Справа № 344/6913/22
Провадження № 1-кс/344/2865/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

13 червня 2022 року представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000767 від 02 листопада 2020 року. В обґрунтування клопотання заявник зазначає, щостаршим слідчим в ОВС СВ СУ ГУНП Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000767, внесеному 02 листопада 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України. У рамках даного кримінального провадження 23 березня 2021 року на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 березня 2021 року проведено обшук у автомобілі «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автоцистерні, що встановлена на напівпричепі з державним номерним знаком НОМЕР_2 . 29 березня 2021 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області накладений арешт на автомобіль «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , з автоцистерною, що встановлена на напівпричепі з державним номерним знаком НОМЕР_2 , які вилучено 23 березня 2021 року під час обшуку, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_5 , із забороною розпоряджатися вказаним майном та вчиняти реєстраційні дії до його скасування у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку. Відразу після обшуку напівпричепу та вантажного автомобіля вказані транспортні засоби були повернуті власнику ОСОБА_5 . Заявник вказує, що внаслідок накладення арешту на напівпричеп та автомобіль фактично заблокована трудова діяльність ОСОБА_5 , так як останній використовує вказаний транспортний засіб для здійснення господарської діяльності. З моменту арешту майна минуло більше одного року, підозра не пред`явлена, не повідомлено про проведення будь-яких слідчих дій, а тому відсутня потреба в перебуванні майна під арештом. За таких обставин заявник просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 29 березня 2021 року, на вантажний автомобіль «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , з автоцистерною, що встановлена на напівпричепі з державним номерним знаком НОМЕР_2 , які вилучено 23 березня 2021 року під час обшуку, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_5 , із забороною розпоряджатися вказаним майном та вчиняти реєстраційні дії.

У судове засідання заявник та його представник не прибули, про причини неявки суд не повідомили, жодних заяв або клопотань до суду не надходило.
Слідчий у судове засідання не прибув, проте надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, відмовити у задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що автомобіль та автоцистерна з напівпричепом визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000767 від 02 листопада 2020 року, також вказане майно, як знаряддя вчинення злочину, підпадає під спеціальну конфіскацію, крім того, обставини, передбачені статтею 170 Кримінального процесуального кодексу України, продовжують існувати, необхідність в застосуванні такого заходу кримінального провадження не відпала.
Згідно частини другої статті 174 Кримінального процесуального кодексу України, клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.
Враховуючи вимоги Кримінального процесуального кодексу України щодо часових меж розгляду скарги, а також те, що справа призначалася тричі, у жодне судове засідання заявник та його представник не прибули, оскільки слідчим суддею було вжито всіх можливих заходів, спрямованих на недопущення порушення прав будь-кого з учасників судового провадження, враховуючи, що заборони розгляду такого роду клопотань за відсутності належним чином повідомлених учасників кримінального провадження немає, слідчий суддя вважає за можливе здійснити розгляд даного клопотання з постановленням ухвали на підставі положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.
Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000767, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України (а.с. 22).

ОСОБА_5 є власником транспортного «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску, та напівпричепу з державним номерним знаком НОМЕР_2 (а.с. 5-7).

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 березня 2021 року надано дозвіл на проведення обшуку напівпричепу з паливоцистерною, державний номерний знак НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_5 , з метою встановлення та фіксації наступних речей, а саме: шлангів для перекачування нафтопродуктів, які містяться в даному напівпричепі (а.с. 12-14, 31-33).

23 березня 2021 року проведений обшуку напівпричепу, державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 34-38).

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 березня 2021 року надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , з метою виявлення та вилучення наступних речей: мобільних телефонів, сім карт водія даного транспортного засобу; чорнових записів та журналів в яких міститься інформація, щодо розрахунків за нафтопродукти, їх транспортування, фізико-хімічні властивості, масу; обладнання для перевірки якості нафтопродуктів; шляхової та бухгалтерської документації на їх перевезення (а.с. 23-25).

23 березня 2021 року слідчим в ОВС СВ СУ ГУНП Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області майором поліції ОСОБА_4 проведений обшук автомобіля «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , про що складений протокол (а.с.26-30).
Постановою старшого слідчого в ОВС СВ СУ ГУНП Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 23 березня 2021 року автомобіль «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , з автоцистерною, що встановлена на напівпричепі з державним номерним знаком НОМЕР_2 , визнано речовими доказами (а.с. 39-40).

