УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 336/3334/17
провадження № 51-333ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак Пологівського р-ну Запорізької обл., жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК).
Суть питання
Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК та призначено йому покарання у виді позбавленні волі на строк 9 років.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 09 березня 2017 року приблизно о 15:15, знаходячись на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті тривалих неприязних стосунків із ОСОБА_6 , маючи умисел на заподіяння смерті особі, наніс останньому один удар в ділянку правої половини грудної клітини, спричинивши потерпілому проникаюче поранення правої половини грудної клітки в проєкції шостого міжребер`я з пораненням жирового привіску серця, з просочуванням крові, зі скупченням крові у плевральній порожнині, з розвитком посттравматичного перикарду (запаленням серозної оболонки серця), що є тяжким тілесним ушкодженням за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.
Продовжуючи реалізацію свого умислу на вбивство ОСОБА_6 , ОСОБА_4 спробував знову вдарити ножем потерпілого, який, захищаючись, відштовхнув засудженого руками, внаслідок чого отримав рани пальців правої кисті, що є легкими тілесними ушкодженнями, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, та рани в області лівої кисті, що є легкими тілесними ушкодженнями.
Не зупиняючись на досягнутому, засуджений, продовжуючи реалізовувати умисел на вбивство, металевою трубою завдав два удари в голову потерпілого, спричинивши останньому струс головного мозку, рану в лівій тім`яній ділянці, які є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Однак ОСОБА_4 не зміг довести вчинення вбивства ОСОБА_6 до кінця, оскільки його дії були припинені ОСОБА_7 , який перебував на території домоволодіння, а потерпілому було своєчасно надано медичну допомогу, внаслідок чого останній залишився живим.
Таким чином, ОСОБА_4 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 28 жовтня 2021 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 залишив без змін.
У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_5 вказує, що доказами у провадженні не спростовуються аргументи засудженого, що він не мав умислу на вбивство, оскільки не бажав та не намагався вбити потерпілого, а захищав лише своє життя, адже конфлікт розпочав потерпілий, покликавши його на вулицю для з`ясування стосунків, а тому засуджений має відповідати за спричинення тяжких тілесних ушкоджень (при самозахисті).
Крім того, за твердженням захисника, позиція суду апеляційної інстанції ґрунтується здебільшого на показаннях потерпілого ОСОБА_6 та його ж поясненнях, наданих під час слідчого експерименту.
Посилається захисник і на ту обставину, що показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 не можуть бути оцінені судом з огляду на положення ст. 94 КПК, оскільки указані свідки не бачили обставин події, за яку засуджено ОСОБА_4 .
Захисник також звертає увагу Суду, що технічна характеристика ножа, який носив із собою обвинувачений, не може свідчити про наявність умислу на вбиство.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, виходячи з наведених положень процесуального закону, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд керується фактичними обставинами, установленими судами першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Частиною 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Водночас під час перевірки судового рішення не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК.
Так, суд обґрунтовано послався на показання:
потерпілого ОСОБА_6 , який повідомив, що знайомий із ОСОБА_4 з 2016 року. 09 березня 2017 року приїхав на об`єкт, де здійснювалось будівництво, та, зайшовши до будинку, звернув увагу засудженого на невідремонтований камін, який раніше був зіпсований будівельниками, після чого між ним і засудженим розпочався словесний конфлікт. Потім потерпілий запропонував ОСОБА_4 вийти з будинку. ОСОБА_6 , спускаючись зі сходів, обернувся та побачив як засуджений діставав щось з кишені, за характерним блиском вирішив, що це ніж. Побоюючись агресії ОСОБА_4 , потерпілий взяв фрагмент металевої труби, в цей момент засуджений кинувся на нього, у зв`язку з чим потерпілий намагався вибити ніж, а також міг хапатись за ножа. ОСОБА_12 також зауважив, що під час бійки ОСОБА_4 вихопив у нього трубу, якою надалі наносив удари в область голови, а також по руці. Відступаючи, потерпілий підібрав металевий куток та вдарив засудженого по нозі. ОСОБА_12 не зміг пояснити, коли саме отримав удар ножем, бо не помітив. Водночас зауважив, що після поранення лікувався протягом місяця стаціонарно та приблизно три місяці амбулаторно, внаслідок поранення він досі відчуває біль, а також погіршення пам`яті внаслідок черепно-мозкової травми;
свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які, зокрема, підтвердили наявність конфлікту між потерпілим та засудженим до подій, за які засуджено ОСОБА_4 . Крім того, ОСОБА_9 повідомив, що спостерігав бійку між ОСОБА_12 та ОСОБА_4 ;
свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , які, зокрема, підтвердили спричинення потерпілому тілесних ушкоджень;
Крім того, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_4 обґрунтований і тим, що під час проведення огляду місця події 09 березня 2017 року були знайдені й вилучені сліди речовини бурого кольору; металеву трубу, металевий годинник та складний ніж зі слідами речовини бурого кольору.
Також обґрунтовано суд послався, зокрема, на:
протокол затримання від 09 березня 2017 року, відповідно до якого в ОСОБА_4 було вилучено, окрім іншого, складний ніж;
висновок експерта № 8-231 від 16 червня 2017 року, яким, зокрема встановлено генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_4 та ОСОБА_6 і те, що сліди крові на поверхні клинка ножа містять ознаки крові останніх та невстановленої особи (осіб);
висновки експерта № 286 та № 199, згідно з якими пошкодження на правій полочці куртки та відповідне йому за локалізацією пошкодження на джемпері, пошкодження на спинці куртки ОСОБА_12 були спричинені пласким односторонньо гострим колюче-ріжучим предметом, яким міг бути клинок ножа. Не виключається можливість виникнення пошкоджень внаслідок застосування наданих для експертизи ножів;
висновок судово-медичної експертизи № 951, відповідно до якої виявлено в ОСОБА_6 проникаюче поранення правої половини грудної клітини в проекції шостого міжребер`я з пораненням жирового привіску серця, з просочуванням крові зі скупченням крові в плевральній порожнині, з розвитком посттравматичного перикардиту (запаленням серозної оболонки серця), яке є тяжким тілесним ушкодженням за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Рани в області третього пальця правої кисті, в області середньої фаланги четвертого пальця правої кисті, у основи першого пальця правої кисті, струс головного мозку, рана в лівій тім`яній області потерпілого визнані легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Крім того, зазначено, що рани в області лівої кисті є легкими тілесними ушкодженнями;
висновок комісійної експертизи № 200/к, у якому, окрім іншого, зазначено, що характер і локалізація ушкоджень грудної клітини вказують на те, що вони виникли внаслідок занурення клинка ножа в указану ділянку тіла;
висновок експерта № 1452, з якого вбачається, що виявлені у ОСОБА_4 садна в області лоба зліва, на верхній повіці лівого ока, в області лівого передпліччя, в області першого пальця лівої кисті, в області проксимальної та дистальної фаланг п`ятого пальця лівої кисті, на тильній поверхні правої кисті, в основі четвертого пальця правої кисті, в області проксимальної фаланги п`ятого пальця правої кисті, синець в області лівої гомілки є легкими тілесними ушкодженнями;
проведений слідчий експеримент за участю потерпілого ОСОБА_6 , надані під час якого ним пояснення не суперечать показанням, наданим під час допиту в суді першої інстанції;
проведений слідчий експеримент за участю ОСОБА_4 , надані під час якого ним пояснення також не суперечать показанням, наданим в суді першої інстанції;
Крім того, обґрунтовуючи вину ОСОБА_4 , врахував місцевий суд і висновок експертизи № 230/к, згідно з яким умови та обставини, про які повідомив засуджений під час слідчого експерименту, не відображають в повному обсязі механізм виникнення тілесних ушкоджень, що були спричинені ОСОБА_6 , зокрема ран обох верхніх кінцівок та проникаючого поранення грудної клітки праворуч. У зв`язку з чим зроблено висновок про неможливість нанесення ушкоджень засудженим потерпілому за обставин, вказаних ним під час допиту та слідчого експерименту.
