ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1079/22 Справа № 187/332/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року м.Дніпро

Колегія суддів cудової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 лютого 2022 року про продовження строку тримання під вартою
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
який проживає з адресою:

АДРЕСА_1 ,
раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України, -

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 лютого 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 на 60 днів.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд вказав про неможливість запобігання заявленим ризикам у інший спосіб, оскільки обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину вбивства двох людей, у зв`язку з чим, усвідомлюючи тяжкість покарання, може переховуватись від органів слідства та суду. Визначення менш обтяжливого запобіжного заходу, на думку суду, не забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, а висновки суду є такими, що суперечать матеріалам провадження. Зазначає про те, що в матеріалах справи відсутні докази заявлених ризиків, а висновки про ризики переховування від слідства та суду, незаконного впливу на свідків вважає безпідставними, оскільки останні допитані та не заявляли про незаконний вплив. Вказує про те, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, неповнолітніх дітей та цивільну дружину. Вважає, що судом не враховано те, що обвинувачений тривалий час утримується під вартою, вину у скоєному не визнає, оскільки інкримінованого кримінального правопорушення не вчиняв.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

1)виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2)виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що зазначені обставини виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні строку тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки даний факт підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах справи, достатньою мірою для обрання щодо цього обвинуваченого запобіжного заходу.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Доводи захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також неврахування судом даних про особу обвинуваченого, є безпідставними.
Враховуючи те, що обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України, за яке передбачене покарання від 10 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, беручи до уваги, що обвинувальний акт знаходиться на стадії судового розгляду, ОСОБА_7 може переховуватись від органу слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
У рішенні ЕСПЛ по справі W проти Швейцарії зазначено, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності іі поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятися від слідства.
Також, колегією суддів приймається до уваги, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення вчинене із застосування насильства до потерпілих, небезпечного для життя та здоров`я, при цьому останнім були нанесені численні удари в життєво важливі органи, в результаті чого настала смерть двох осіб, що підтверджується висновками судово медичних експертиз №76-139, № 79-136 від 10.01.2019 року, №81-140 від 08.01.2019 року.
Є обґрунтованим і ризик незаконного впливу на свідків враховуючи те, що обвинуваченому відомі їх повні анкетні дані, місця реєстрації, при цьому ОСОБА_7 раніше був засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України, а отже схильний до вчинення кримінальних правопорушень шляхом застосування погроз та насильства до потерпілих.
Враховуючи наведене, твердження сторони захисту про ймовірність забезпечення належної процесуальної поведінки цього обвинуваченого шляхом застосування менш обтяжливого запобіжного заходу є необґрунтованими.
Крім того, з наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів з застосуванням насильства до потерпілих, востаннє судимий вироком Петриківського районного суду Дніпропетровського області від 15 вересня 2017 рок у за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки. На даний час останньому інкриміноване вчинення нового особливо тяжкого злочину 01 грудня 2018 року, тобто у період іспитового строку за попереднім вироком суду.
Також раніше останній раніше був засуджений із призначенням покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України, втім належних висновків для себе не зробив і продовжив злочинну діяльність, що потягло призначення йому покарання за наступним вироком за правилами ст. 71 КК України. Наведене свідчить про усталеність протиправної поведінки ОСОБА_7 , наявність ризику вчинення нових злочинів і особливу вагомість встановлених щодо нього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України.
Доводи сторони захисту щодо відсутності незаконного впливу на потерпілих є безпідставним, оскільки ОСОБА_7 утримувався під вартою і відповідної можливості не мав.
Крім того колегією суддів враховуються дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, позитивних характеристик не має, раніше неодноразово судимий.
Доводи захисника щодо міцних соціальних зв`язків обвинуваченого колегія суддів оцінює критично, оскільки перебування останнього у цивільному шлюбі, факт надання матеріальної допомоги чи сплати аліментів на дітей тощо матеріалами справи не підтверджені, а також обвинувачений офіційно не працевлаштований та законного джерела доходу не має.
Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під від вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду, вважає, що встановлені щодо обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, з часу застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу не зменшилися та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.

Колегія суддів звертає увагу на тривалість тримання обвинуваченого під вартою, втім вважає, що ця обставина сама по собі, з урахуванням вищенаведеного, не може бути підставою для застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 лютого 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4