Єдиний унікальний № 510/1667/17
Провадження № 1-кп/946/250/22
УХВАЛА

20 липня 2022 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_4 ,
обвинувачений - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїл Одеської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу (кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000235 від 04.05.2017) обвинуваченому:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені, Одеської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 та ч.1 ст. 263 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні вказаного злочину. Строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 закінчується 24 липня 2022 року о 23:59 год.
Від прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_3 до суду надійшло клопотання про продовження ОСОБА_5 - тримання під вартою, мотивуючи тим, що останній обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, може переховуватися від суду з метою уникнення від покарання, існує ризик незаконного впливу у кримінальному провадженні, оскільки не допитано усіх свідків по справі. Отже, на даний час змінювати запобіжний захід ОСОБА_5 з тримання під вартою на більш м`яку міру не доцільно, у зв`язку з тим, що встановлено ризики передбачені п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того, просить суд при вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу оцінити в сукупності всі обставини, передбачені п.п.1 ч.1 ст.178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. Просив суд також врахувати засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України та практику Європейського Суду з прав людини, а саме, справу «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року тощо.
У судовому засіданні прокурором клопотання було підтримано.
Захисник ОСОБА_4 просив суд застосувати більш м`який захід домашній арешт. В обґрунтування, зокрема, зазначив, що, виходячи з співбесіди з обвинуваченим, провадження розглядом триває довгий час, неодноразово змінювався склад суду не через вину обвинуваченого, ризики, на які посилається прокурор, - відсутні.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні захисника підтримав.
Суд, заслухавши думки учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, дійшов до наступного висновку.
Так, відповідно до ч.ч. 3, 5 ст.199 КПК, якими суд керується на підставі ч. 2 ст. 331 КПК, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Разом з тим, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд також враховує засаду верховенства права, закріплену у ст. 8 КПК, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.
У п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Європейський суд з прав людини, на яке в обґрунтування свого клопотання послався прокурор, зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).
06.05.2017 р. при обранні відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, було враховано усі наявні підстави для обрання вказаного запобіжного заходу.
Колегією суддів у попередньому складі було допитано потерпілих та свідків, обвинуваченого ОСОБА_6 , проте, після зміни складу суду 23.11.2021 р., саме за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_5 справу розпочато розглядом спочатку.
Отже, станом на даний час судом не допитано по справі потерпілих осіб, усіх свідків.
Тому, суд вважає, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на даний час не зникли.
Обставини кримінального провадження свідчать про те, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на даний час є виправданим заходом, і справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності, інтересів правосуддя, запобігання порушенню прав осіб, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_5 на свободу, обставини, на які посилається прокурор у клопотаннях, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належну поведінку ОСОБА_5 , не допитано потерпілих та свідків, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 на строк по 17 вересня 2022 року включно.
Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується, зокрема, у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, за який санкцією статті передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна та відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, продовжує існувати ризик того, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
При цьому, суд зазначає, що в розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Керуючись ст.ст. 8, 177, 178, 183, 199, 201, 331, 369 - 372 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком по 17 вересня 2022 року включно.
Строк дії наявної ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 закінчується 17 вересня 2022 року.
Копію наявної ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_5 та направити до Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор (№22)» до виконання.
Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Обвинуваченим ОСОБА_5 ухвала може бути оскаржена з моменту вручення йому копії ухвали.
Суддя: /підпис/
З оригіналом згідно:

Головуючий суддя: ОСОБА_1