Оцінивши всі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК з точки зору їх належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд, провівши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, перевіривши при цьому належним чином заперечення сторони захисту щодо правильності кваліфікації дій засудженого органом досудового розслідування, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та необхідність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК як незакінчений замах на умисне вбивство.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду, захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу. Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі доводам, зокрема тим, які аналогічно викладені захисником в касаційній скарзі, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.
Так, апеляційний суд, спростовуючи доводи сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, зазначив, що останній мав тривале неприязне ставлення до ОСОБА_6 , конфліктував та прийшов на зустріч із потерпілим, озброївшись ножем, та після чергового словесного конфлікту ножем наніс удар ОСОБА_6 у грудну клітку, після чого засуджений продовжив нанесення потерпілому ударів в голову металевою трубою, надалі потерпілий почав відступати в бік будинку на території домоволодіння, де дії ОСОБА_4 були припинені іншою особою.
Також, апеляційний суд спростував твердження сторони захисту про розмахування засудженим ножем, оскільки за висновками судово-медичної експертизи в потерпілого зафіксовано наявність не порізів, а саме проникаючого поранення правої половини грудної клітки. Крім того, суд апеляційної інстанції зауважив, що згідно з доказами удар ножем наносився із достатньою силою.
Висновок апеляційного суду про наявність прямого умислу у діянні ОСОБА_13 обґрунтований також з урахуванням індивідуальних особливостей знаряддя кримінального правопорушення, зокрема довжини клинка ножа 76 мм. Не залишив поза увагою суд і ту обставину, що після нанесення удару ножем засуджений не припинив своїх протипраправних дій, а, вихопивши в потерпілого металеву трубу, розпочав наносити удари в ділянку голови.
З огляду на викладене, колегія суддів Запорізького апеляційного суду дійшла висновку, що ОСОБА_4 , завдаючи потерпілому удару ножем та трубою в життєво важливі органи, діяв усвідомлено, цілеспрямовано, а тому передбачав суспільно небезпечні наслідки своїх дій та мав умисел на вбивство потерпілого.
Перевірив апеляційний суд і доводи захисника про провокування бійки ОСОБА_6 , зазначивши, що такі твердження спростовуються показаннями потерпілого, які узгоджуються з сукупністю інших доказів та не викликали сумнівів у колегії суддів щодо їх достовірності.
Щодо тверджень захисника у касаційній скарзі про те, що засуджений захищав своє життя, то вони не узгоджуються з матеріалами справи, зокрема з висновком експерта № 1452 згідно з яким всі виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження відносяться до легких і значна частина з них була нанесена по руках засудженого. Зазначене узгоджується з показаннями потерпілого щодо його намагань вибити ножа з рук засудженого.
Таким чином локалізація, характер наявних у ОСОБА_4 та потерпілого тілесних ушкоджень, наявність неприязного ставлення засудженого до ОСОБА_6 , поведінка потерпілого, який намагався втекти від засудженого, не дають підстав вважати слушними твердження захисника про спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень внаслідок захисних дій засудженого.
Водночас наявність тієї обставини, що потерпілий покликав засудженого на вулицю для розмови не свідчить про те, що ОСОБА_6 і розпочав бійку, до того ж ця обставина жодним чином, за встановлених судами обставин, не впливає на кваліфікацію діяння засудженого.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК. У ній перевірено всі доводи та наведено мотиви, з яких виходив суд, постановляючи її, та положення закону, якими він керувався.
З висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
Отже, за встановлених судами обставин провадження, колегія суддів вважає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_4 діяв із прямим умислом на вбивство потерпілого ОСОБА_6 , а тому його діяння правильно кваліфіковане за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК і підстав для перекваліфікації на інші статті закону України про кримінальну відповідальність не встановлено.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі захисника доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у їх законності та обґрунтованості, закон України про кримінальну відповідальність застосований правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, з огляду на зміст касаційної скарги, не встановлено.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3