Справа № 369/6849/22
Провадження №1-кс/369/1155/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2022 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_11, за участі секретаря судового засідання ОСОБА_12, начальника відділення СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_13, захисників ОСОБА_14, ОСОБА_15, розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчої групи - заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_17, погоджене заступником керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_16 про продовження строку досудового розслідування за матеріалами кримінального провадження № 00001194 від 17.04.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

03.08.2022 року до слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання старшого слідчого слідчої групи - заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_17, погоджене заступником керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_16 про продовження строку досудового розслідування за матеріалами кримінального провадження № 00001194 від 17.04.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 00001194 від 17.04.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Так, 24.10.1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09.12.1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (ХХ) від 21.12.1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24.10.1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16.12.1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14.12.1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14.12.1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є: застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави; застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії: вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її; бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави; напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави; застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди; дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави; засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18.10.1907 року, яка вступила в дію 26.01.1910 року та 07.03.1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

У зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва ЗС РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і ЗС РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України - в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та ЗС РФ вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців ЗС РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та Російської Федерації, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі - ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб ЗС РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей РФ, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України та, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

У подальшому, починаючи з 20.02.2014 року, на виконання свого злочинного плану військово-політичне керівництво РФ з використанням військовослужбовців РФ та інших спецпідрозділів розпочало здійснювати агресію та військові дії щодо України у відношенні її територіальної цілісності та забезпечення правопорядку. Зокрема здійснено окупацію території АР Крим, створено терористичні організації «ДНР» та «ЛНР». При цьому учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади РФ під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації Російської Федерації, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління частинами територій Донецької та Луганської областей України на місцевому рівні.

З огляду на викладене, між державами РФ та Україна з 20.02.2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, 21.02.2022 року Російською Федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

Президент Російської Федерації 22.02.2022 року, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за її межами, яке було задоволено.

Президент Російської Федерації 24.02.2022 року о 5 год оголосив про рішення розпочати так звану військову операцію на території України.

У подальшому підрозділами ЗС РФ, на виконання злочинного наказу представників влади РФ, всупереч вимог міжнародного законодавства, зокрема: частини 4 статті 2 Статуту ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09.12.1981 року; резолюцій - № 2131 (ХХ) від 21.12.1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24.10.1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16.12.1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14.12.1974 року, що містить Визначення агресії, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС РФ та інших військових формувань здійснено вторгнення на територію України та розпочато збройне протистояння з метою незаконного перетинання державного кордону України та посягання на її територіальну цілісність і недоторканність.

Водночас, відповідно до Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаній у м. Женева 12.08.1949 року, учасниками якої є зокрема Україна та РФ (далі Конвенція), сторони домовилися, що з особами, які не беруть активної участі в бойових діях, у тому числі з особами зі складу збройних сил, що склали зброю, а також із тими, хто horsdecombat унаслідок хвороби, поранення, затримання чи з будь-якої іншої причини, поводяться гуманно, без будь-якої ворожої дискримінації, причиною якої слугують раса, колір шкіри, релігія чи вірування, стать, походження чи майновий стан чи будь-які інші подібні критерії.

Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб: a) насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивств, завдання каліцтва, жорстоке поводження й тортури; c) наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження. (стаття 3 Конвенції).

Відповідно до положень ст. 27 Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

Статтею 28 Конвенції передбачено, що сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

Також, одним із загальновизнаних міжнародних правових актів, що регулює питання відповідальності за злочинні дії вчинені в умовах збройних конфліктів є Римський статут міжнародного кримінального суду (підписаний в м. Рим 17.07.1998 року, вступив в силу 01.07.2002 року). Вказаний документ підписаний представниками РФ 13.09.2000 року та України 20.01.2000 року.

Відповідно до ст. 7 Статуту дається визначення злочинів проти людяності, до яких зокрема віднесені: згідно п. а ч. 1 ст. 7 Статуту - вбивство; п. (e) ч. 1 ст. 7 Статуту - ув`язнення або інше жорстоке позбавлення фізичної свободи в порушення основних норм міжнародного права; згідно з п. (k) ч. 1 ст. 7 Статуту - інші нелюдські діяння аналогічного характеру, що полягають в умисному спричиненні сильних страждань або серйозних тілесних ушкоджень або серйозної шкоди психічному або фізичному здоров`ю.

