Житомирський апеляційний суд
Справа №286/330/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 травня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верпа Овруцького району Житомирської області, з середньо освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, не інваліда, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання з урахуванням положень ч.1 ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти років) позбавлення волі.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту втратив свою дію 12.02.2019 року.

Строк відбування покарання рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Речові докази:

- гумові чоботи, штани, куртку, шапку та кофту; кофту, штани, майку, кофтину, дві шкарпетки та шарф , які здані до камери зберігання речових доказів Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області повернуто власникам.

- зрізи нігтьових пластин та змиви з рук зроблені у ОСОБА_7 знищено.

Судом встановлено, що 08грудня 2018 року близько 17 години 30 хвилин в АДРЕСА_2 ОСОБА_7 , знаходячись в житловій кімнаті по місцю проживання ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час спільного розпиття спиртних напоїв, вдарив потерпілу по обличчю руками, потім повалив на підлогу та хаотично, нецілеспрямовано, наніс ножом, який взяв з поверхні розташованого поряд столу, численні удари в область обличчя, шиї, верхньої частини тулубу потерпілої ОСОБА_9 , внаслідок нанесення яких залишив місце вчинення злочину. Таким чином, ОСОБА_7 спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді різаної рани передньої поверхні шиї у верхній третині з ушкодженням щитоподібного хряща в ділянці нижнього полюсу та наскрізним ушкодженням стінки трахеї, які відносяться до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення, а також легкі тілесні ушкодження у виді зашитої рани правої скроневої ділянки, шкіри правої щоки, шкіри лівої щоки, слизової оболонки нижньої губи зліва на рівні 1-2 різців , тильної поверхні лівого променево-зап`ясного суглобу, трьох поверхневих колото-різаних ран в правій підочничній ділянці, поверхневої колото-різаної рани в ділянці проекції середньої частини лівої половини дуги нижньої щелепи, двох колото-різаних ран лівої підключичної ділянки, які відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я, та легке тілесне ушкодження у виді лінійної подряпини в ділянці зовнішнього кута лівого ока.

Своїми умисними діями, які виразились у закінченому замаху на вбивство, а саме замаху на протиправне заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення , передбачене ч.2 ст.15,ч.1ст.115 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 травня 2021 року змінити, перекваліфікувати його дії на ч.1 ст. 121 КК України, призначивши покарання з урахуванням положень ст.69 КК України у виді позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вважає вирок суду в частині кваліфікації його дій необґрунтованим, а висновки суду, викладені у ньому, такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що у нього не було умислу на вбивство потерпілої, ніж він схопив зненацька, коли з потерпілою почалась словесна перепалка, а після нанесення потерпілій ударів викинув його, бо злякався. Вказує, що факт перебування потерпілої в свідомості під час нанесення ним ударів ножом спростовує доводи обвинувачення про наявність умислу на вбивство. Зазначає, що з потерпілою у нього не було неприязних стосунків. Звертає увагу на невірне відображення у вироку суду його показів та не дослідження судом відеозапису його допиту від 10.12.2018 року.

Також, просить при призначенні покарання врахувати його молодий вік, сімейний стан, наявність на утриманні малолітньої дитини, визнання вини у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілій, його позитивну характеристику та думку потерпілої, яка просила не позбавляти його волі.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку та доводи учасників апеляційного розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно дост.94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винною зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення кримінального правопорушення та його наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшують або обтяжують покарання.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановлення вироку щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції не дотримався, вирок суду не відповідає вказаним нормам КПК України, що у відповідності до положень п.3 ч.1 ст.409 КПК України, тягне за собою скасування вироку.

З вироку вбачається, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у тому, що суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку не сформулював обвинувачення визнане судом доведеним, а саме об`єктивної сторони злочину.
Положеннями ч.1 ст.91 КК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого кримінального правопорушення, а юридичне формулювання - це правова модель кримінального правопорушення, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність в його діях інкримінованого кримінального правопорушення та визнав його винним за вказаною нормою закону. Разом з тим судом не зазначено таких істотних елементів суб`єктивної та об`єктивної сторін закінченого замаху на вбивство, як наявність в обвинуваченого прямого умислу на такий злочин та обставин , які завадили йому довести вказаний умисел до бажаного результату смерті потерпілої, які не залежали від його волі та у зв`язку з чим можна зробити висновок про закінчений замах на таке вбивство.
Так з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 органом досудового слідства обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на вбивство ОСОБА_10 з умислом, який в нього виник в результаті сварки з останньою, який в свою чергу не було доведено до кінця, оскільки потерпіла в результаті нанесення їй чисельних ударів ножем втратила свідомість. Однак суд, погоджуючись із кваліфікацією дій обвинуваченого, визначеною органом досудового розслідування та прокурором, у вироку лише зазначив, що ОСОБА_7 на грунті раптово виниклих неприязних відносин хаотично, нецілеспрямовано наніс чисельні удари ножем по обличчю, шиї та верхньої частини тулубу ОСОБА_9 , внаслідок нанесення яких залишив місце вчинення злочину. При цьому таке формулювання обвинувачення, не можна вважати таким, що відповідає кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України як закінчений замах на вбивство.
Апеляційний суд вважає, що відсутність формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним за результатами судового розгляду в оскаржуваному вироку, є порушенням прав обвинуваченого, які регламентовані ст.42 КПК України, що в силу положень ст.412 цього Кодексу також визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Зазначені обставини свідчать про невідповідність вироку суду вимогам ст.ст.370, 374 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, за умови якого апеляційний суд також позбавлений можливості прийняти рішення по суті апеляційної скарги та всього кримінального провадження. Тим більш, що обвинувачений насамперед оскаржує в апеляційній скарзі саме кваліфікацію його дій.
Зазначені порушення не можуть бути усунуті в ході апеляційного перегляду вироку, в тому числі і шляхом його зміни.
Виходячи з наведеного колегія суддів відповідно до положень ст.ст. 409, 412, 415 КПК України вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_11 , вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
При цьому відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Оскільки вирок суду із зазначених вище підстав підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, то колегія суддів не входить в обговорення доводів апеляційної скарги по суті, які підлягають перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції слід усунути вказані недоліки, дослідити всі обставини кримінального провадження із належним дослідженням та оцінкою наданих доказів із врахуванням доводів апеляційної скарги обвинуваченого по суті кримінального провадження, а також висновків апеляційного суду, зазначених як в даній ухвалі, так і в попередній ухвалі від 16.12.2020, та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: