алкоголі. Враховуючи характер і локалізацію тілесних ушкодження, встановлених при експертизі трупа, вони могли утворитися не менше ніж від 31 травмуючої дії, час життя з моменту заподіяння тілесних ушкоджень до моменту смерті ОСОБА_16 обчислюється в годинах 12- 14 годин та воно могло бути врятоване при наданні йому своєчасної кваліфікованої медичної допомоги. Синці кистей рук, встановлені при експертизі трупа можуть свідчити про самооборону.

Крім того, згідно з дослідженим судом першої інстанції протоколом проведення слідчого експерименту від 04.12.2013 року та ілюстрованої фототаблиці до нього, слідчий, за участю підозрюваної ОСОБА_5 , статиста, спеціаліста, в присутності понятих, провів слідчий експеримент з метою перевірки достовірності свідчень підозрюваної ОСОБА_5 про обставини отримання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_18 , встановлення механізму заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , місця заподіяння тілесних ушкоджень, в ході якого ОСОБА_5 розповіла, що 22.11.2013 року в ході вживання алкогольних напоїв між нею та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, в ході якого вона наносила ОСОБА_9 удари кулаками та долонями рук в область волосистої частини голови, обличчя, грудної клітини. Удари наносила двома серіями по 2-3 рази. Таких «стичок» було не менше трьох. Також ОСОБА_5 за допомогою статиста вказала механізм нанесення ударів кулаками та долонями рук в область обличчя та волосистої частини голови ОСОБА_19 .. При цьому, згідно з висновком експерта № 13-471 від 20.12.2013 року всі встановлені на трупі ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли утворитися при обставинах, зазначених ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту 04.12.2013 року.

За результатами проведення слідчого експерименту від 12.11.2020 року, відповідно до протоколу якого та ілюстрованої фототаблиці, також дослідженого місцевим судом слідчий, за участі свідка ОСОБА_10 , статиста, спеціаліста, в присутності понятих, запропонував свідку ОСОБА_10 розповісти та вказати механізм нанесення тілесних ушкоджень. Свідок ОСОБА_10 пояснив, що 21.11.2013 року вони разом з ОСОБА_20 , Філатовою та Сємєніхіним вживали спиртні напої, під час вживання яких ОСОБА_21 , сидячи з правого боку від ОСОБА_22 , нанесла йому не більше 3 ударів правою рукою, удар з розмаху.

На виконання ухвали Апеляційного суду Луганської області від 07.04.2015 року судом, за клопотанням прокурора, було досліджено протокол одночасного допиту осіб від 19.12.2013 року, відповідно до якого слідчим було проведено одночасний допит між підозрюваною ОСОБА_5 , свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в ході якого, зокрема, Філатова пояснила, що 21.11.2013 року вона та ОСОБА_9 обопільно наносили удари один одному руками в область голови, грудної клітини. Точної кількості ударів вона назвати не може. Також 22.11.2013 року в ході конфлікту вона можливо кілька разів вдарила ОСОБА_9 по обличчю, але не з такою силою, щоб спричинити йому шкоду.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що 21.11.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 виник конфлікт, який спровокував сам ОСОБА_9 , оскільки грубо виражався на адресу ОСОБА_5 . На цьому ґрунті між ними виникла сварка, в ході якої Філатова один чи два рази нанесла ОСОБА_9 удари в область голови (обличчя). Крім того, 22.11.2013 року, в його присутності ОСОБА_5 нанесла ОСОБА_9 біля 10 ударів руками в область голови. Також свідок ОСОБА_23 пояснила, що в ході сварки між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , ОСОБА_5 наносила декілька разів удари руками (рукою) в область голови (обличчя), тулуба. Точну кількість ударів назвати не може.

