Справа № 453/1063/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/42/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючої ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України,-

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_9

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Сколівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 286-1 КК України, -

встановила:

вироком Сколівського районного суду Львівської області від 12 січня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України і призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобом строком на 5 (п`ять) років.
До набрання вироком законної сили залишено без змін раніше обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді дамошнього арешту у певний період доби, а саме в період часу з 22.00 год. по 07.00 год. за адресою його фактичного місця проживання.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
Згідно вироку, ОСОБА_6 , 19.06.2021 року, близько 00 год. 10 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Opel Frontera», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по вулиці Стрийській у м. Сколе Львівської області у напрямку до центру міста, при проїзді її ділянки дороги в районі будинку №40, грубо порушив вимоги Р.1 п.п. 1.3, 1.5, 1.10 (в частині визначення термінів «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху»); Р.2 п.п. 2.3 б), д), 2.9 а, 2.10 б); Р.12 п.п. 12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода зіткнення із мотоциклом «YAMAHA RN 08», реєстраційний номер НОМЕР_2 та наїзд на пішохода ОСОБА_10 . Внаслідок наїзду останній із отриманими тілесними ушкодженнями був госпіталізований у реанімаційне відділення Стрийської ЦРЛ, звідки 23.06.2021 року доставлений у 8-му лікарню м. Львова, де цього ж дня помер.
Таким чином, ОСОБА_6 , порушивши правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 286-1 КК України.
На вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 9 (дев`ять) років. В решті вирок залишити без зміни.
В обґрунтування вказує, що призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі, що є нижньою межею санкції статті 286-1 КК України, суд не врахував, що хоча кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив з необережності, однак, відповідно до ст. 12 КК воно належить до тяжких, і внаслідок таких протиправних дій настала смерть потерпілого. Тяжкі наслідки у виді смерті людини є непоправними і не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виразі.
На думку апелянта, позитивні характеристики ОСОБА_6 мають формальний характер та не зменшують суспільної небезпечності як його самого, гак і правопорушення, учиненого ним, оскільки обвинувачений грубо порушив Правила дорожнього руху, перебуваючи. у стані алкогольного сп`яніння, в результаті чого відбулося ДТП, що призвело до смерті потерпілого.
На апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав заперечення в яких просить апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Сколівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора та думку представника потерпілої, які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, його захисника на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
В ході перевірки відповідності призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує вимоги статті 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 9 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Призначивши ОСОБА_6 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобом строком на 5 (п`ять) років, суд першої інстанції усіх вищезазначених вимог дотримався, врахував, що відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 286-1 КК України є тяжким злочином, характер дій обвинуваченого, який допустив грубі порушення Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, наслідки діяння, зокрема спричинення смерті потерпілому, при цьому зазначив, що позитивна характеристика ОСОБА_6 у загальносоціальному плані та висновок органу пробації щодо низького ризику небезпеки для суспільства, не знижують тяжкості й небезпечності злочину, вчиненого ним за наведених обставин. Водночас суд першої інстанції підставно підкреслив, що жодна із наведених обвинуваченим обставин, як то наявність на утриманні дітей та бажання у майбутньому не порушувати закон, не можуть нівелювати стан алкогольного сп`яніння особи, яка знаючи про відповідні заборони все ж вирішила сісти в такому стані за кермо, піддаючи небезпеці як себе, так і інших осіб.
Пом`якшуючими вину обвинуваченого ОСОБА_6 , обставинами, передбаченими ст. 66 КК України, судом першої інстанції визнано щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю злочину, а також визнає такою спроби добровільного відшкодування завданого збитку.
Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, при обранні йому міри покарання судом першої інстанції не встановлено.
Крім цього, судом першої інстанції взято до уваги відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, не одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, здійснює догляд за батьком, який являється особою з інвалідністю, на «Д» обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем фактичного проживання та місцем праці характеризується позитивно.
Враховуючи встановлені обставини та характеризуючі обвинуваченого дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобом строком на 5 (п`ять) років, вважаючи призначене покарання необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Таким чином, суд першої інстанції, на підставі усіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказах та детальному вивченні особистості обвинуваченого та його ставленні до вчиненого, призначив покарання, яке є необхідним та цілком достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Сколівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 286-1 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4