Відповідно до ст. 8 Статуту дається визначення військових злочинів, до яких зокрема віднесені: згідно підпункту (ііі) п. а ч. 2 ст. 8 Статуту - умисне спричинення сильних страждань або серйозних тілесних ушкоджень або шкоди здоров`ю; згідно підпункту (iv) п. а ч. 2 ст. 8 Статуту - незаконне, безглузде та великомасштабне знищення та привласнення майна, не викликане військовою необхідністю; згідно підпункту (viii) п. а ч. 2 ст. 8 Статуту - взяття заручників; згідно підпункту (i) п. b ч. 2 ст. 8 Статуту - умисні напади на цивільне населення як таке або окремих цивільних осіб, які не беруть безпосередньої участі у військових діях; згідно підпункту (xxi) п. b ч. 2 ст. 8 Статуту - зазіхання на людську гідність, зокрема образливе та принижувальне поводження; згідно підпункту і п. а ч. 2 ст. 8 Статуту - умисне вбивство.

Статті 3, 28 Конституції України передбачають, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Так, 20.03.2022 року о 15:00 год військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_1 , будучи, за попередньою змовою з військовослужбовцем РФ ОСОБА_2 , незаконно проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де в виник умисел на жорстоке позбавлення фізичної свободи в порушення основних норм міжнародного права громадянина України ОСОБА_3 з числа цивільного населення, що не брав участі у бойових діях, у якого була відсутня будь-яка зброя, та будь-які інші знаряддя чи засоби, що могли б виправдати жорстоке поводження із ним.

Того дня, а саме 20.03.2022 року ОСОБА_1 реалізуючи свій злочинний умисел направлений на жорстоке позбавлення фізичної свободи, принижувального та образливого ставлення, спричинення сильних страждань в порушення основних норм міжнародного права громадянина України ОСОБА_3 надав своєму підлеглому ОСОБА_2 явно злочинний наказ про жорстоке позбавлення фізичної свободи, принижувального та образливого ставлення, спричинення сильних страждань, тримання як заручника та не надання продуктів харчування шляхом фіксації рук потерпілого в положенні перед собою заздалегідь приготованими кайданками.

Після чого, ОСОБА_2 , будучи обізнаним, що ОСОБА_3 є цивільним населенням, що не бере участь у бойових діях, з метою реалізації свого спільного з ОСОБА_1 злочинного умислу направленого на жорстоке позбавлення фізичної свободи, принижувального та образливого ставлення, спричинення сильних страждань в порушення основних норм міжнародного права, а саме вимог п. п. a, b, c ст. 3, ст. ст. 27, 31, 32 Конвенції, п. е ч. 1 ст. 7, підпункту viii п. а ч. 2 ст. 8 Статуту шляхом фізичного примусу, погрожуючи застосувати зброю, яка ним була продемонстрована потерпілому зафіксував руки останнього в положенні перед собою заздалегідь приготованими кайданками.

20.03.2022 року о 15:00 год військовослужбовць збройних сил РФ ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на жорстоке позбавлення фізичної свободи, принижувального та образливого ставлення, спричинення сильних страждань громадянина України ОСОБА_3 з числа цивільного населення, що не брав участі у бойових діях, у якого була відсутня будь-яка зброя, погрожуючи застосувати зброю, перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , підійшов до останнього спереду та без будь-якої виправданої необхідності, конкретної мети та цілі завдав потерпілому одного удару прикладом невстановленої зброї схожої на автомат в область грудної клітки.

Крім того, 23.03.2022 року о 15:00 год ОСОБА_1 , перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , надав своєму підлеглому ОСОБА_5 явно злочинний наказ змістом про жорстоке позбавлення фізичної свободи, принижувального та образливого ставлення, спричинення сильних страждань ОСОБА_3 шляхом фіксації рук потерпілого в положенні перед собою скотчем та подальшого тримання його як заручника.

Після чого, військовослужбовець збройних сил РФ ОСОБА_5 , будучи обізнаним, що ОСОБА_3 є цивільним населенням, що не бере участь у бойових діях, у останнього відсутня будь-яка зброя, з метою реалізації свого спільного з ОСОБА_1 злочинного умислу направленого на жорстоке позбавлення фізичної свободи, шляхом фізичного примусу, погрожуючи застосувати зброю, яка ним була продемонстрована, зафіксував руки потерпілого в положенні перед собою скотчем.

23.03.2022 року о 15:00 год військовослужбовці ЗС РФ ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 перебували на території невстановленої на даний час квартири, що знаходиться в багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 , де в них виник умисел на жорстоке позбавлення фізичної свободи, принижувального та образливого ставлення, спричинення сильних страждань в порушення основних норм міжнародного права громадянина України ОСОБА_3 .

Того дня, а саме 23.03.2022 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на жорстоке позбавлення фізичної свободи, принижувального та образливого ставлення громадянина України, підійшли до ОСОБА_3 та без будь-якої виправданої необхідності, конкретної мети та цілі, погрожуючи застосувати силу та зброю, яка ними була продемонстрована потерпілому, здійснили прикладами невстановленої зброї схожої на автомат більше 4 ударів по коліням та пальцям обох ніг потерпілого,

29.03.2022 року о 12:00 год військовослужбовець збройних сил РФ ОСОБА_9 , за попередньою змовою з військовослужбовцями збройних сил РФ ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на жорстоке позбавлення фізичної свободи, принижувального та образливого ставлення, спричинення сильних страждань в порушення основних норм міжнародного права громадянина України, перебуваючи на проїжджій частині дороги по вулиці А. Михайловського в місті Буча Бучанського району Київської області, підійшов до ОСОБА_3 шляхом фізичного примусу, погрожуючи застосувати зброю, замотав потерпілому очі за допомогою скотчу таким чином, щоб потерпілий не міг спостерігати за розташуванням військовослужбовців РФ.

В цей час, ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на жорстоке позбавлення фізичної свободи, принижувального та образливого ставлення, спричинення сильних страждань в порушення основних норм міжнародного права громадянина України, погрожуючи застосувати зброю, затягнув руки ОСОБА_3 пластиковими хомутами, що потерпілому не надало можливості вільно пересуватися, обирати місце свого перебування та спричинило сильні страждання.

В рамках досудового розслідування, встановивши достатні докази для повідомлення особі про підозру, керуючись ст. ст. ч. 4 ст. 22, п. 11 ч. 2 ст. 36, ст. ст. 111, 112, ст. ст. 276, 277, 278 КПК України 28.04.2022 повідомлено про підозру ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, а саме у жорстокому поводженні з цивільним населенням, що є порушенням законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також віддання наказу про вчинення таких дій, а ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 про підозру у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, а саме у жорстокому поводженні з цивільним населенням, що є порушенням законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Повідомлення про підозру ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, обґрунтовується наступними доказами: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_3 від 17.04.2022 року, який повідомив про обставини жорстокого поводження військовослужбовцями РФ з ним; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із потерпілим від 17.04.2022 року, згідно яких ОСОБА_3 по фотознімках впізнав військовослужбовців РФ ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , які жорстоко з ним поводились; протоколом огляду від 18.04.2022 року, згідно якого проведено огляд інформації в електронному вигляді, наданої агенцією журналістських розслідувань «Слідство.Інфо», та встановлено наявність вказаних вище військовослужбовців РФ, їх анкетні дані, належність до роду військ та ін.; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_3 від 21.04.2022 року, в ході якого останній показав механізм вчинення дій військовослужбовцями РФ.

Постановою керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області від 16.07.2022 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 16.08.2022 року включно.

Трьохмісячний строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні закінчується 16.08.2022 року, а завершити досудове розслідування до вказаного строку у зв`язку з особливою складністю провадження не представляється можливим, оскільки до цього часу не виконані всі слідчі та процесуальні дії.

Так, для завершення досудового розслідування необхідно виконати наступне: встановити періоди перебування підозрюваних на території України, в тому числі у період з 24.02.2022 року по 02.04.2022 року; допитати у якості свідків осіб, які зможуть підтвердити перебування підозрюваних на території Бучанського району Київської області; встановити наявність у будинках неподалік місця вчинення злочину камер відеоспостереження та отримати наявні носії інформації; провести аналіз інформації, отриманої у ході тимчасового доступу до документів в оператора та провайдера телекомунікацій стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна»: про зв`язок, абонентів, надання телекомунікаційних послуг, в тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання та інформацію про зв`язок, абонента (кінцеве обладнання), надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалість, зміст ІР-адреси, які надавались абоненту під час користування послугою Інтернет, маршрути передавання; в установленому законом порядку отримати інформацію про зв`язок, абонентів, надання телекомунікаційних послуг, в тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання та інформацію про зв`язок, абонента (кінцеве обладнання), надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалість, зміст ІР-адреси, які надавались абоненту під час користування послугою Інтернет, маршрути передавання в операторів та провайдерів телекомунікацій стільникового зв`язку ТОВ «Лайфселл», ПрАТ «Київстар» та провести її аналіз; провести інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, в тому числі щодо завершення досудового розслідування та направлення обвинувального акта до суду.

В результаті проведення зазначених процесуальних дій будуть здобуті належні і допустимі докази, що наддасть змогу стороні обвинувачення дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваних, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують їх покарання, забезпечити реалізацію учасниками кримінального провадження їх процесуальних прав та дотримання загальних засад кримінального провадження.

Для завершення проведення зазначених процесуальних дій необхідний строк не менше трьох місяців.

Обставинами, що перешкоджали здійсненню вищевказаних процесуальних дій раніше, є те, що: обсяг інформації про зв`язок абонентів, яку вилучено в оператора телекомунікацій ПрАТ «ВФ Україна» є великим, а тому підготовка, огляд зазначеної інформації та її аналіз потребує значного часу та наявності відповідного технічного обладнання. Враховуючи викладене, з метою забезпечення розумних строків під час кримінального провадження, для проведення огляду та аналізу цієї інформації 19.07.2022 року надано доручення оперативному підрозділу Департаменту захисту інтересів суспільства і держави Національної поліції України, яке перебуває на виконанні. Для проведення вказаної слідчої дії необхідний строк не менше місяця; необхідність встановити періоди перебування підозрюваних на території України, встановити та допитати в якості свідків осіб, які зможуть підтвердити перебування останніх на території Бучанського району Київської області, отримати інформацію про зв`язок, абонентів, надання телекомунікаційних послуг від операторів та провайдерів телекомунікацій стільникового зв`язку, а також встановити наявність у будинках неподалік місця вчинення злочину камер відеоспостереження та отримати наявні носії інформації виникла у зв`язку з виконанням клопотання захисника підозрюваних про проведення слідчих дій, яке надійшло до Бучанської окружної прокуратури 12.07.2022 року; через тимчасову відсутність за місцем свого проживання у м. Буча Київської області великої кількості осіб, не допитані мешканці будинків, які розташовані поряд з місцем вчинення злочинів, та не отримано відомості про наявність встановлених камер відеоспостереження. Для виконання вказаних слідчих (розшукових) дій надано доручення оперативному підрозділу Департаменту захисту інтересів суспільства і держави Національної поліції України, яке перебуває на виконанні та потребує строк не менше місяця; через значний обсяг інформації, до якої надано доступ на підставі постанови керівника Бучанської окружної прокуратури від 12.07.2022 року, оператори телекомунікацій стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» та ТОВ «Лайфселл» на даний час не надали необхідну інформацію; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування до отримання інформації операторів та провайдерів телекомунікацій стільникового зв`язку, встановлення та допиту свідків злочину, отримання інформації про встановленні камери відеоспостереження неможливо, так як без здобутих в результаті їх проведення доказів, прокурор не матиме змогу встановити фактичні обставини кримінального правопорушення та викласти їх в обвинувальному акті.

Зважаючи на вищевикладене, закінчити досудове розслідування та прийняти законне та обґрунтоване рішення у даному кримінальному провадженні у строк до 16.08.2022 року неможливо з об`єктивних причин.

Отримання результатів зазначених процесуальних дій матиме визначальне значення для судового розгляду кримінального провадження, зокрема, наддасть можливість встановити факт перебування підозрюваних на території України та безпосередньо в м. Буча під час її окупації військовослужбовцями та іншими військовими угрупуваннями РФ, причетність підозрюваних до подій, що відбулися, тобто в повному обсязі встановити об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

На підставі вище наведеного, начальник відділення СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_18 просила слідчого суддю продовжити строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00001194 від 17.04.2022 року за підозрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, до шести місяців.

У судовому засіданні начальник відділення СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_18 клопотання підтримала, просила задовольнити клопотання у повному обсязі.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_19 вимоги клопотання підтримав.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_20 щодо вирішення клопотання посилався на розсуд суду.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 12 КК України зазначений в клопотання злочин відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо тяжких та особливо тяжких злочинів становить вісімнадцять місяців з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

28.04.2022 повідомлено про підозру ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, а саме у жорстокому поводженні з цивільним населенням, що є порушенням законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також віддання наказу про вчинення таких дій, а ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 про підозру у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, а саме у жорстокому поводженні з цивільним населенням, що є порушенням законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 294 КПК України, якщо з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у пункті 4 частини третьої статті 219 цього Кодексу, такий строк може бути продовжений у межах строків, встановлених пунктами 2 і 3 частини четвертої статті 219 цього Кодексу до трьох місяців - керівником окружної прокуратури, керівником обласної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступником Генерального прокурора.

