ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/1941/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1124/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 серпня 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали провадження за апеляційними скаргами з доповненнями обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2022 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Єлизаветівка Приморського району, Запорізької області, українки, громадянки України, незаміжньої, маючої вищу освіту, яка займала посаду заступника голови Бердянської РДА Запорізької області з гуманітарних питань, депутата Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області 8 скликання від політичної партії «Опозиційна платформа За життя», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 вересня 2022 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2022 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 вересня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризик того, що обвинувачена, враховуючи тяжкість покарання за інкриміновані злочини, може переховуватися від суду з метою уникнення можливого покарання, продовжує існувати і заявлені соціальні зв`язки обвинуваченої, не зможуть запобігти даному ризику, а також враховуючи наявність в Україні воєнного стану, знаходження фактичного місця проживання обвинуваченої та її родини на тимчасово окупованій території, зазначений ризик досить є вагомим.

В спільній апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_8 вважають, що оскаржувана ухвала в частині задоволення клопотання прокурора підлягає скасуванню через невідповідність вимогам процесуального законодавства, відсутність відповідних ризиків та помилково встановленні фактичні обставини, що характеризують обвинувачену, а також порушення порядку подання та розгляду клопотання прокурора.

В обґрунтування своєї скарги вказують, що прокурором вимоги ч. 1 ст. 199 КПК України не були дотримані, оскільки ним подано до суду відповідне клопотання про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою безпосередньо 18 липня 2022 року, про що свідчить дата на процесуальному документі, водночас на ньому відсутні позначки щодо своєчасного ознайомлення із клопотанням сторони захисту.

Зауважують, що несвоєчасне надання прокурором клопотання суду згідно зі ст. 116 КПК України має своїм насідком невиконання ним обов`язку щодо своєчасного вручення клопотання як суду, так і стороні захисту та обвинуваченій у встановлений час для реалізації їх права на захист.

Також вказують, що судом не було взято до уваги, а фактично підтримано правове обґрунтування прокурора необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченої із посиланням на ч. 5 ст. 176 КПК України, за якою запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 КК України, проте, положення ч. 5 ст. 176 КПК України визнано такими, що не відповідають Конституції України.

Зазначають, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються, проте прокурором цього не було зроблено. До суду було надано лише одне клопотання, без будь-яких додатків, однак суд також залишив без реагування дане порушення.

Вказують, що оскаржуваною ухвалою одночасно розглянуто три клопотання учасників кримінального провадження з питань продовження (скасування) заходів забезпечення кримінального провадження, водночас КПК України не передбачає можливості вирішення одним судовим рішенням декількох клопотань учасників процесу, поданих з інших мотивів та різною правовою аргументацією.

Звертають увагу на те, що розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою на стадії підготовчого судового засідання чинними нормами КПК не передбачено, що у свою чергу свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали.

Вважають, що ризики, на які посилається суд в ухвалі, відповідно до ст. 177 КПК України щодо обвинуваченої в даному кримінальному провадженні відсутні, а сама тяжкість висунутого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень не є єдиною підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зауважують, що про намір переховуватися від органів досудового розслідування чи суду можуть свідчити дані про придбання проїзних документів, зняття з різного роду реєстраційних обліків, раптове звільнення з роботи чи оформлення закордонного паспорту, розпродаж майна, висловлювання намірів виїхати. Про можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у вчиненні якого особа підозрюється може свідчити інформація про підготовку до вчинення кримінального правопорушення, придбання певних предметів, наявність попередніх судимостей та зв`язків з антигромадськими елементами.

Зазначають, що враховуючи наявність місця проживання в АДРЕСА_3 , наявність родини, позитивних характеристик (тобто міцність соціальних зв`язків) немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування ОСОБА_7 від правосуддя.

Крім того, зауважують, що за весь час своєї роботи ОСОБА_7 мала лише позитивні характеристики, при цьому за її співпраці з іншими фахівцями в м. Приморську та м. Бердянську були впроваджені нові прогресивні практики по напрямкам роботи, які входили до її повноважень.

Вказують, що доводи, які зазначаються у судовому рішенні щодо суспільно політичної обстановки, а також той факт, що м. Бердянськ Запорізької області, де обвинувачена зареєстрована, є тимчасово окупованою територією, є неспроможними, так як обвинувачена фактично має місце мешкання у м. Запоріжжі.

Також звертають увагу на те, що обвинувачена ОСОБА_7 має діагноз гіпертонічна хвороба 2 ступеню, у січні 2022 року лежала у лікарні, перенесла операцію, за період тримання в Запорізькому СІЗО стан здоров`я ОСОБА_7 погіршився.

Вказують, що наявність соціальних зв`язків доводиться наявністю у обвинуваченої місця постійного проживання, у тому числі наявність в неї родини, що складається із ОСОБА_10 - цивільний чоловік, син ОСОБА_11 , студент Державного Дніпропетровського медичного університету, донька ОСОБА_12 заміжня, мати пенсіонер.

Зауважують, що ОСОБА_7 до затримання мешкала в АДРЕСА_2 і той факт, що на даний час остання в умовах воєнного стану з об`єктивних причин перебуває в м. Запоріжжі не означає втрату нею соціальних зв`язків із родиною.

Вказують, що є не логічно обґрунтованими і сумніви суду щодо існування у обвинуваченої місця проживання в Запоріжжі, оскільки на цей час найнято для ОСОБА_7 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , де вона може мешкати на період проведення досудового розслідування. Дані обставини підтверджені документами щодо укладення договору оренди житлового приміщення.

Крім того, зазначають про наявність у обвинуваченої постійного місця роботи або навчання має джерело доходу, працювала до моменту затримання на посаді заступника голови Бердянської РДА Запорізької області з гуманітарних питань.

Зауважують, що згідно розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації від 27 червня 2022 року №41к ОСОБА_7 звільнена з посади та нею подано заяву про припинення повноважень депутата фракції політичної партії «Опозиційна платформа За життя» Приморської міської ради 8 скликання.

Звертають увагу на те, що судом розглядається кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , що вважається замахом на вчинення інкримінованих їй злочинів, до того ж, за обвинувальним актом обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України відсутні, матеріальна шкода, кримінальним правопорушенням не завдана, що суттєво знижує тяжкість вчиненого і, за доведеністю вини має впливати на ступень покарання.

Просять оскаржувану ухвалу скасувати та задовольнити клопотання ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

В своїх доповненнях до спільної апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_8 вказують, що в оскаржуваній ухвалі, обґрунтовуючи необхідність продовження строку тримання обвинуваченої під вартою, колегія суддів послалась на обставини, що не були наведені у клопотанні прокурора, тобто проявила власну ініціативу у пошуках ризиків та їх відповідне правове обґрунтування.

Зазначають, що визнаючи наведені у клопотанні прокурора ризики необґрунтованими, суд таким чином прийшов до висновку, що останній не довів належним чином обставини, які б слугували підставами для продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_7 , а тому повинен був постановити ухвалу про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Просять оскаржувану ухвалу скасувати та клопотання ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_7 та задовольнити її клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 .

В обґрунтування своєї скарги вказує, що задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції в порушення вимог ч. 3 ст. 315 КПК України здійснив підміну понять та змісту ч. 3 ст. 315 КПК України, оскільки суд після надходження до нього обвинувального акту не має повноважень, без проведення підготовчого судового засідання та вирішення питання щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта розглядати будь-яке клопотання взагалі.

Зазначає, що суд частково проігнорував та не надав оцінки доводам сторони захисту, викладеним у клопотанні про скасування запобіжного заходу, а частину доводів оцінив, не взявши до уваги відповідні докази, які були надані захисником.

