Справа №:755/6265/22
Провадження №: 1-кп/755/1160/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" липня 2022 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000533 від 22.02.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:
До Дніпровського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000533 від 22.02.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року призначено підготовче судове засідання по вказаному кримінальному провадженню. Упідготовчому судовому засіданні прокурор заявив та подав письмове клопотання про застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор в клопотанні зазначив, що на даний час існують ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо обвинуваченого ОСОБА_8 покладається необхідність запобігання спробам: 1. Переховуватись від органу досудового розслідування та суду, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинений ним особливо тяжкий злочини, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк до п`ятнадцяті років, що може бути сприйняте ОСОБА_3 більш небезпечним ніж переховування від суду; 2. Може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений шляхом підмовляння, підкупу, погроз може схиляти їх до дачі неправдивих показань. Вагомою частиною доказової бази у вказаному кримінальному провадженні являються показання свідка ОСОБА_9 , місце проживання якої останньому відоме, та показання охоронців ЖК «Комфорт Таун», що суттєво збільшує вищевказаний ризик; 3. Вчинити інше кримінальне правопорушення, що вбачається з обставин кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_3 , оскільки час та місце події, причини конфлікту з потерпілим та його наслідки становлять суспільну небезпеку перебування на волі обвинуваченого та ризик вчинення ним іншого злочину за аналогічних чи інших обставин. Крім того, при обранні запобіжного заходу необхідно врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що у обвинуваченого ОСОБА_3 відсутні міцні соціальні зв`язки в місті його постійного проживання, оскільки договір про оренду житла за вказаною ним адресою проживання закінчився, також у ОСОБА_3 відсутнє постійне місце роботи.

Враховуючи всі ризики в їх сукупності та взаємозв`язку, запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, у подальшому може вплинути на хід судового розгляду кримінального провадження та не забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Неможливість застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що він, не будучи позбавленим можливості вільного пересування та вибору місця проживання, може вчиняти злочини або спробувати переховуватися від суду і поза межами м. Києва. Згідно п. 2 ст. 179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те, що обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Неможливість застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді застави, пов`язана з тим, що обвинувачений не працює та не має доходу, а при обранні йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту під час досудового розслідування, вказана обставина вже приймалась до уваги.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що він не працює, перебуваючи на свободі може впливати на свідків. Крім цього, обвинувачений, перебуваючи на свободі може вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, прокурор у підготовчому судовому засіданні зазначив, що зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає позиціям Європейського суду з прав людини, сторона обвинувачення вважає виправданим тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою. Тому, враховуючи перелічені ризики, сторона обвинувачення, вважає, що саме такий запобіжиш захід, що пов`язаний з ізоляцією від суспільства, може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 . Захисник ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Пояснив, що кваліфікація кримінального правопорушення викликає сумніви та ризики, наведені у прокурором, є не обґрунтованими. Зазначив, що обвинувачений раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки.

Обвинувачений ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні підтримав думку захисника.

Потерпіла та її представник у підготовчому судовому засіданні підтримали клопотання прокурора. Зазначили, що обвинувачений здійснював тиск на свідка, відповідна заява міститься у матеріалах кримінального провадження. Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши учасників процесу, суддя приходить до наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що є особливо тяжким злочином. Під обґрунтованою підозрою на стадії судового розгляду суд розуміє існування фактів та інформації, які здатні переконати неупередженого спостерігача в тому, що певна особа (група осіб) могла вчинити злочин, у такому випадку наявні докази об`єктивно пов`язують цю особу (групу осіб) із певним злочином. При цьому, критерій обґрунтованості підозри зовсім не вимагає того, щоб ці докази були достатніми для того, щоб визнати особу винуватою та забезпечити її засудження, але мають бути достатніми (вагомими) для того, щоб виправдати подальше існування заходів забезпечення судового розгляду. Такий стандарт доказування є найнижчим і не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою злочину. Як вбачається з розділів І, ІІ реєстру матеріалів досудового розслідування №0000533обґрунтованість підозри ОСОБА_3 на стадії судового розгляду у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ґрунтується на: внесенні відомостей до ЄРДР зареєстрованого за № 0000533 за ч. 1 ст. 115 КК України; протоколах допиту свідків від 22.02.2022 року; протоколі допиту потерпілої від 22.02.2022 року; протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.02.2022 року; протоколі огляду місця події від 22.02.2022 року; протоколі проведення обшуку від 22.02.2022 року; протоколі проведення слідчого експерименту від 23.02.2022 року; протоколі отримання зразків для експертизи від 19.05.2022 року; постановах про призначення експертиз від 23.02.2022 року, 24.02.2022 року,17.05.2022 року, 18.05.2022 року,16.06.2022 року та 05.07.2022 року; повідомленні про підозру від 22.02.2022 року; повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри від 20.07.2022 року; постановах про визнання речових доказів від 22.02.2022, 23.07.2022 року, 20.07.2022 року; протоколі затримання від 22.02.2022 року.

Перелік вище зазначених матеріалів, а також виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначений в обвинувальному акті, на даний момент, у своїй сукупності є вагомим та здатен переконати неупередженого спостерігача у тому, що обвинувачений ОСОБА_3 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України. При цьому, суд не вдається у тонкощі кримінально-правової кваліфікації та вирішення питання доведеності вини, оскільки дослідження зібраних стороною доказів, у разі призначення даного обвинувального акта, здійснюватиметься під час судового розгляду - у судовому засіданні, а їх оцінка - в нарадчій кімнаті. Щодо обґрунтованості ризиків неналежного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, то слід зазначити таке. Суд вважає обґрунтованим стороною обвинувачення ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_3 будучи обізнаним з санкцією статті, яка йому інкримінується, може переховуватись від суду, оскільки ним можливо вчинено кримінальне правопорушення, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 15 років. Тому даний ризик є цілком реальним.

Суд вважає, що стороною обвинувачення обґрунтовано і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зважаючи на те, що згідно чинного законодавства, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. А тому, враховуючи характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 та обставини його вчинення, ризик впливу останнього на свідків та потерпілу, як вмовлянням, підкупом, так і іншими незаконними способами є досить реальним.

Крім того, суд вважає, що стороною обвинувачення не достатньо обґрунтовано ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_3 раніше не судимий, тому ймовірність вчинення нового злочину є низькою.

Слід зазначити, що розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 , відповідно до ст. 178 КПК України суд враховує, крім іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі доведеності його вини в інкримінованому злочині, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, майновий стан обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, що стосується питання доцільності обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то при вирішенні даного питання суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних інтересів та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства.

Питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, відповідно до п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10 лютого 2011 року, набуло статус остаточного 10 травня 2011 року, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (серед інших джерел, рішення у справі «Лабіта проти Італії» (980_009) (Labita v. Itali), [GC], № 26772/95, п. 153, ЕСНR 2000-IV.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93).

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

З огляду на викладене, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявні та доведені прокурором у клопотанні, з огляду на специфіку кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_3 у разі визнання його винуватим, а також обставини кримінального провадження. Також суд враховує, що обвинувачений офіційно не працює та не одружений, має троє дітей, двоє з яких неповнолітні, не має постійного місця проживання, оскільки проживає за різними адресами та повідомив суду про те, що строк договору оренди житла закінчився.

Враховуючи наведене, на даному етапі розгляду обвинувального акту суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про обрання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У ході даного розгляду не установлено факту того, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою зможуть запобігти встановленим ризикам.

Неможливість перебування особи під вартою внаслідок стану здоров`я встановлюється у визначеному законом порядку. Будь-які докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 страждає на хвороби, які унеможливлюють перебування його під вартою, суду не надано.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченому обов`язків, передбаченим цим Кодексом, крім випадків передбачених частиною четвертою цієї статті.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 194, 314-318, 369-372, 376 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах 60 днів, тобто до 22 вересня 2022 року включно.

Суд, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Будь-які твердження чи заяви обвинуваченого, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачуються, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Ухвала судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 26 липня 2022 року о 12 годині 15 хвилин.

Суддя ОСОБА_1