КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №357/827/22 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2352/2022 Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

17 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2022 року,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2022 року клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_7 задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 11 червня 2022 року включно.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`яти років, дані, які характеризують обвинуваченого, зокрема, відсутність стійких соціальних зв`язків, місця працевлаштування, наявність не знятих та не погашених судимостей за вчинення злочинів проти власності, якому у разі доведення винуватості, загрожує кримінальна відповідальність у виді безальтернативного покарання, а саме позбавлення волі, що зумовлює підвищені ризики невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків, який маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочину проти власності, будучи особою, яка звільнилася 07.10.2020 від відбування покарання з випробуванням в 1 рік, по закінченню вказаного терміну, належних висновків для себе не зробив, не припинив свою злочинну діяльність та знову обвинувачується у вчиненні сімнадцяти умисних злочинів проти власності, до затримання не працював, не одружений, утриманців не має, маючий зареєстроване місця проживання, його вік, відсутність документально підтверджених відомості про наявність захворювань у обвинуваченого, які б унеможливлювали застосування до нього попереднього ув`язнення, дійшов висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, визначені п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчиняти спроби переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку та виконання ОСОБА_6 обов`язків у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на інший, більш м`який, у виді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що страждає на тяжкі та невиліковні хвороби ВІЛ та гепатит С, а тому потребує постійного лікування, яке не може бути забезпечено в умовах СІЗО, у зв`язку з чим просить застосувати до нього інший більш м`який запобіжний захід.
Апеляційна скарга обвинуваченого не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а відтак, апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.
13 квітня 2022 року в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме існує ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 .
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 11 червня 2022 року включно.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.
Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, представника потерпілого, обвинуваченого, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.
При розгляді питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував, конкретні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК Україн,и ступінь яких не зменшився та на даний час виключає можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, про наявність у нього ряду захворювань, які потребують лікування, яке не може бути надане в умовах слідчого ізолятора, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки жодних належних доказів, як щодо необхідності відповідної медичної допомоги, так і щодо неможливості її надання в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» апеляційна скарга та долучені до неї матеріали не містить, не встановлено таких обставин і судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . Більш того, з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається, що документально підтверджених відомості про наявність захворювань у обвинуваченого, які б унеможливлювали застосування до нього попереднього ув`язнення, матеріали кримінального провадження не містять.
Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 11 червня 2022 року включно без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_4