Номер провадження: 11-кп/813/1234/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах захисту обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30.03.2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189, ч.2 ст.307 КК України, в рамках кримінального провадження № 0002178 від 21.06.2018 року та № 0000184 від 10.11.2021 року,
установив
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.03.2022 року під час судового розгляду було задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189, ч.2 ст.307 КК України терміном на 60 діб, тобто до 28.05.2022 року, заставу у розмірі 200 (двохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 478 600 (чотириста сімдесят вісім тисяч шістсот) гривень, визначену ухвалою суду від 08.12.2021 року залишено без змін.
Рішення суду мотивоване обґрунтованістю висунутого обвинувачення, наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.
Вимоги, наведені в апеляційної скарги та узагальнення доводів особи яка її подала
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту або зменшити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що ризики, на які прокурор посилається у своєму клопотанні відсутні, стороною обвинувачення нічим не підтверджені; судом взагалі необґрунтований саме такий розмір застави, який є явно непомірним для обвинуваченого.
Крім того зазначає, що у разі зменшення розміру застави, обвинувачений має бажання перерахувати зазначені кошти на рахунок ЗСУ.
Позиції учасників судового провадження
Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого та просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Мотиви апеляційного суду
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту оскарженої ухвали вбачається, що вона відповідає приписам вказаної норми кримінального процесуального закону, оскільки в ній наведені положення кримінального процесуального закону, якими керувався суд при постановленні ухвали, а також мотиви прийнятого рішення і його обґрунтування.

Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

На думку апеляційного суду, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є таким, який застосовується у виключних випадках, тобто, коли застосування більш м`якого запобіжного заходу може завадити виконанню завдання кримінального провадження.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст. 189, ч.2 ст. 307 КК України, які відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 , у вчиненнікримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст. 189, ч.2 ст. 307 КК України, на даній стадії, зокрема при розгляді апеляційного провадження на ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перевіряється.
Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України, питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення.
Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно відсутності ризиків За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно існування ризику переховування від органу досудового розслідування чи суду, зважаючи на покарання, яке загрожує обвинуваченому, в разі визнання його винуватим, а також факт того, що обвинувачений ОСОБА_8 є громадянином іншої країни, тобто має місце наявність ризику, передбаченого п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 раніше судимий, проте висновків для себе не зробив, що вказує на ризик, передбачений п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, - вчинення іншого злочину.

Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи суду першої інстанції відносно того, що обвинувачений ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з огляду на те, що йому відомі їх анкетні данні та місця проживання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 3) ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийняв до уваги відсутність стійких соціальних зв`язків, відсутність працевлаштування, вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , відсутність місця реєстрації на території України, чим виконано вимоги ст. 178 КПК України.

Апеляційним судом встановлено, що наявні ризики у вказаному кримінальному провадженні не зменшилися та не змінились.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції взяв до уваги обставини вчинення злочинів і дійшов обґрунтованого висновку про те, що в цьому випадку суспільний інтерес перебування обвинуваченого під вартою переважає особистий інтерес обвинуваченого.

Посилання захисника ОСОБА_7 на невідповідність розміру застави, колегія суддів вважає голослівними з огляду на те, що під час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вирішується питання щодо визначення розміру застави. В свою чергу, ухвала суду першої інстанції містить обґрунтоване мотивування застосованого раніше запобіжного заходу із визначенням розміру застави, якому була надана правова оцінка під час застосування такого запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , а також те, що на теперішній час не змінилось і стороною захисту не були доведено існування підстав для зміни визначеного розміру застави.
Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження строку тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, не встановлено.

Відповідно до положень п. 1) ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах захисту обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30.03.2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189, ч.2 ст.307 КК України, в рамках кримінального провадження № 0002178 від 21.06.2018 року та № 0000184 від 10.11.2021 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4