Справа № 473/4782/21
Номер провадження1-кп/473/91/2022
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
ВИРОК
іменем України

"19" квітня 2022 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Воронівка Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, освіта повна загальна середня, не працює, військовозобов`язаного, учасника бойових дій, який безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, її забезпеченні та проведенні при захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Луганської області, сімейний стан неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

Учасники процесу:
прокурор ОСОБА_6 ,

потерпілий /цивільний позивач/ ОСОБА_7 ,

представник потерпілого /цивільного позивача/ ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_9 ,

обвинувачений /цивільний відповідач/ ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

19 грудня 2021 року близько 16 години 00 хвилин в селі Воронівка Вознесенського району Миколаївської області на вулиці Жовтнева потерпілий ОСОБА_7 знаходився поблизу своєї земельної ділянки разом з обвинуваченим ОСОБА_10 .

В подальшому, між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_10 , під час раптово виниклої сварки, виник словесний конфлікт, під час якого у обвинуваченого ОСОБА_10 виник умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, обвинувачений ОСОБА_10 перебуваючи навпроти потерпілого ОСОБА_7 , наніс йому один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя.

В результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілому ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді суцільного крововиливу на нижньому та верхньому повіці лівого ока, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_10 .

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_10 вину не визнав. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням не визнав. В судовому засіданні пояснив, що дійсно 19 грудня 2021 року близько 16 години 00 хвилин він знаходився в селі Воронівка Вознесенського району Миколаївської області на вулиці Жовтнева разом з потерпілим ОСОБА_7 , поблизу земельної ділянки, де ним /тобто обвинуваченим ОСОБА_10 / була налагоджена система «електропастух», і він випасав на цій земельній ділянці свійських тварин. Потерпілий ОСОБА_7 казав йому, що дана земельна ділянка належить йому /тобто потерпілому ОСОБА_7 /, в зв`язку з чим для вирішення даного спірного питання потерпілим були викликані працівники поліції. Коли приїхали працівники поліції, то потерпілий ОСОБА_7 представив працівникам поліції документи на дану земельну ділянку, і працівники поліції поставили перед ним /тобто обвинуваченим ОСОБА_10 / вимогу зняти з земельної ділянки налагоджену систему «електропастух» та не випасати на цій земельній ділянці свійських тварин, оскільки на ній потерпілим ОСОБА_7 була посіяна озимина. Він /тобто обвинувачепний ОСОБА_10 / разом з потерпілим ОСОБА_7 почали розбирати систему «електропастух», а саме виривали з землі дерев`яні стовбці, на яких були розміщені дроти електроживлення. При спробі демонтажу чергового стовбця, потерпілий ОСОБА_7 смикнув його недбало, внаслідок чого верхньою частиною цього стовбця, наніс сам собі удар в обличчя, чим сам собі спричинив дане тілесне ушкодження. При цьому в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 доводив, що він не бив потерпілого ОСОБА_7 , жодного удару йому не наносив, і ніяких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 він не спричиняв.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що 19 грудня 2021 року близько 16 години 00 хвилин він знаходився в селі Воронівка Вознесенського району Миколаївської області на вулиці Жовтнева разом з обвинуваченим ОСОБА_10 , поблизу земельної ділянки, де обвинуваченим була налагоджена система «електропастух», і ОСОБА_10 випасав на цій земельній ділянці своїх кіз. При цьому він повідомив обвинуваченого ОСОБА_10 , що дана земельна ділянка належить йому /тобто потерпілому ОСОБА_7 /, в зв`язку з чим для вирішення даного спірного питання ним були викликані працівники поліції. Коли приїхали працівники поліції та впевнились, що дана земельна ділянка є його власністю, оскільки він /тобто потерпілий ОСОБА_7 / надав працівникам поліції відповідні документи. Після чого працівники поліції запропонували їм зняти з земельної ділянки налагоджену систему «електропастух». Вони вдвох з обвинуваченим ОСОБА_10 почали демонтаж системи. При демонтажу чергового дерев`яного стовбця, коли обвинувачений ОСОБА_10 перебував біля нього /тобто потерпілого ОСОБА_7 / навпроти, то обвинувачений наніс йому один удар кулаком правої руки в обличчя. Він про це відразу крикнув працівникам поліції, і оскільки у нього від удару стало набрякати обличчя, він зайшов до свого будинку, взяв паспорт, та разом із мешканцем села ОСОБА_11 , автомобілем поїхав до лікарні в місто Вознесенськ, де йому була надана невідкладна медична допомога. Після відвідування лікарні в місті Вознесенську, він прибув до поліції міста Вознесенська, де оформив заяву приватного обвинувачення, щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 кримінального проступку відносно нього /тобто потерпілого ОСОБА_7 /.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона працює поліцейским СРПП Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області. 19 грудня 2021 року в другій половині дня, вона в складі оперативної групи, куди входили дізнавач ОСОБА_13 та поліцейський СРПП ОСОБА_14 , прибули в село Воронівка Вознесенського району Миколаївської області на вулицю Жовтнева за викликом мешканця цього села ОСОБА_7 . При цьому вона побачила, що обвинувачений ОСОБА_10 на спірній земельній ділянці, оскільки між ним та ОСОБА_7 виник спір щодо меж цієї ділянки, за допомогою налагодженої системи «електропастух» випасав свійських тварин. Коли вони впевнились, що дана земельна ділянка є власністю ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_7 надав документи, вони, як працівники поліції запропонували ОСОБА_10 зняти з земельної ділянки налагоджену ним систему «електропастух». ОСОБА_10 почав демонтаж даної системи. При цьому потерпілий ОСОБА_7 став йому допомагати. При демонтажу чергового дерев`яного стовбця, коли обвинувачений ОСОБА_10 перебував навпроти потерпілого ОСОБА_7 , то обвинувачений ОСОБА_10 наніс один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя потерпілого ОСОБА_7 . При цьому потерпілий ОСОБА_7 від удару не падав на землю, але відразу крикнув, що ОСОБА_10 вдарив його в обличчя, та перестав допомагати обвинуваченому ОСОБА_10 демонтувати дерев`яні стовбчики. Дану ситуацію між обвинуваченим ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_7 також спостерігав мешканець села ОСОБА_11 ..

