Провадження № 1-кп/638/785/22
УХВАЛА
Іменем України
30 травня 2022 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі
головуючої судді: ОСОБА_1 ,
секретарки: ОСОБА_2 ,
розглянувши матеріали кримінального провадження №0004943 відносно ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, -
встановила:
В провадження Дзержинського районного суду міста Харкова надійшло вказане кримінальне провадження, після скасування апеляційною інстанцією вироку Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 грудня 2019 року.
Ухвалою слідчого судді від 11.10.2017 року обвинуваченому ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалами суду на стадії судового розгляду продовжувався до 04 червня 2022 року.
Прокурор ОСОБА_4 заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказала, що обвинувачений може переховатися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Наполягала на задоволенні клопотання, подала письмове клопотання. Зазначила, що ОСОБА_3 може впливати на свідків, які не допитані, не має постійного джерела доходів, схильний до вживання спиртних напоїв. Просила вказане клопотання розглянути без її участі, у зв`язку з веденням воєнного стану.
Сторони у судове засідання не з`явились. Про час та дату повідомлялись належним чином.
У зв`язку із відсутністю у Дзержинському районному суді міста Харкова технічної можливості участі обвинувачених у судовому засіданні у режимі відеоконференції не було можливим.
Фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснюється, в порядку ч.4 ст. 107 КПК України.
Суд приходить до наступного.
Конституційний Суд України у рішенні №1-р/2017 від 23 листопада 2017 року
зазначив, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
При вирішенні клопотання щодо продовження строків тримання під вартою слід враховувати, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 , у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Суди повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість , багатоепізодійна злочинна діяльність та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченим злочину, наявна можливість ухилення від явки до суду.
При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.
Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.
Висновок суду щодо необхідності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою ґрунтується на вищевикладених обставинах, які свідчать про те, що не зменшилися раніше заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
При цьому суд звертає увагу на те, що ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу обвинуваченому під час досудового розслідування на теперішній час не змінені та не скасовані в апеляційному порядку у встановлений КПК України спосіб і строк.
За таких обставин суд вважає, що на теперішній час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, з урахуванням вищенаведених позицій Європейського суду з прав людини, які були враховані слідчим суддею Дзержинського районного суду м. Харкова як при обранні запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому під час проведення досудового розслідування, не змінились, тому на теперішній час достатніх підстав для заміни або скасування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не вбачається.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_3 умисного особливо тяжкого злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість заявленого прокурором клопотання.
Суд зазначає, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
Суд вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, продовжують існувати та не зменшилися на час розгляду клопотання прокурора.
Під час розгляду питання щодо продовження строку тримання ОСОБА_3 під вартою судом знову вивчалась можливість застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаних ризиків. Однак, враховуючи їх реальне існування, а також оцінюючи сукупність обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який є громадянином іншої держави, постійного місця мешкання в Україні не має, є підстави вважати, що знаходячись на свободі він можє продовжити злочинну діяльність, переховуватися від суду, а тому, судова колегія вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та продовжує останньому строк тримання під вартою.
Відповідно до п. 1ч. 4 ст. 183 КПК України застава не визначається у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрози його застосування. Враховуючи вищевикладене суд вважає за недоцільне визначення застави у вищевказаному кримінальному провадженні. Суду не надано доказів зміни обставин вчинення насильницького кримінального правопорушенні, які б могли стати підставою для визначення застави.

Указом Президента України № 64/ 2022 від 24 лютого 2022 року « Про введення воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин з 24 лютого 2022 року строком на 30 днів введений воєнний стан», який у подальшому продовжений та діє станом на ухвалення вказаного рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 331, 369 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в рамках кримінального провадження №0004943 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України строк тримання під вартою на 60 діб до 28 липня 2022 року.
Ухвала може буди оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту оголошення, в порядку передбаченому главою 18 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1