Справа № 487/2112/22
Провадження № 1-кп/487/560/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2022 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0000614 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Миколаївської області Новобузького району м.Новий Буг, українки, громадянки України, яка має середню освіту, непрацюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

зі сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 ,

зі сторонни захисту обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

інші часники судового провадження потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним:

08.04.2022 близько 19.00 год. ОСОБА_3 , незважаючи на воєнний стан, введений на території України з 24.02.2022 указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , побачила мобільний телефон марки « Xiaomi» модель «Redmi 8-А» блакитного кольору належний ОСОБА_6 , після чого в неї виник злочинний корисливий умисел направлений на таємне викрадання чужого майна.

Реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на таємне викрадання чужого майна, ОСОБА_3 , скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілої ОСОБА_6 та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, здійснила крадіжку мобільного телефону « Xiaomi» модель « Redmi 8-А» вартістю 2016,25 грн.

Утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 заподіяла потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 2016,25 грн.

Крім того, 24.04.2022 близько 16.00 год. ОСОБА_3 , незважаючи на воєнний стан введений на території України з 24.02.2022 указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_3 , побачила мобільний телефон марки « Samsung» модель « Galaxy А02» об`ємом пам`яті 2/32 Гб, чорного кольору, належний ОСОБА_7 , після чого в неї виник злочинний корисливий умисел направлений на таємне викрадання чужого майна.

Реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на таємне викрадання чужого майна, ОСОБА_3 , скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілої ОСОБА_7 та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, здійснила крадіжку мобільного телефону « Samsung» модель « Galaxy А02» вартістю 2712,50 грн.

Утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 заподіяла потерпілій ОСОБА_7 матеріальний збиток на загальну суму 2712,50 грн.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого мана (крадіжка) , вчинена в умовах воєнного стану.

Обвинувачена ОСОБА_3 у судовому засіданні не оспорювала встановлені обставини кримінального провадження, та беззастережно визнала свою винуватість, у скоєні вказаного кримінального правопорушення (злочину), та зазначила про те, що нею вони не оспорюються, при цьому вважала за недоцільне дослідження доказів щодо цих обставин. Аналогічну думку висловив і прокурор.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

Покази обвинуваченої ОСОБА_3 яка суду пояснила, що 08.04.2022 у дворі будинку АДРЕСА_4 , здійснила крадіжку мобільного телефону марки « Xiaomi» належний ОСОБА_6 . Крім того 24.04.2022 близько 16.00 год. у дворі будинку АДРЕСА_3 , здійснила крадіжку мобільного телефону марки « Samsung» належний ОСОБА_7 .
Зазначала, що скоїла злочин, в зв`язку зі скрутним матеріальним становищем. На утриманні має малолітню дитину, та в той період була вагітна. Грошові кошти планувала витратити на сплату комунальних послуг, та на покупку продуктів для дитини. Завдану потерпілим матеріальну шкоду відшкодувала у повному обсязі.
У вчиненому ОСОБА_3 щире розкаялась.
Такі показання обвинуваченої ОСОБА_3 , надані без будь-якого примусу, у зв`язку з чим суд вважає їх послідовними, логічними, такими, що підтверджують правильність розуміння нею змісту встановлених обставин кримінального правопорушення, їх добровільність та істинність її позиції.

Таким чином провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновків, що вина ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого їй злочину доведена, а кваліфікація її дій вірна.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, яким керувався суд.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів.

Обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_3 за положеннями ч.1 ст.66 КК України є щире каяття у вчиненому злочині, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання»та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно цієї постанови, відповідно до ст.50, ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «СкополлапротиІталії» від 17.09.2009 р., зазначав, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Суд, також враховує вимоги ч.2 ст.61 Конституції України, згідно з якою юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 Кримінального кодексу України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Нормами ч. 1 ст. 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Відповідно до рішення ВС/ККС у справі № 442/1887/16-к від 15.03.2018 р. при аналізі норм ст. 69 КК України можна зробити висновок, що призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує дані про її особу, яка раніше не судима, на обліку у Миколаївському обласному наркологічному диспансері, та на психіатричному обліку у КНП «Миколаївського обласного центру психічного здоров`я» МОР не перебуває, є інвалідом третьої групи, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд також враховує, що ОСОБА_3 визнала вину і щиро розкаялась, добровільно відшкодувала завдані збитки потерпілим, вчинила злочин в стані вагітності.

На підставі викладеного, у зв`язку з наявністю кількох пом`якшуючих обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з врахуванням особи винної, при обранні виду покарання обвинуваченій суд вважає за можливе застосувати ст. 69 КК України та перейти до більш м`якого виду покарання ніж передбачено санкцією ч.4 ст.. 185 КК України 3 роки позбавлення волі.

Враховуючи особу винної та інші обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання, а саме про звільнення від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст. 75, 76 КК України.

Суд вважає, що визначене покарання за таких обставин, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, отже, несвавільним, і пропорційним, тобто, таким, аби не становити надмірного тягаря для особи.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Керуючись ст. ст. 369-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його оголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1