Справа № 355/694/20
Провадження № 1-кп/359/152/2022
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2022 м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонним суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглядаючи у судовому засіданні в приміщенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області з повною технічною фіксацією клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в межах обвинувального акта, який внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000301 від 03.06.2020, що надійшов до суду відносно обвинувачених: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

в с т а н о в и в :
Прокурор Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 закінчується 31.01.2022, однак закінчити судовий розгляд кримінального провадження до цього часу не представляється можливим. Прокурор, клопотання обґрунтовує тим, що слід врахувати тяжкість злочину, який свідчить про ступінь суспільної небезпечності осіб обвинувачених та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності їх поведінки, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть ухилитись від суду. Так існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Останні не працюють, не навчаються, не мають постійного джерела прибутку, винаймають квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з вересня 2019 року, що у свою чергу вказує про відсутність міцних соціальних зв`язків у обвинувачених. Вищевказане свідчить про те, що у обвинувачених відсутні будь-які життєві обставини, котрі могли б завдати їм без зайвих труднощів, змінити своє місце проживання чи тривалий час не з`являтися за місцем свого проживання або взагалі на території, що перебуває під юрисдикцією правоохоронних органів та суду, а відтак наявні всі підстави вважати, що без обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під острахом отримання реального покарання у виді позбавлення волі можуть переховуватися від органу досудового розслідування, суду. Перебуваючи на волі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності можуть незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, здійснювати на них фізичний та психологічний тиск з метою зміни показань в кримінальному провадженні. Досудовим розслідуванням встановлено, що обвинуваченні не працюють, жодної соціальної допомоги не отримують, що свідчить про відсутність у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засобів для проживання, та наявність великого ризику отримання їх злочинним шляхом. Крім цього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 раніше судимі, однак останні повторно вчиняють новий особливо тяжкий злочин. Вказане свідчить, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 схильні до вчинення злочинів, відсутність у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 бажання виправитись та стати на шлях законослухняної поведінки. Виходячи з вище викладеного, відповідно до вимог ч. 1 ст.184 КПК України, вважаю за доведене те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у статті 177 КПК України. Інший більщ мякий запобіжний захід не забезпечить виконання завдань кримінального провадження, які визначені у ст. 2 КПК України.
Прокурор у судовому засіданні підтримала дані клопотання та просила суд задовольнити із підстав зазначених у них.
У судовому засіданні захисники заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Просять суд змінити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаного із триманням під вартою.

Обвинуваченні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 при вирішенні питання продовження строку запобіжного заходу заперечували. Просили суд змінити їм запобіжний захід на такий, що не пов`язаний із тримання під вартою. Зауважили, що не мають наміру переховуватися від суду та будь-яким іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження.
Суд заслухавши думку учасників процесу, прийшов до наступних висновків.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 23.11.2017 в справі №1-28/2017, акцентовано увагу на тому, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.
Прокурор переконав суд про наявність вищевказаних ризиків, які на день розгляду справи не перестали існувати, а тому суддя бере їх за основу.
Так, судом встановлено, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду продовжено обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою строк тримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою визначений до 14.07.2022. Однак у розгляді кримінального провадження оголошена перерва. Ця обставина свідчить про необхідність невідкладного розгляду питання про доцільність продовження строку тримання обвинувачених під вартою.
Згідно з ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та (або) суду; незаконно впливати на потерпілу, свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з п.2, п.4 ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Останні не працюють, не навчаються, не мають постійного джерела прибутку, винаймають квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з вересня 2019 року. Вищевказане свідчить про те, що у обвинувачених відсутні будь-які життєві обставини, котрі могли б завдати їм без зайвих труднощів, змінити своє місце проживання чи тривалий час не з`являтися за місцем свого проживання або взагалі на території, що перебуває під юрисдикцією правоохоронних органів та суду, а відтак наявні всі підстави вважати, що без обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під острахом отримання реального покарання у виді позбавлення волі можуть переховуватися від органу досудового розслідування, суду.

Ці обставини не виключають ризику, що під впливом тяжкості покарання обвинуваченні можуть переховуватися від суду та у такий спосіб перешкоджати кримінальному провадженню.
Перебуваючи на волі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності можуть незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, здійснювати на них фізичний та психологічний тиск з метою зміни показань в кримінальному провадженні.
Встановлено, що обвинуваченні не працюють, жодної соціальної допомоги не отримують, що свідчить про відсутність у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засобів для проживання, та наявність великого ризику отримання їх злочинним шляхом.
Разом із цим, судом враховано, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 раніше судимі, однак останні повторно вчиняють умисний особливо тяжкий злочин. Вказане свідчить, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 схильні до вчинення злочинів, відсутність у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 бажання виправитись та стати на шлях законослухняної поведінки, свідчить про підстави наявності ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відсутність у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків є беззаперечними обставинами, що унеможливлюють зміни запобіжного заходу обвинуваченим на інший не пов`язаний із триманням під вартою.
Суд приходить до переконання, що ступінь раніше встановлених ризиків не зменшилися, менш суворий запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, об`єктивно не спроможний запобігти наведеним ризикам.
Конституційний Суд України в своєму рішенні №4р/2019 від 13.06.2019, у справі №3-208/2018(2402/18) зазначав, що обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 19.10.2009 № 26-рп/2009).

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 листа №511-550/0/4-13 від 04.04.2013, розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

З урахуванням викладеного суд вважає, що тримання під вартою в даному випадку не виходить за межі розумного строку та не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки суспільний інтерес, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до особистої свободи.
З огляду на це суд вважає доцільним клопотання прокурора задовольнити та продовжити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.331, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24:00 год. 10.09.2022 та утримувати їх у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали буде виготовлено та проголошено о 8:45 год. 14.07.2022.

Головуючий суддя ОСОБА_1