ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/944/22 Справа № 185/5608/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049, за апеляційною скаргою представника ТОВ Сегеста - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2021 року, про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2021 року клопотання прокурора задоволено частково.

Накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0792, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 235, розташовану на території Вербківської сільської об`єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області, яка на праві приватної власності належить ТОВ «СЕГЕСТА», , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаною земельною ділянкою, встановивши заборону державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, а також внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0792, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 235, яка розташована на території Вербківської сільської об`єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що вказана земельна ділянка відповідає вимогам ст. 98 КПК України, є предметом кримінального правопорушення, на яке було направлено злочинний умисел невстановлених осіб з метою ймовірного збагачення та подальшого незаконного використання. З метою запобігання ризику знищення, незаконного використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, слідчий суддя вважав за необхідне застосувати захід забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора про накладання арешту відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що слідчим суддею не взято до уваги відсутність обґрунтованих підстав для арешту майна, оскільки прокурором не надано доказів щодо незаконного використання земельної ділянки за нецільовим призначення, відсутні доводи щодо відповідності критеріям ст. 98 КПК України, в кримінальному провадженні не встановлений розмір завданої шкоди та відсутня обґрунтована підозра.

Вказує про те, що слідчим суддею не надано належної правової оцінки тому, що гр. ОСОБА_7 законно володіла вказаною земельною ділянкою, яку отримала в порядку безоплатної передачі, та реалізувала своє право на розпорядження нею та відчуження шляхом укладання договору з ТОВСегеста. У свою чергу ТОВСегеста після реєстрації в реєстрі речових прав на нерухоме майно мала всі передбачені законом підстави для розпорядження та користування земельною ділянкою.

Зазначає, що посадові особи ТОВСегеста не мають ніякого процесуального статусу у кримінальному провадженні, вони та підприємство не є цивільними відповідачами, товариство набуло земельну ділянку за відплатним договором за ринковою ціною, що не заперечує сторона обвинувачення.

Апелянт ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час судового розгляду, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення розгляду не подавала, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе проводити судовий розгляд без її участі за наявними матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність; перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Надаючи оцінку правильності висновків слідчого судді, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Вказаних вимог закону слідчим суддею при розгляді клопотання прокурора про накладання арешту не дотримано.

З наданих матеріалів вбачається, що у провадженні Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000049 від 18 червня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 364 КК України.

У межах досудового розслідування сторона обвинувачення прийшла до переконання, що в період часу 2019 -2020 р. внаслідок зловживання владою посадових осіб органів державної влади та місцевого самоврядування з державної власності вибуло 42 земельні ділянки загальною площею 84 га на території Павлоградського району, що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави.
15 липня 2021 року прокурором ОСОБА_8 подано слідчому судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області клопотання про накладання арешту шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном, а також заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії, а також внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-яких записів щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0792, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 235, яка розташована на території Вербківської сільської об`єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області.
В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив, що вказана земельна ділянка є речовим доказом та використовується не за цільовим призначенням, з порушенням вимог, передбачених земельним законодавством.
Слідчий суддя, задовольняючи клопотання прокурора та накладаючи арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0792, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 235, в порушення вимог ст. ст. 132, 170 КПК України не надав належної правової оцінки клопотанню у контексті відповідності його вимогам процесуального закону.
Так, прокурором у клопотанні лише формально зазначено, що вказана земельна ділянка є речовим доказом і використовується не за цільовим призначенням, будь-якого обгрунтування відповідності його вимогами ст. 98 КПК України, а саме того, що вона була знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, зберегла на собі його сліди або як матеріальний об`єкт може бути доказом фактів чи обставин, що встановлюються у межах кримінального провадження, не наведено, як не додано до клопотання і будь-яких належних доказів таких обставин - актів відповідних актів перевірок, висновків експертиз тощо.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється щодо кримінального правопорушення у сфері службової та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг передбаченого ст. 364 КК України.
Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини, що забезпечують правильну (належну) діяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також їх службових осіб; об`єктивною стороною є - використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, що полягає у певних діях або бездіяльності суб`єкта. Нецільове використання вказаної земельної ділянки складом розслідуваного кримінального правопорушення не охоплюється.
З клопотання прокурора неможливо встановити, чому саме земельна ділянка є об`єктом та предметом інкримінованого правопорушення, а прокурором крім посилання на постанову про визнання її речовим доказом не наведено змістовного обгрунтування того, в результаті яких конкретних протиправних дій земельна ділянка злочинним шляхом вибула з володіння законного власника, яким чином вона як матеріальний об`єкт слугує доказом вчиненого кримінального правопорушення, які сліди кримінального правопорушення вона на собі зберегла, яким чином незастосування її арешту потягне неможливість використання її як доказу у кримінальному провадженні.
Таким чином, клопотання слідчого не містить належного обґрунтування відповідності майна, на яке пропонується накласти арешт, ознакам речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України, до нього не додані копії відповідних процесуальних документів та інших матеріалів, що підтверджують ці обставину, і якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання у цій частині, що прямо передбачено положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України.
Крім того, в матеріалах провадження відсутні відомості стосовно здійснення досудового розслідування та наявності кримінального провадження у відношення ТОВ СЕГЕСТА, на майно якого пропонується накласти арешт, та/або його посадових осіб.
Апеляційний суд вважає, що за наявних недоліків клопотання та долучених до нього матеріалів слідчий суддя не мав можливості повно, всебічно та об`єктивно його розглянути, у зв`язку з чим висновок про задоволення такого клопотання, враховуючи вищезазначені порушення, є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з вищевказаними положеннями Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, учасником якої є Україна, Конституції України, Кримінального процесуального закону та практикою Європейського суду з прав людини.
Із вищенаведених міркувань апеляційним судом встановлена невідповідність клопотання прокурора вимогам закону, яка унеможливлювала розгляд даного клопотання по суті, втім слідчий суддя не звернув на це уваги і не повернув його органу досудового розслідування відповідно до приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, а прийняв його до розгляду та вирішив по суті, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України задовольнити апеляційну скаргу частково, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурору для усунення зазначених недоліків відповідно до вимог ч. 3 ст. 172 КПК.

Керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ТОВ Сегеста - адвоката ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2021 року про арешт майна, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про арешт майна повернути прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3