Справа № 166/1194/21 Провадження №11-кп/802/450/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:запобіжний захід Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 13 квітня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 23.02.2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було продовжено, раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 квітня 2022 року із визначеним розміром застави.

04 квітня 2022 року в рамках кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3, 5 ст.185, ч.3 ст.28, ч.3 ст.360 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185, ч.3 ст.360, ч.3 ст.28, ч.3 ст.360 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185, ч.3 ст.28, ч.3 ст.360 КК України, до Любешівського районного суду від прокурора надійшло клопотанням про продовження строку тримання під вартою, зокрема ОСОБА_11 на строк 60 днів, із залишенням встановленого розміру застави в сумі 2 000 000 грн. та покладеними обов`язками, оскільки такий строк закінчується 23.04.2022 року, а ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, залишились незмінними.

Крім того, 11 квітня 2022 року до Любешівського районного суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 про скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 для призову на військову службу під час мобілізації в порядку ст.616 КПК України.

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 13 квітня 2022 року клопотання захисника обвинуваченого про скасування запобіжного заходу повернуто особі, яка його подала, а клопотання прокурора задоволено.

Обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено термін запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 червня 2022 року, із залишенням визначеного розміру застави та покладеними обов`язками.

Таке своє рішення в частині повернення клопотання обвинуваченого місцевий суд мотивував тим, що воно подане особою, яка не має права його подавати до суду у зв`язку з чим суд позбавлений можливості його розгляду.

Водночас, рішення в частині продовження строку дії запобіжного заходу суд першої інстанції мотивував тим, що заявлені попередні ризики, передбачені ст.177 КПК України і, на наявність яких посилається прокурор, не змінились та не зменшились, тому наявні підстави для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, будь-який інший більш м`який запобіжних захід, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання цим обвинуваченим процесуальних обов`язків та дієво запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам.
Не погодившись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій вважає його необґрунтованим та незаконним, оскільки судом не було повно і всебічно з`ясовано обставини провадження та не належним чином оцінено докази й аргументи, надані його учасниками.

Зазначає про те, що 27.03.2022 року ним як захисником обвинуваченого ОСОБА_7 до Волинської обласної прокуратури в порядку ст.616 КПК України подано клопотання про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для призову на військову службу під час мобілізації. Однак, прокуратурою у цьому було відмовлено з посиланням на те, що підстав для звернення до суду з клопотанням про скасування запобіжного заходу, встановлено не було. Водночас, у листі прокуратури зазначено, що ОСОБА_11 не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних, однак питання щодо його призову буде вирішено після постановки його на такий облік, проходження медичного огляду та отримання військово-облікових документів. Таку відмову вважає неправомірною, оскільки ОСОБА_11 за станом здоров`я придатний до проходження військової служби, жодних хронічних захворювань у нього немає, і він має непереборне бажання захищати країну від військового вторгнення Російської Федерації та брати безпосередню участь в бойових діях.

Зважаючи на це, він звернувся з аналогічним клопотанням вже до суду, проте суд повернув його та зазначив, що воно подано особою, яка не має права на його подання. Проте, він вважає, що місцевий суд безпідставно повернув таке його клопотання. Вказує про те, що ОСОБА_7 зобов`язується відразу ж після скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, невідкладно, не пізніше 24-х годин, з`явитись для призову на військову службу під час мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вважає, що у зв`язку із призовом на військову службу наведені прокурором ризики повністю відпадають та не можуть мати місце. При цьому, ризик ухилення від призову на військову службу під час мобілізації також не може мати місце, оскільки рідні ОСОБА_11 проживають у південній та східній частинах України, де на даний час проходять активні бойові дії, і він вважає своїм обов`язком їх захист.

Звертає увагу також на те, що судом першої інстанції не звернуто увагу на положення ч.3 ст.197 КПК України, якою встановлено межі строку тримання особи під вартою, які, якщо враховувати той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 з 22.04.2021 року утримується під вартою, то такий строк закінчується 22.04.2022 року. Тобто, після 22.04.2022 року подальше утримання ОСОБА_7 під вартою перевищувати його максимальний строк.

Зазначає і про те, що у ОСОБА_7 наявні міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, де позитивно характеризується, хоча він не одружений, однак перебуває у фактичних шлюбних відносинах, а також не перебуває на обліку в лікарів нарколога чи психіатра.

Вважає також, що прокурором не було доведено недостатності застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ані ж тримання під вартою для запобігання ризику або ризикам, передбачених у ст.177 КПК України.

Проте, суд першої інстанції на вищевказані обставини уваги не звернув.

Посилаючись на вищенаведене, захисник обвинуваченого просить оскаржувану ухвалу суду скасувати. Задовольнити клопотання сторони захисту про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відповідно скасувати запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 для його призову на військову службу під час мобілізації. При цьому, в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою просить відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, доводи обвинуваченого та його захисника, які апеляцію підтримали з підстав викладених у ній, прокурора, який її заперечив та просив залишити без задоволення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Судом з матеріалів провадження встановлено, що на розгляді Любешівського районного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3, 5 ст.185, ч.3 ст.28, ч.3 ст.360 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185, ч.3 ст.360, ч.3 ст.28, ч.3 ст.360 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185, ч.3 ст.28, ч.3 ст.360 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 22.04.2021 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням суми застави в розмірі 2 000 000 грн., який неодноразово продовжувався судовими рішеннями і, останній раз ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 13.04.2022 року до 11.06.2022 року.
З приводу судового рішення в частині, що стосується поданого захисником обвинуваченого клопотання про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для призову ОСОБА_7 на військову службу під час мобілізації в порядку ст.616 КПК України, то апеляційний суд зазначає.