Вказує про наявність у обвинуваченої місця постійного проживання, у тому числі наявність в неї родини, що складається із ОСОБА_10 - цивільний чоловік, син ОСОБА_11 , студент Державного Дніпропетровського медичного університету, донька ОСОБА_12 заміжня, мати пенсіонер.

Зазначає, що ОСОБА_7 до затримання мешкала в АДРЕСА_2 , і той факт, що на даний час остання в умовах воєнного стану з об`єктивних причин перебуває в м. Запоріжжі не означає втрату нею соціальних зв`язків із родиною.

Вказує, що є не логічно обґрунтованим і сумнів суду щодо існування у обвинуваченої місця проживання в Запоріжжі, оскільки на цей час найнято для ОСОБА_7 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , де вона може мешкати на період проведення досудового розслідування. Дані обставини підтверджені документами щодо укладення договору оренди житлового приміщення.

Зауважує, що той факт, що даний договір складений від імені цивільного чоловіка обвинуваченої ОСОБА_10 обумовлюються фактом перебування ОСОБА_7 під слідством та утриманням з 24 березня 2022 року в СІЗО.

Крім того вказує, що ОСОБА_7 має діагноз гіпертонічна хвороба 2 ступеню, у січні 2022 року лежала у лікарні, перенесла операцію, за період тримання в СІЗО стан її здоров`я погіршився.

Вважає, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні відсутні, а сама тяжкість висунутого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень не є єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того зазначає, що ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадження також є необґрунтований жодним доказом, оскільки прокурором не представлено жодної заяви потерпілого, свідка про те, що обвинувачена ОСОБА_7 сама чи через інших осіб чинить на них тиск.

Вказує, що спотворити речові докази неможливо, оскільки в рамках даного кримінального провадження, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вони були вилучені та передані до камер зберігання.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 підтримала апеляційні скарги та вказала, що суд першої інстанції не мав повноважень продовжувати запобіжний захід, розглянули тільки клопотання прокурора, оскільки підготовче судове засідання не проведено. Зазначила, що було встановлено тільки один ризик переховування від суду.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник - адвокат ОСОБА_8 також у судовому засіданні апеляційного суду підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг, рішення суду просив залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену, її захисників та прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлюється тим, що місцем реєстрації та проживання ОСОБА_7 є м. Бердянськ, який наразі є тимчасово окупованої територією та згідно обвинувального акту, знаходячись на території якого обвинувачена вчинила інкриміновані неї кримінальні правопорушення.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 займала посаду заступника голови Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області, на даний час є депутатом місцевої ради, не дивлячись на її заяву про припинення таких повноважень, у зв`язку із чим маючи відповідні зв`язки та досить широке і впливове коло знайомих, може безперешкодно створити всі умови для організації свого переховування.

Між іншого, колегія суддів враховує і тяжкість інкримінованих обвинуваченій ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії умисних тяжких та особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, а також суворість покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, з конфіскацію майна, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк 15 років, що загрожує обвинуваченій в разі визнання її винною, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду..

Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Таким чином, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на переконання колегії суддів, є доведеним.

Такі доводи захисників на користь відсутності вказаного ризику як те, що обвинувачена має місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 є достатньо сумнівними, оскільки як випливає із договору оренди вищевказаної квартири від 10 липня 2022 року, на який посилаються апелянти, строк дії такого договору становить всього один місяць, зокрема, з 10 липня 2022 року по 10 серпня 2022 року, при цьому, укладений він був з ОСОБА_10 , а не з ОСОБА_7 для проживання однієї особи (а.с. 45 зворотня сторінка 46).

Тобто, зміст вказаного договору та факт перебування обвинуваченої до моменту її затримання на тимчасово окупованій території в м. Бердянську свідчить про те, що остання не мала бажання до існування таких обставин, як застосування до нею запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою проживати у м. Запоріжжя.
Таким чином, доводи з приводу відсутності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України спростовуються вищевказаним.

Доводи з приводу відсутності інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України не беруться до уваги, оскільки, крім ризику переховування від суду, судом першої інстанції інші ризики не були встановлені, з чим погоджується і апеляційний суд.