Місцевий суд, проаналізувавши докази, надані стороною обвинувачення, допитавши учасників кримінального провадження, судових експертів, проаналізувавши версію обвинуваченої ОСОБА_5 про те, що вона не спричиняла ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а він отримав їх під час невдалої спроби суїциду та падіння у ванній кімнаті, прийшов до переконання, що вмотивовано спростував її сукупністю письмових доказів, досліджених у судовому засіданні, в тому числі, й протоколом слідчого експерименту за добровільною участю ОСОБА_5 від 04.12.2013 року, висновками експертів та їх же поясненнями у суді.

Так, за клопотанням сторони захисту під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції проведено судово-медичну експертизу № 20 від 30.03.2020 року, відповідно до висновку якої, з урахуванням опису патоморфологічних змін, приведених судово-медичним експертом Сєвєродонецького відділення судово-медичної експертизи ОСОБА_15 в ході судово-медичної експертизи №471 від 19.12.2013 р. та судово-медичної експертизи № 13-471 від 20.12.2013 р., а також даних судово-гістологічної експертизи № 3468 від 13.12.2013 р., комісійною судово-медичною експертизою встановлено, що комплекс ушкоджень голови встановлений у ОСОБА_16 , в своїй сукупності, по ступеню тяжкості має ознаки тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. Відсутність в наданих матеріалах кримінального провадження будь-яких даних про можливий механізм травми голови під час падіння ОСОБА_14 , та враховуючи що дані питання носять теоретичний характер, експертна комісія позбавлена можливості відповіді на них. Виявлені дефекти шкіри при первинній судово-медичній експертизі № 471 від 19.12.2016 р. та позначені як «опікові поверхні», не знайшли об`єктивного підтвердження при проведені комісійної судово- медичної експертизи, у зв`язку з чим експертна комісія позбавлена можливості встановити механізм і час їх утворення, та відповісти на дані питання ухвали суду. Смерть ОСОБА_14 настала від черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась крововиливом під оболонки головного мозку, що привело до здавлення тканини мозку і його набряку. Вираженість патоморфологічної картини ранніх та пізніх трупних явищ дозволяє експертній комісії прийти до висновку, що з моменту смерті до огляду трупа на місці події пройшло орієнтовно 1-2 доби, при цьому не можна виключити, що вказана хронологічна характеристика може відрізнятися від фактичного строку давності смерті. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_14 не виявлені метиловий і етиловий алкоголі.

Разом з тим, за результатами судового розгляду у суді першої інстанції не встановлено об`єктивних даних, які б свідчили про умисне заподіяння ОСОБА_5 . ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді семи саден шиї, двох синців другого пальця правої кисті, синця лівої кисті, садна лівого стегна, синця лівого гомілковостопного суглоба, які, згідно із висновком комісійної судово-медичної експертизи № 20 від 30.03.2020, мають ознаки легких тілесних ушкоджень і не знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_9 ..
Крім того, вищезазначена версія обвинуваченої вмотивовано спростована судом наданими в судовому засіданні поясненнями експерта ОСОБА_24 , який пояснив, що враховуючи відсутність об`єктивних даних про механізм утворення травм, неможливо приймати до уваги версію падіння потерпілого під час невдалої спроби суїциду, об`єктивних даних про те, що потерпілий падав у ванній кімнаті та міг в результаті падіння отримати тілесні ушкодження в матеріалах кримінального провадження немає, а також поясненнями експерта ОСОБА_25 , відповідно до яких при дослідженні трупа ОСОБА_9 не виявлено будь-яких ознак щодо наявності травматичної борозди та механічної асфіксії, садна на шиї потерпілого свідчить лише про те, що на шкіру шиї нанесені подряпини.

Разом з тим, оцінюючи версію обвинуваченої ОСОБА_5 про те, що вона спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_9 з метою захисту, місцевий суд обґрунтовано критично розцінив її версію як обраний спосіб захисту та як бажання виправдати себе за вчинення умисного злочину, що є її правом, врахувавши те, що вказана версія виникла у обвинуваченої вже під час судового розгляду та не знайшла свого підтвердження у ході судового розгляду, є такою, що не підтверджується жодними належними доказами, в тому числі зафіксованими у встановленому порядку тілесними ушкодженнями у самої ОСОБА_5 , та вірно прийняв до уваги позицію, викладену у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 14.09.2020 року у справі № 740/3597/17 (провадження № 51-6070кмо19), відповідно до якої заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.