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що він працює поліцейским СРПП Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області. 19 грудня 2021 року в другій половині дня, він в складі оперативної групи, до якої входили дізнавач ОСОБА_13 та поліцейський СРПП ОСОБА_12 , прибули в село Воронівка Вознесенського району Миколаївської області на вулицю Жовтнева за викликом мешканця цього села ОСОБА_7 . При цьому вони, як працівники поліції з`ясовували, межі спірної земельної ділянцки, оскільки між обвинуваченим ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_7 виник спір щодо меж цієї ділянки. Крім того, він бачив, що за допомогою налагодженої системи «електропастух» обвинувачений ОСОБА_10 випасав на спірній земельній ділянці свійських тварин. Коли вони, як працівники поліції, впевнились, що дана земельна ділянка є власністю ОСОБА_7 , оскільки той надав відповідні документи, вони, як працівники поліції запропонували ОСОБА_10 зняти з земельної ділянки налагоджену ним систему «електропастух». ОСОБА_10 почав демонтаж даної системи. При демонтажу чергового дерев`яного стовбця, коли обвинувачений ОСОБА_10 перебував навпроти потерпілого ОСОБА_7 , то обвинувачений ОСОБА_10 наніс один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя потерпілого ОСОБА_7 . Оскільки у потерпілого ОСОБА_7 від удару стало набрякати обличчя, він разом із мешканцем села ОСОБА_11 , автомобілем поїхали до лікарні в місто Вознесенськ, де потерпілому ОСОБА_7 надавалась невідкладна медична допомога.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він є мешканцем села Воронівка Вознесенського району Миколаївської області. 19 грудня 2021 року в другій половині дня, він бачив, як працівники поліції з`ясовували, межі спірної земельної ділянцки, оскільки між обвинуваченим ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_7 виник спір щодо меж цієї ділянки. Коли працівники поліції впевнились, що дана земельна ділянка є власністю ОСОБА_7 , оскільки той надав відповідні документи, то працівники поліції запропонували ОСОБА_10 зняти з земельної ділянки налагоджену ним систему «електропастух». При демонтажу чергового дерев`яного стовбця, коли обвинувачений ОСОБА_10 перебував навпроти потерпілого ОСОБА_7 , то обвинувачений ОСОБА_10 наніс один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя потерпілого ОСОБА_7 . У потерпілого ОСОБА_7 від удару стало набрякати обличчя. В зв`язку з цим він разом із потерпілим ОСОБА_7 автомобілем поїхали до лікарні в місто Вознесенськ, де потерпілому ОСОБА_7 надавалась невідкладна медична допомога.