Таким чином, встановлений ризик є надзвичайно високим, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчить про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлювало продовжити застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.

Посилання апелянтів на те, що обвинувачена ОСОБА_7 має діагноз гіпертонічна хвороба 2 ступеню не можуть свідчити про те, що остання не може перебувати в умовах слідчого ізолятору.

Доводи з приводу того, що обвинувачена ОСОБА_7 має джерело доходу нічим не були підтверджені, адже самі апелянти вказують та додають докази того, що на даний час обвинувачена звільнена з посади заступника голови Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області та нею подано заяву про припинення повноважень як депутата. Про інші доходи обвинуваченої ОСОБА_7 апелянти не вказують.

Доводи захисника - адвоката ОСОБА_9 з приводу того, що суд після надходження до нього обвинувального акту не має повноважень, без проведення підготовчого судового засідання та вирішення питання щодо призначення судового розгляду розглядати будь-яке клопотання, є необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Так, ухвалою від 18 липня 2022 року було призначено по даній справі підготовче судове засідання на 15 год. 18 липня 2022 року (а.с. 21).

Як випливає із аудиозаписів і журналів судового засідання, 18 липня 2022 року колегією суддів у даній справі було розпочато підготовче судове засідання, в ході якого були розглянуті певні заяви та клопотання, зокрема, заяви про відвід та з приводу запобіжного заходу відносно обвинуваченої.

В підготовчому судовому засіданні було оголошено перерву до 12 год. 5 вересня 2022 року у зв`язку із заявленим клопотанням захисника ОСОБА_8 про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та за клопотанням ОСОБА_9 (а.с. 54 журнал судового засідання).

Тобто, враховуючи викладене, судом першої інстанції саме під час проведення підготовчого судового засідання було вирішено питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , не порушуючи вимоги ст. 315 КПК України.

При цьому, слід зазначити, що розділом ІІ КПК України, правил якого повинен дотримуватися суд під час підготовчого судового засідання при розгляді клопотань учасників судового провадження щодо обрання, зміни або скасування запобіжного заходу передбачено в тому числі і порядок подачі, розгляду клопотання про застосування та продовження запобіжних заходів.

Тому, такі підстави, як використовуючи термін «продовження запобіжного заходу» замість, передбаченого вимогами ст. 315 КПК України «обрання запобіжного заходу», які за своїм правовим змістом є синонімами, не можуть слугувати для скасування законного обґрунтованого судового рішення.

Доводи щодо порушення прокурором вимог ч. 1 ст. 199 КПК України, зокрема, строків подання клопотання про продовження строку запобіжного заходу, оскільки таке подання було подано до суду безпосередньо 18 липня 2022 року, не можуть бути підставою для скасування законного судового рішення. Як вбачається з матеріалів провадження вказана обставина не стала істотною перешкодою для реалізації стороною захисту своїх процесуальних можливостей в судовому засіданні, зокрема подати певні письмові докази на обґрунтування свої позиції, письмове клопотання про скасування запобіжного заходу, скарги на дії органу досудового розслідування, заявити відводи прокурору та колегії суддів.

Доводи з приводу посилання прокурора в своєму клопотанні на положення ч. 5 ст. 176 КПК України, які визнані неконституційними є дійсними, проте, Законом № 2198-IX від 14.04.2022 року статтю 176 КПК України доповнено частиною 6, відповідно до якої під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Посилання апелянтів на те, що обвинувачена мала позитивні характеристики з місця роботи, нею були впроваджені нові прогресивні практики по напрямкам роботи, які входили до її повноважень, наявність у неї родини та те, що кримінальне провадження відносно неї є замахом на вчинення інкримінованих їй злочинів, відсутні обтяжуючи обставини, матеріальна шкода не завдана, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченою дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Всі інші доводи апеляційних скарг були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги з доповненнями обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2022 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченої ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 вересня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 Дата документу Справа № 331/1941/22