Згідно з ч. 5 ст. 295 КПК України, рішення прокурора про продовження строку досудового розслідування або про відмову у такому продовженні приймається у формі постанови.

Постановою керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області від 16.07.2022 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 16.08.2022 року включно.

Трьохмісячний строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні закінчується 16.08.2022 року.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Відповідно до ч. 2 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 КПК України.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 294 КПК України, якщо з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у пункті 4 частини третьої статті 219 цього Кодексу, такий строк може бути продовжений у межах строків, встановлених пунктами 2 і 3 частини четвертої статті 219 цього Кодексу до шести місяців - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з керівником обласної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступниками Генерального прокурора.

Відповідно до ч. 1 ст. 295-1 КПК України, у випадках, передбачених статтею 294 цього Кодексу, продовження строку досудового розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, постановленої за відповідним клопотанням прокурора або слідчого.

Згідно з ч. 2 ст. 295-1 КПК України, до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими прокурор, слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання. При цьому слідчий, прокурор зобов`язані зазначити у відповідному клопотанні найкоротший строк, достатній для потреб досудового розслідування.

Клопотання про продовження строку досудового розслідування подане з додержанням вимог, передбачених ч. 2 ст. 295-1 КПК України.

Отже, для завершення досудового розслідування, прийняття об`єктивного рішення у кримінальному провадженні, необхідно виконати значний обсяг процесуальних та слідчих дій.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотання про продовження строку досудового розслідування подано у строки, передбачені ч. 5 ст. 294 КПК України і розглядається слідчим суддею до спливу строку досудового розслідування.

Таким чином, на переконання слідчого судді, яке отримано в результаті аналізу зазначених норм кримінально-процесуального законодавства, обставин клопотання та доданих до нього доказів, виконання всіх необхідних слідчих дій по цьому кримінальному провадженню, потребує додаткового часу, якого у слідчого немає внаслідок закінчення строку досудового розслідування тяжкого кримінального правопорушення.

Зважаючи на те, що по вказаному кримінальному провадженню ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 повідомлено про підозру та для завершення досудового розслідування необхідно виконати наступне: встановити періоди перебування підозрюваних на території України, в тому числі у період з 24.02.2022 року по 02.04.2022 року; допитати у якості свідків осіб, які зможуть підтвердити перебування підозрюваних на території Бучанського району Київської області; встановити наявність у будинках неподалік місця вчинення злочину камер відеоспостереження та отримати наявні носії інформації; провести аналіз інформації, отриманої у ході тимчасового доступу до документів в оператора та провайдера телекомунікацій стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна»: про зв`язок, абонентів, надання телекомунікаційних послуг, в тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання та інформацію про зв`язок, абонента (кінцеве обладнання), надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалість, зміст ІР-адреси, які надавались абоненту під час користування послугою Інтернет, маршрути передавання; в установленому законом порядку отримати інформацію про зв`язок, абонентів, надання телекомунікаційних послуг, в тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання та інформацію про зв`язок, абонента (кінцеве обладнання), надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалість, зміст ІР-адреси, які надавались абоненту під час користування послугою Інтернет, маршрути передавання в операторів та провайдерів телекомунікацій стільникового зв`язку ТОВ «Лайфселл», ПрАТ «Київстар» та провести її аналіз; провести інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, в тому числі щодо завершення досудового розслідування та направлення обвинувального акта до суду, тому клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не має ознак протиправності чи необґрунтованості, слідчий суддя приходить до висновку, що для здійснення зазначених слідчих дій доцільним є задовольнити клопотання та продовжити строк досудового розслідування до шести місяців, оскільки на даний час є очевидним той факт, що проведення слідчих дій є необхідним і обов`язковим для виконання завдань кримінального провадження, в тому числі забезпечення повного розслідування і судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 2, 28, 219, 294, 2951 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого слідчої групи - заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_17, погоджене заступником керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_16 про продовження строку досудового розслідування за матеріалами кримінального провадження № 00001194 від 17.04.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України - задовольнити.

Продовжити строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00001194 від 17.04.2022 року за підозрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, до шести місяців, тобто до 28 жовтня 2022 року (включно).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_11