Підстав для сумнівів в показаннях потерпілого ОСОБА_7 , а також свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , у суда немає, оскільки дані показання суд знаходить достовірними та логічними, які підтверджені за допомогою інших доказів, які суд знаходить належними, допустимими, необхідними та достатніми, які були досліджені судом в судовому засіданні.

Підсумками судової медичної експертизи №469 від 20 грудня 2021 року, відповідно до якого, на основі даних судово медичного огляду потерпілого ОСОБА_7 1981 року народження, виявлено суцільний крововилив на нижньому та верхньому повіці лівого ока. Крововилив виник від дії твердого тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею. Не виключається вірогідність утворення суцільного крововиливу на нижньому та верхньому повіці лівого ока від однієї травматичної дії. Не виключається вірогідність утворення крововиливу в час вказаний постраждалим 19 грудня 2021 року біля 16 години. Згідно наказу №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, пункту 2.3.5 крововилив відноситься до легких тілесних ушкоджень. На крововиливу не відобразилась поверхня травмуючого предмету. Не виключається вірогідність утворення крововиливу від удару рукою /кулаком/, ногою. Враховуючи локалізацію крововиливу, виключається вірогідність утворення крововиливу внаслідок падіння з положення стоячи та ударі об тверду поверхню. /а.к.п. 55 57/.
Суд знаходить вірним висновок судової медичної експертизи №469 від 20 грудня 2021 року, відповідно до якого не виключається вірогідність утворення крововиливу у потерпілого ОСОБА_7 від удару рукою /кулаком/, що повністю підтверджено показаннями потерпілого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , при допиті їх в судовому засіданні у даному кримінальному провадженні. Даний доказ за кримінальним провадженням, суд знаходить належним, оскільки висновок судової медичної експертизи №469 від 20 грудня 2021 року, прямо підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному процесі, має значення для кримінального провадження, є достовірним та допустимим, оскільки він отриманий в порядку, встановленому КПК України.

Аналіз та оцінка приведених в сукупності допустимих доказів, приводить суд до переконання доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_10 в межах обвинувачення за обвинувальним актом, складеним 23 грудня 2021 року прокурором Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 за даним кримінальним провадженням. /а.к.п. 3 4/.

Спростування позиції обвинуваченого ОСОБА_10 в частині невизнання вини у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_10 не визнав свою вину в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , факт яких мав місце 19 грудня 2021 року близько 16 години в селі Воронівка Вознесенського району Миколаївської області, коли потерпілий ОСОБА_7 знаходився на вулиці Жовтнева поблизу своєї земельної ділянки, разом з обвинуваченим ОСОБА_10 , який умисно спричинив потерпілому ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження, шляхом нанесення одного удару кулаком правої руки в обличчя потерпілому.

Суд критично оцінює позицію обвинуваченого ОСОБА_10 , щодо відсутності його вини у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_10 в цій частині не може бути прийнята судом для обгрунтування вироку за кримінальним провадженням. Не визнання в судовому засіданні своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає спробою обвинуваченого ОСОБА_10 уникнути кримінальної відповідальності за вчинений ним кримінальний проступок, в зв`язку з відсутністю у обвинуваченого ОСОБА_10 критичного аналізу своїх умисних дій, небажанням визнати неправомірність своїх умисних дій, при вчиненні кримінального проступку, пов`язаного з умисним спричиненням легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до переконання, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні даного кримінального проступку є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» /рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12/ ЄСПЛ визначив, що суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Отже, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального проступку, пов`язаного з умисним спричиненням легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , за обставин встановлених судом, повністю доведена і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам, передбаченим ст. ст. 85 87 КПК України, перевірених та оцінених у їх сукупності безпосередньо судом.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_10 .

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_10 за фактом спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_10 .