Таким чином, під час судового розгляду судом першої інстанції перевірено та об`єктивно вказано на те, що версія ОСОБА_5 про подію, що відбулась 21 та 22 листопада 2013 року, не знайшла свого об`єктивного підтвердження.

Ствердження ОСОБА_5 про невиконання судом першої інстанції ухвали Апеляційного суду Луганської області від 07.04.2015 року, якою вирок щодо неї скасований та призначений новий розгляд в суді першої інстанції є хибними, оскільки, як вбачається з оскарженого вироку, місцевий суд неухильно виконав її, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді. При цьому, мотиви формального підходу місцевого суду, вказані обвинуваченою, є надуманими, юридично необґрунтованими суб`єктивними міркуваннями обвинуваченої.
Ствердження ОСОБА_5 про порушення її права на захист з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, є безпідставними та колегією суддів не встановлені, оскільки під час досудового розслідування кримінального провадження відповідно до протоколу від 27.11.2013 року обвинуваченій були роз`яснені всі її права та обов`язки, в тому числі, й право на захист, де вона зазначила, що не потребує послуг захисника, про що свідчить її особистий підпис.
Також, під час вручення ОСОБА_5 підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, їй також роз`яснено право на захист, про що свідчить також її особистий підпис.
Враховуючи, що за тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення участь захисника згідно зі ст. 52 КПК України не є обов`язковою, залучення захисника до участі у кримінальному провадженні без відповідного клопотання підозрюваної не є обов`язком слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.
Разом з тим, ОСОБА_5 26.12.2014 року уклала договір-доручення про надання правової допомоги, представництво та захист особи з адвокатом ОСОБА_26 , який і здійснював її захист до ухвалення оскарженого вироку. Таким чином, доводи про порушення права на захист обвинуваченої є неспроможними.
Належність та допустимість решти доказів покладених в основу вироку, сумнівів не викликає, висновки суду та оцінка доказів по справі, викладенні в оскаржуваному вироку з достатньою повнотою, не містять протиріч та не викликають у апеляційного суду сумнівів щодо правильності таких висновків, їх сукупність у взаємозв`язку є достатньою для висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а тому суд першої інстанції зробив об`єктивний і правильний висновок про винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.
Таким чином, при розгляді кримінального провадження в місцевому суді були встановлені та досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, висновки суду про винність обвинуваченої за ч. 2 ст. 121 КК України у вироку належним чином мотивовані, ґрунтуються на сукупності зібраних та всебічно оцінених доказах, а тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 є безпідставними та необґрунтованими. Рішення місцевим судом прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).
Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дійшовши висновку про його вмотивованість, зазначає, що при призначенні обвинуваченій покарання суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 50 і 65 КК, якими передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Як слідує з вироку, суд при призначенні покарання ОСОБА_5 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, його наслідки, особу обвинуваченої, яка вчинила умисний тяжкий злочин, що свідчить про небажання дотримуватися норм закону, моралі та загальновстановлених правил суспільної поведінки, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем поживання характеризується задовільно, незаміжня, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, матеріальну шкоду не відшкодувала, вину не визнала. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено.
Підстав для застосування ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.
З урахування наведених обставин в їх сукупності суд першої інстанції призначив мінімальний строк покарання в межах санкції інкримінованої обвинуваченій статті.
Таким чином, суд першої інстанції врахував всі обставини по справі, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та призначив покарання, яке відповідає особі винного, та яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів, також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).
За наведеного, призначене покарання обвинуваченій судом першої інстанції відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав для призначення обвинуваченій іншого покарання колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, тому апеляційну скаргу обвинуваченої слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 листопада 2021 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4