Єдиний унікальний номер 719/547/21
Номер провадження 1-кп/719/4/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 року м. Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новодністровськ, Чернівецької області кримінальне провадження № 0000235 від 14.11.2021 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, інваліда ІІІ групи, освіта повна загальна середня, неодружений, непрацюючий, несудимий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 13.11.2021 року близько 10 год. 00 хв., перебуваючи на території місцевого ринку, що в місті Новодністровськ, Чернівецької області, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, у ході виниклої словесної суперечки із ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому 2 удари кулаками обох рук в область обличчя, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани верхнього краю зовнішнього кінця правої брови, синець верхнього та нижнього повіка правого ока, які відповідно до висновку експерта № 119 від 16.11.2021р. відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, тобто нанесення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, визнав в повному обсязі, та пояснив, що між потерпілим та жінкою обвинуваченого існували неприязні відносини, які виникли за місяць до події кримінального проступку. 13 листопада 2021 року у м. Новодністровськ на місцевому ринку на грунті раніше існуючих неприязних відносин між ОСОБА_5 та дружиною ОСОБА_4 знову розпочався конфлікт, в результаті чого потерпілий в адресу дружини обвинуваченого використав нецензурну лайку. Як наслідок такої поведінки потерпілого, словесна суперечка вже виникла в цей день між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в ході якої обвинувачений наніс удари в область обличчя потерпілого.

ОСОБА_4 також пояснив, що щиро кається, вибачався перед ОСОБА_5 та неодноразово намагався примиритись з останнім.

Потерпілий ОСОБА_5 підтвердив, що між ним та дружиною обвинуваченого існували близько місця неприязні відносини, які 13 листопада 2021 року у м. Новодністровськ на місцевому ринку переросли в конфлікт, в ході якого в адресу дружини ОСОБА_4 була застосована нецензурна лайка. В подальшому, до потерпілого підійшов невідомий чоловік та наніс йому чотири удари в область голови. Пізніше з`ясувалось, що це чоловік жінки, з якою у ОСОБА_5 були неприязні відносини. Потерпілий вважає, що обвинувачений нещирий у своєму каятті, хоча визнав, що останній намагався із ним примиритись.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, та обмежився дослідженням окремих письмових доказів, документів щодо процесуальних витрат, характеризуючих даних на особу обвинуваченого.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, вина останнього в інкримінованому йому кримінальному проступку підтверджується:

- витягом з кримінального провадження № 0000235 від 16.11.2021 року;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 13.11.2021 року;

- висновком експерта № 119 від 16.11.2021 року, відповідно до якого потерпілому ОСОБА_5 завдані легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я;

- заявою про залучення до провадження як потерпілого від 16.11.2021 року;

- постановою про зміну кваліфікації кримінального правопорушення від 22.11.2021 року;

- витягом з кримінального провадження № 0000235 від 20.12.2021 року;

- повідомленням про підозру від 20.12.2021 року.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, доведена в повному об`ємі та органом дізнання правильно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що обвинувачений своїми діями вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому виду та міри покарання, суд відповідно до ст. 65 КК України, п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, судом досліджено наступні докази, що характеризують особу обвинуваченого:

- копія ідентифікаційного номера ОСОБА_4 ;

- копія паспорта обвинуваченого;

- копія пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_4 призначено пенсію по інвалідності 3-ої групи;

- характеристика виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівнцької області №142 від 18.11.2021 року, згідно якої обвинувачений за місцем фактичного проживання характеризується позитивно;

- довідка про склад сім`ї від 17.11.2021 року;

- довідка КНП «Сокирянська лікарня» №01/3465 від 17.11.2021 року про неперебування ОСОБА_4 на психіатричному обліку;

- довідка ОКНП «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» №1518 від 16.11.2021 року про неперебування обвинуваченого на обліку у лікаря-нарколога;

- вимога до УІПКП ГУНП в Чернівецькій області від 15.11.2021 року про відсутність судимостей у ОСОБА_4 .

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд відповідно до положень ст.ст. 65-67 КК України, враховує, зокрема те, що згідно із ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, при цьому бере до уваги фактичні обставини та характер злочинного діяння, відношення обвинуваченого до скоєного, зокрема те, що він свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав в повному обсязі та щиро розкаявся, активно сприяв розслідуванню кримінального проступку, а також дані про особу ОСОБА_4 , а саме те, що обвинувачений по місцю проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, є інвалідом ІІІ групи, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, нарколога.

Судом встановлено, що обставинами, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Тому враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що доцільно призначити обвинуваченому мінімальне покарання в межах санкції ч. 2 статті 125 КК України у виді штрафу.

На думку суду, таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні потерпілий та його представник просили стягнути з обвинуваченого понесені ОСОБА_5 процесуальні витрати, пов`язані із явкою потерпілого до органів дізнання, на загальну суму 3603,6 грн.

Однак, 17.03.2022 року потерпілий подав письмову заяву про зменшення розміру процесуальних витрат до 2867,7 грн. та зазначив, що процесуальні витрати, пов`язані із проведенням дізнання складаються із витрат на пальне для автомобілю Fiat Doblo, яким керував ОСОБА_5 і використовував для прибуття в наступні дати:

- 13.11.2021 року до м. Новодністровськ на місцевий ринок і назад до м. Хмельницького;

- 16.11.2021 року до м. Сокиряни для проведення судово-медичної експертизи і назад до м. Хмельницького;

- 26.11.2021 року до м. Сокиряни для участі у допиті в якості потерпілого і назад до м. Хмельницького;

- 20.12.2021 року до м. Сокиряни до дізнавача ОСОБА_7 для участі в процесуальній дії стосовно закінчення досудового розслідування і назад до м. Хмельницького;

- 10.02.2022 року до м. Новодністровськ на судове засідання до Новодністровського міського суду Чернівецької області і назад до м. Хмельницького.

Розрахунок витрат на пальне здійснювався потерпілим за змішаним циклом з врахуванням технічних характеристик автомобіля Fiat Doblo 1,6 MultiJet/16V, 105 к.с., МКПП, 2016 року випуску, робочий обсяг двигуна 1598 л/100 км, а саме, 5,5 л на 100 км.

При цьому, на підтвердження понесення таких витрат ОСОБА_5 було надано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, фірмовий проспект із зазначенням технічних характеристик Fiat Doblo та копії фіскальних чеків №841774, 830650, 1554126 від 27.11.2021 року, 02.12.2021 року та 10.12.2021 року.

В судовому засіданні потерпілий визнав, що у нього відсутні чеки на придбання пального на 13.11.2021 року, 16.11.2021 року, 26.11.2021 року, 20.12.2021 року та 10.02.2022 року.

Відповідно до ч.2-3, 5 ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із участю потерпілих у кримінальному провадженні здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Потерпілим оплачуються проїзд, наймання житла та добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних із залученням потерпілих встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1,7 Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої Постановою КМУ №710 від 01.07.1996 року, передбачено, що потерпілим, якщо виконання їх процесуальних функцій пов`язане з перебуванням за межами населеного пункту постійного проживання, компенсуються (відшкодовуються) такі витрати: вартість проїзду до місця виклику і назад; витрати, пов`язані з найманням жилого приміщення; добові. Такі витрати не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

У кримінальних провадженнях і справах про адміністративні правопорушення виплати, зазначені в пункті 1 цієї Інструкції, провадяться органом, який зробив виклик, із коштів, що передбачаються кошторисом на зазначені цілі.

Так, пунктами 6-8 Постанови КМУ №663 від 23.04.1999 року «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон» визначено, що державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження в межах України і за кордон підприємствами, установами та організаціями, що повністю або

частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються витрати, зокрема на проїзд (включаючи перевезення багажу) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження. Витрати на проїзд державних службовців, а також інших осіб, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, у м`якому вагоні, в каютах, що оплачуються за 1-4 групою тарифних ставок, на суднах морського флоту, в каютах 1 і 2 категорії на суднах річкового

флоту, повітряним транспортом за квитками 1 класу та бізнес-класу, фактичні витрати, що перевищують граничні норми відшкодування витрат на наймання житлового приміщення та на перевезення до 30 кілограмів багажу понад кількість багажу, вартість перевезення

якого входить до вартості квитка того виду транспорту, яким користується працівник, відшкодовуються в кожному випадку з дозволу керівника згідно з підтвердними документами.

У разі відрядження за кордон на службовому автомобілі витрати на пально-мастильні матеріали відшкодовуються відповідно до діючих норм за кілометр пробігу та затвердженого маршруту.

Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що потерпілому можуть бути відшкодовані лише витрати на оплату квитків на проїзд певним видом транспорту, а витрати на паливно-мастильні матеріали можуть бути відшкодовані лише при виїзді за кордон. При цьому, як зазначено у Постанові №663 дані витрати на квитки мають бути підтверджені.

Статтею 94 КПК України закріплено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 92, ст. 93 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Згідно зі ст.. 84-86 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Оскільки копії фіскальних чеків на придбання пального, які надані потерпілим, за своїми датами не співпадають із тими, про які зазначав у розрахунку сам ОСОБА_5 , дані копії фінансових документів суд вважає неналежними доказами.

Окрім того, у відповідності до ч. 1, 3 ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Так як, в матеріалах справи містяться лише копії фіскальних чеків на придбання пального потерпілим без пред`явлення їх оригіналів, суд вважає дані документи такими, що не відповідають вимогам ст.. 99 КПК України, а відтак є недопустимими доказами в силу положень ст.. 86 КПК України.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь потерпілого заявлених ним процесуальних витрат на суму 2867,7 грн.

До початку розгляду справи по суті потерпілим ОСОБА_5 -З було подано до ОСОБА_4 цивільний позов про стягнення 5027,6 грн. матеріальної та 9000 грн. моральної шкоди.

В подальшому, 23.02.2022 року в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 уточнив позовні вимоги та просив стягнути із відповідача 1424 грн. матеріальної шкоди, 9000 грн. моральної шкоди та 1600 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_5 вказав, що через неправомірні дії ОСОБА_4 потерпілий втратив контроль за своїм торгівельним місцем, внаслідок чого біля обвинуваченого і потерпілого зібралась певна кількість людей, які скориставшись метушнею, викрали у ОСОБА_5 товару на загальну суму 1424 грн.

Окрім того, потерпілий у зв`язку із завданням йому тілесних ушкоджень зазнав моральних та фізичних страждань через зовнішній вигляд, неприємні розмови із друзями, родичами, працівниками. Розмір моральної шкоди, яку потерпілий вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 , обґрунтовується також бажанням ОСОБА_5 покарати обвинуваченого та фактом крадіжки у потерпілого його товару під час нанесення йому тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточнену позовну заяву в повному обсязі та просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

Відповідач заперечував проти задоволення позову та стягнення з нього процесуальних витрат на залучення захисника, оскільки вважав, що не винен у крадіжці майна потерпілого, звертав увагу суду на сумнівний характер доданих до позову накладних на товар, а розмір заявленої моральної шкоди, на думку відповідача, є необґрунтованим.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ч. 1-2 ст.. 1166, ч. 1 ст. 1177 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Отже, між вчинення кримінального правопорушення і настанням наслідків у вигляді майнової шкоди повинен бути причинно-наслідковий зв`язок.

Натомість, позивач стверджує, що через нанесення йому тілесних ушкоджень він втратив власний товар через його викрадення невідомим особами.

Суд вважає, що між кримінальним проступком, передбаченим ч. 2 ст. 125 КК України, і вчиненим ОСОБА_4 та втратою ОСОБА_5 товару на базарі під час бійки відсутній причинно-наслідковий зв`язок, а відтак позовні вимоги в частині стягнення 1424 грн. матеріальної шкоди є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК, ч. 1 ст. 1168 України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_5 внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Так, потерпілим було заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди в розмірі 9000 грн., разом з тим у п. 119 рішення ЄСПЛ «Хабровскі проти України» (заява 61680/10) від 17 квітня 2013 року, вказано, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтований.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я та в порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

З урахуванням викладеного, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості і можливості відновлення), тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди частково, а саме, в розмірі 1500 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати в розмірі 230,24 грн.=1500/10424*1600.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Речові докази відсутні.

На підставі ст.ст. 12, 53, 65-66, ч. 2 ст. 125 КК України, ст..ст. 23, 1166-1168, 1177 ЦК України, Постанови КМУ №663 від 23.04.1999 року «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон», керуючись ст.ст. 84-86, 92-94, 99, 122, 128, 349, 368-371, 373-376, 381-382, 392, 395, 532 КПК України, ст.. 141 ЦПК України, Постановами Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», № 4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_3 , та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_4 ) моральну шкоду в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_3 , та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_4 ) процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 230,24 грн. (двісті тридцять гривень 24 копійки).

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернівецького апеляційного суду через Новодністровський міський суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження, які були присутні під час проголошення вироку, мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя