Дата документу 23.05.2022 Справа № 314/52/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/52/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/942/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 7 лютого 2022 року, якою відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 10 січня 2022 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло подання Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання

Своє рішення про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений за період відбування покарання має 7 стягнень та 6 заохочень, на виробництві установи не працевлаштований, що свідчить про відсутність стабільної позитивної та активної поведінки протягом всього часу відбування покарання, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та рішення суду просив залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Токмак Запорізької області, українець, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 31 січня 2019 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України, та засуджений до остаточного покарання у вигляді 5 років позбавлення волі (а.с. 17-18).

У відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі знаходиться з 27 липня 2018 року (а.с. 5-6, 26-27).

Під час тримання у Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)» з 27 липня 2018 року по 16 серпня 2018 року характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

Під час тримання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» з 16 серпня 2018 року по 20 вересня 2018 року характеризувався негативно, мав 2 стягнення, заохочень не мав.

Під час тримання у Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)» з 20 вересня 2018 року по 16 лютого 2019 року характеризувався негативно, мав 2 стягнення, заохочень не мав.

У Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» відбуває покарання з 16 лютого 2019 року, порушує вимоги режиму відбування покарання, має 3 стягнення та 7 заохочень.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час перебування у місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 характеризується наступним чином.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 27 січня 2022 року, засуджений ОСОБА_7 не працевлаштований на виробництві установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Утримує спальне місце та приліжкову тумбочку у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Приймає участь у роботах з благоустрою установи. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Приймає участь в організації заходів, що проводяться в установі. Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених. Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня. Приймає участь у роботі самодіяльних організацій. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними (а.с. 26-27).

Разом з тим, як вбачається з цієї ж характеристики, засудженому ОСОБА_7 31 березня 2020 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України; 29 січня 2021 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України; ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2021 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України.

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС, на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 7 стягнень у вигляді 1 попередження, 4 доган, 1 суворої догани до 1 поміщення до ДІЗО на 14 діб, а також 7 заохочень (а.с. 28).

Відсутність будь-яких заохочень за більш ніж півтора роки перебування у місцях позбавлення волі з 27 липня 2018 року по 6 квітня 2020 року, а також вказані вище стягнення, які хоча на час звернення з цим поданням до суду були погашені, але факт їх накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування засудженого вбачається, що ОСОБА_7 за період з 1 січня 2020 року по 1 грудня 2021 року взагалі не працював, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 36).

До того ж, виконання робіт з благоустрою установи та поліпшення житлово-побутових умов не є підставою для умовно-дострокового звільнення, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, виконання таких робіт є обов`язком, а не правом засудженого.

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 7 лютого 2022 року, якою відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4