Постановою від 23 березня 2021 року речовина, що міститься в автоцистерні, що встановлена на напівпричепі з державним номерним знаком НОМЕР_2 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні за №0000767 від 02 листопада 2020 року (а.с.52-53).

Слідчим суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 29 березня 2021 року накладено арешт на автомобіль «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , з автоцистерною, що встановлена на напівпричепі з державним номерним знаком НОМЕР_2 , які вилучено 23 березня 2021 року під час обшуку, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_5 , із забороною розпоряджатися вказаним майном та вчиняти реєстраційні дії до його скасування у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку (а.с. 41-44).

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 серпня 2021 року у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 , поданого в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна відмовлено (а.с. 45-47).

06 вересня 2021 року ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000767, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України (а.с. 48-51).

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 травня 2022 року у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 , поданого в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000767, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 листопада 2020 року, відмовлено (а.с.54-59).

20 вересня 2021 року проведений огляд речей і документів, вилучених під час обшуку в транспортному засобі «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 60-63).

Відповідно до частини першої статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частина друга статті 170 Кримінального процесуального кодексу України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно частини третьої статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Частиною першою статті 98 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до частини першої статті 100 Кримінального процесуального кодексу України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Згідно частини дев`ятої статті 100 Кримінального процесуального кодексу України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Як визначено у частині одинадцятій статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно частини першої статті 174 Кримінального процесуального кодексу України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово доходив до висновку, що зберігання майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства (рішення у справах Смірнов (Smirnov), пункт 57, та «East West Alliance Limited», пункт 188). При цьому має існувати розумне пропорційне співвідношення між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти будь-якими заходами, що застосовуються державою, у тому числі тими, що призначені для здійснення контролю за користуванням майном особи. Ця вимога виражена у визначенні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи (рішення у справі «Едвардс проти Мальти» (Edwards v. Malta), № 17647/04, п.69, від 24 жовтня 2006 року, з подальшими посиланнями, та вищезгадане рішення у справі Смірнов (Smirnov).
У клопотанні про скасування арешту заявник вказує, що внаслідок накладення арешту заблокована трудова діяльність ОСОБА_5 .
У той же час в частині володіння та користування зазначеним автомобілем та напівпричепом правомочності власника не обмежено, і вказані автомобіль та напівпричеп на даний час знаходяться у володінні та користування ОСОБА_5 .
Слідчий суддя не приймає до уваги посилання заявника про те, що відпала потреба в арешті майна, оскільки досудове розслідування триває та арешт майна застосований з метою збереження речових доказів.
Також посилання на те, що ОСОБА_5 не має жодного відношення до Публічного акціонерного товариства «Нафтохімік Прикарпаття» або Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», надає лише послуги з перевезення, жодній особі не повідомлено про підозру, слідчий суддя вважає безпідставними, оскільки згідно вимог частини другої статті 22 Кримінального процесуального кодексу України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, що і виконується слідчими у даному кримінальному провадженні.
Заявником у клопотанні не наведено достатньо доказів, що в подальшому в арешті майна у вигляді заборони на його розпорядження відпала потреба, а також на даному етапі слідчим суддею не встановлено даних, які б не виправдовували на даний час втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи.
За висновком слідчого судді, скасування арешту майна в частині правомочності розпорядження ним станом на даний час може зашкодити ходу досудового розслідування у кримінальному провадженні та не сприятиме його дієвості та досягненню мети кримінального провадження.
При цьому слідчий суддя зауважує, що в рамках кримінального провадження арешт речового доказу здійснено саме з метою забезпечення його збереження у незмінному стані, усунення ризиків зміни речового доказу, знищення чи спотворення відповідних якостей речового доказу, що використовуються під час доказування фактичних обставин, що становлять предмет кримінального провадження.
Відтак, враховуючи вищенаведене, та те, що заявником не доведено обставин, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, слідчий суддя приходить до висновку, що скаржнику слід відмовити у задоволенні поданого клопотання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 98, 100, 170, 171, 174, 309, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна - відмовити у повному обсязі.

Ухвала оскарженню не підлягає, а заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1