Обставин, які б відповідно до ст. 66 КК України пом`якшували покарання обвинуваченому, а також обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , суд виходить з наступних обставин.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком проти здоров`я особи. Суд також враховує умови життя обвинуваченого ОСОБА_10 , його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, його соціально психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що він повністю усвідомлював значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_10 встановлено, що за місцем проживання він характеризується задовільно, має повну загальну середню освіту, є військовозобов`язаним, учасником бойових дій, який безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, її забезпеченні та проведенні при захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Луганської області в 2014 2015 роках, він не є пенсіонером, не має інвалідності, не працює, є не одруженим і не має на утриманні неповнолітніх дітей, не отримував амбулаторну допомогу лікарів психіатра та нарколога Комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради, і на теперішній час він не перебуває на диспансерному обліку даних лікарів Комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради, на момент інкримінованого йому кримінального правопорушення він був не судимим. /а.к.п. 58 70/.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, його наслідки для потерпілого ОСОБА_7 та інші обставини кримінального провадження, за відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає можливим призначити вид основного покарання в виді штрафу в межах визначених санкцією ч.1 ст.125 КК України для даного виду покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , який буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідно до ст.65 КК України.

До даного висновку при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд виходить із змісту ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Підстави для задоволення цивільного позову /відмови у ньому, або залишення його без розгляду/.

Вирішуючи питання, що стосується цивільного позову, пред`явленого в порядку ст.ст. 127 128 КПК України до обвинуваченого ОСОБА_10 потерпілим ОСОБА_7 та повністю підтриманого ним в судовому засіданні, про стягнення на користь потерпілого ОСОБА_7 з обвинуваченого ОСОБА_10 заподіяної моральної шкоди, яку потерпілим оцінено в сумі 7000 /сім тисяч/ гривень /а.к.п. 15 17/, суд виходить з наступних обставин.

Цивільний позов про відшкодування заподіяної моральної шкоди, розмір якої потерпілим ОСОБА_7 доведений в судовому засіданні, підлягає повному задоволенню, з врахуванням вимог розумності, справедливості та майнового стану як обвинуваченого ОСОБА_10 , так і потерпілого ОСОБА_7 .

Задовольняючи повністю позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 при визначенні розміру відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілому, суд враховує характер моральних страждань потерпілого, а також підстави якими потерпілим обґрунтовувався розмір моральної шкоди, оцінений ним та повністю підтриманий в судовому засіданні в сумі 7000 /сім тисяч/ гривень, суд враховує вимоги ст. ст. 23 та 1167 ЦК України.

У відповідності до ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визнається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому суд також враховує характер вчиненого обвинуваченим ОСОБА_10 відносно потерпілого ОСОБА_7 діяння, яке є кримінальним проступком проти здоров`я особи, а також характер страждань потерпілого ОСОБА_7 , їх тривалість, настання негативних змін у житті потерпілого, викликаних відвідуванням Комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради, що є безумовним. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в результаті умисних кримінально карних дій обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_7 зазнав моральних страждань, що потягло вимушені зміни у життєвих зв`язках потерпілого ОСОБА_7 та у звичайному способі його життя, настання негативних змін в житті потерпілого, викликаних спричиненням йому легких тілесних ушкоджень при вчиненні кримінального проступку відносно нього обвинуваченим ОСОБА_10 . Тому суд вважає, розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому, яка визначена ним в судовому засіданні в розмірі 7000 /сім тисяч/ гривень є обґрунтованим, що дає правові підстави суду для повного задоволення розміру позовних вимог потерпілого ОСОБА_7 в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_10 не застосовувався.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. /а.к.п. 31/.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369 - 380 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_10 визнати винним за пред`явленим йому обвинуваченням в скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому основне покарання в виді штрафу в розмірі 40 /сорок/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 680 /шістсот вісімдесят/ гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити повністю.

Стягнути на користь потерпілого ОСОБА_7 з обвинуваченого ОСОБА_10 7000 /сім тисяч/ гривень в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням.

Процесуальні витрати, які документально підтверджені в судовому засіданні, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 1500 /одну тисячу п`ятсот/ гривень відшкодування витрат на правову допомогу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1