Так, відповідно до ч.1 ст.616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 КК України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
З аналізу вказаного положення кримінального процесуального закону, вбачається, що нею встановлено правовий алгоритм дій суб`єктів кримінально-процесуальних відносин при вирішенні питання про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Так, правом на звернення до слідчого судді із клопотанням про скасування особі запобіжного заходу у виді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, має лише прокурор, який фактично реалізовує його, і при цьому, за наявності визначених КПК України підстав за результатами розгляду клопотання, адресованого йому обвинуваченим.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновком місцевого суду про те, що захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 в даному випадку не є суб`єктом, який у відповідності до ст.616 КПК України наділений правом на звернення до суду з клопотанням про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
А тому, суд першої інстанції враховуючи положення ст.ст.26, 9, 304 КПК України, вірно повернув клопотання захисника обвинуваченого, яке подано в порядку ст.616 КПК України, особі, яка його подала з посиланням на те, що воно подане до суду не суб`єктом, який наділений правом на його подання.
При цьому, доводи сторони захисту про те, що їх клопотання про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою було повернуто без розгляду судом в порушення ст.331 КПК України, на увагу суду не заслуговує, оскільки, як вбачається із змісту самого клопотання, воно подано до суду з посиланням на положення саме ст.616 КПК України, що відповідно є окремими та різними процесуальними порядками для скасування запобіжного заходу.
Не є також таким, що ґрунтується на вимогах законодавства і твердження сторони захисту про те, що ними вже використано механізм скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачений ст.616 КПК України, тобто звернення до прокурора з відповідним клопотанням, однак останнім було відмовлено і, це на їх думку, дає право на звернення до суду з аналогічним клопотанням.
Таким чином, судове рішення у вищеозначеній частині є цілком обґрунтованим, законним і вмотивованим в розумінні ст.370 КПК України.
З приводу судового рішення в частині, що стосується поданого прокурором клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання сторони обвинувачення прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185, ч.3 ст.360, ч.3 ст.28, ч.3 ст.360 КК України. При цьому, обґрунтованість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні вказаних злочинів стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Встановлено і те, що судовими рішеннями ОСОБА_7 неодноразово продовжувався строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Оскаржуваною ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 13.04.2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 червня 2022 року. Водночас, обвинуваченому залишено без змін розмір застави, який був визначений ухвалою слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 22.04.2021 року.

Продовжуючи цьому обвинуваченому в ході розгляду кримінального провадження такий винятковий запобіжний захід як тримання під вартою, місцевий суд врахував обґрунтованість пред`явленого обвинувачення у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а також взяв до уваги те, що раніше заявлені ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися.

Як встановлено судом, підставами для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри та/або пред`явленого обвинувачення, яка(які) стверджується матеріалами провадження, а метою запобігання спробам ухилення від слідства і суду, незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання сторони обвинувачення в даному провадженні, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку в даний час вже обвинуваченого, зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід, передбачений ст.176 КПК України.

Так, наведені стороною обвинувачення у клопотанні та судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому є належним чином обґрунтовані і вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не втратили свою актуальність та не змінилися.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою молодого віку, уродженцем м.П`ятихатки Дніпропетровської області та має постійне місце проживання, де позитивно характеризується.

Водночас, встановлено і те, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у порядку ст.89 КК України не судимий. В даний час обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185, ч.3 ст.360, ч.3 ст.28, ч.3 ст.360 КК України, які за кваліфікацією злочинів відповідно є особливо тяжким та тяжким, і зокрема, санкція ч.5 ст.185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна. Крім того, встановлено і той факт, що на даний час щодо ОСОБА_7 у Жовтоводському міському суді Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт про його обвинувачення за ч.3 ст.185, ч.2 ст.27, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України.
З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого та тяжкості інкримінованих йому діянь, його віку та стану здоров`я, відсутності медичних документів в підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, апеляційний суд приходить до висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були доведені стороною обвинувачення.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 місцевий суд перевірив усі обставини кримінального провадження, з якими закон пов`язує такий винятковий запобіжний захід та наявність достатніх і обґрунтованих підстав для його продовження.

При цьому, доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, до уваги судом не приймається, оскільки дані обставини, не є такими, які б спростовували або зменшували наявність доведених стороною обвинувачення ризиків.

Твердження сторони захисту про те, що після 22.04.2022 року подальше утримання ОСОБА_7 під вартою перевищувати його максимальний строк (12 місяців) судом до уваги не приймається, як таке, що не ґрунтується на вимогах законодавства ст.197 КПК України, яка передбачає сукупний строк тримання особи під вартою саме в межах досудового розслідування.

Усі інші доводи сторони захисту з приводу незаконності судового рішення в частині продовження строку запобіжного заходу на увагу суду не заслуговують, оскільки не є такими, що зменшували б ризики, які були доведені стороною обвинувачення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі сторони захисту, оскільки ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 13 квітня 2022 року в даному провадженні щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді