Справа № 442/2307/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1369/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадження ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_7 ,
з участю: прокурора ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 жовтня 2019 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, та виправдано його у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості у суді та вичерпанням можливості їх отримання.
Вирішено питання про речові докази.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 07 листопада 2013 року близько 22 години 30 хвилин, достовірно знаючи, що ОСОБА_12 знаходиться за місцем свого проживання у власному будинку, що в с. Велика Сушиця Старосамбірського району Львівської області, де зберігає свої грошові кошти (пенсію і заощадження), маючи умисел на вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів, з метою заволодіння його грошовими коштами та вчинення розбійного нападу, використовуючи добросусідські відносини, ввів в оману потерпілого, який відчинив вікно та, осліпивши його, ліхтариком, проник через дане вікно у вищевказаний будинок.
ОСОБА_7 , знаходячись у вказаному приміщенні, діючи умисно, з корисливих мотивів, з єдиною метою вбивства ОСОБА_12 , розуміючи характер своїх дій і бажання настання тяжких наслідків у вигляді смерті останнього, вчинив розбійний напад на потерпілого, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, у ході якого, використовуючи свою переважаючу фізичну силу, утримуючи та долаючи його опір, позбавляючи останнього можливості закликати на допомогу, кулаками рук, ногами у взутті, ножем, дерев`яним поліном та предметом з високою температурою, заподіяв ОСОБА_12 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №75 від 27.12.2013 тілесні ушкодження у вигляді опіку правої руки, колото-різаних ран тилу обох кистей, обличчя та задньої поверхні шиї (4 рани), які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також тілесні ушкодження у вигляді проникаючих в товщу м`язів шиї з пораженням надгортанника та гортані колото-різаних ран (5 ран), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент їх спричинення, а також тілесні ушкодження у вигляді множинних гематом та крововиливів в ділянці обличчя та волосистої частини голови, множинні крововиливи на м`яких тканинах голови з боку їх внутрішньої поверхні, важкий забій півкуль мозку, крововиливів під оболонки півкуль мозку, мозочку, з проривом в мозочкові шлуночки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не приходячи до тями.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, - як умисне вбивство ОСОБА_12 з корисливих мотивів, поєднане з розбійним нападом на ОСОБА_12 з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, що призвело до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.
Не погоджуючись із вказаним вироком прокурор у кримінальному провадження ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати цей вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України та призначити йому покарання: за п.6 ч.2 ст.115 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.4 ст.187 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим і підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладеним у вироку, фактичним обставинам справи, неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На підтвердження вказаних доводів щодо неповноти судового розгляду, прокурор покликається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив стороні обвинувачення у допиті осіб, показання яких мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме: експертів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 (син), ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 . Крім цього, суд першої інстанції невмотивовано відхилив клопотання прокурора від 02.10.2019р. про допити та одночасні допити ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_13 , ОСОБА_26 , ОСОБА_23 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , без показань яких неможливо зробити висновок про здійснення працівниками правоохоронних органів тиску на свідка ОСОБА_30 при проведенні з останнім слідчого експерименту та наданні показань слідчому судді, а також оцінити наявні у справі докази з точки зору їх належності і допустимості.

Прокурор наголошує, що висновок місцевого суду про ненадання стороною обвинувачення доказів наявності в обвинуваченого умислу і мотиву для вчинення злочину спростовується показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який на запитання головуючого в судовому засіданні повідомив, що зі слів родичів потерпілого йому було відомо про наявність значних статків у потерпілого, який колись працював шахтарем і мав великий заробіток. Крім цього, як стверджує обвинувач, у судовому засіданні свідки підтвердили, що обвинувачений поїхав на заробітки після події злочину, однак перед тим нічим не займався.

Прокурор не погоджується із висновком суду першої інстанції про визнання недопустимими доказами - показання свідка ОСОБА_30 , наданих під час проведення з ним слідчого експерименту і слідчому судді в порядку ст.225 КПК України, у яких він вказав на ОСОБА_7 як особу, яка вчинила злочин. Звертає увагу, що слідчий експеримент та допит неповнолітнього свідка ОСОБА_30 слідчим суддею відбувалися за участю законного представника, педагога та захисника, що виключало можливість вчинення на нього будь-якого тиску працівниками правоохоронних органів. Більше того, як зазначає апелянт, судом не враховано, що первісно ОСОБА_7 оголошувалася підозра за ч.2 ст.121 КК України і в подальшому нові обставини справи, повідомлені ОСОБА_30 , стали підставою для перекваліфікації дій обвинуваченого. При цьому, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що у судовому засіданні свідок ОСОБА_30 ствердив, що правоохоронці змусили його давати потрібні показання, проте під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_30 зазначив, що ОСОБА_7 наказав йому нічого не говорити.

Такі обставини, на думку прокурора, свідчать про те, що показання свідка про здійснення щодо нього тиску працівниками правоохоронних органів не відповідають фактичним обставинам вчинених кримінальних правопорушень і надані суду з метою уникнення його товаришем кримінальної відповідальності. Апелянт вказує, що ні сам свідок, ні його законні представники чи захисник не зверталися до правоохоронних органів з приводу можливого застосування щодо нього незаконних методів слідства.

Також в апеляційній скарзі прокурор не погоджується із визнанням недопустимими доказами протоколи огляду місця події в ході яких було вилучено речі, які в подальшому стали об`єктами дослідження імунологічних та молекулярних експертиз, висновки яких підтверджували вину обвинуваченого у вчиненні злочинів. Вважає, що в ході проведення вказаних слідчих дій істотно не порушені права і основоположні свободи людини, зокрема і прав ОСОБА_7 . Вказує, що суд першої інстанції визнав протокол огляду місця події від 08.11.2013р. недопустимим доказом у зв`язку із тим, що такий проведено без ухвали слідчого суддів на підставі заяви потерпілої ОСОБА_9 , яка не є власником будинку, а також через те, що понятий ОСОБА_29 у судовому засіданні вказав, що не приймав участі у даній слідчій дії. На спростування таких висновків суду першої інстанції, прокурор вказує, що дозвіл на огляд будинку був наданий найближчою родичкою вбитого, яка у подальшому стала потерпілою у справі, і дії працівників міліції, які спочатку проникли у будинок через вікно, були обумовлені необхідністю захистити здоров`я ОСОБА_12 . Звертає увагу, що допитані у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 та слідчий ОСОБА_24 ствердили, що після огляду місця події 08.11.2013р. будинок був опечатаний та ключі від такого знаходились у матеріалах кримінального провадження, що унеможливлювало проникнення до такого сторонніх осіб до моменту проведення повторного огляду.

Прокурор вважає, що показання свідка ОСОБА_31 , залученої в якості понятої при проведенні огляду місця події 09.11.2013р., про те, що вона не брала участі в огляді у середині будинку, а перебувала на вулиці, надані з метою виправдання ОСОБА_7 , оскільки вона є родичкою родини обвинуваченого. При цьому свідок підтвердила, що слідчий показував їй вилучені рукавиці та кашкет, які поміщав у спецпакети. Звертає увагу, що висновками молекулярно-генетичних експертиз та допитом експерта у судовому засіданні встановлено, що вказані речі одноособово використовувались обвинуваченим. Прокурор стверджує, що вилучені речі 10.11.2013р. були скеровані на експертизи, а обшук за місцем проживання обвинуваченого та відібрання у нього біологічних зразків проводились через декілька днів, що виключає можливість будь-якого стороннього втручання та штучного нанесення зразків епітеліальних тканин обвинуваченого на вказані речі. Крім цього, про речі, вилучені на місці події, які належать ОСОБА_7 , давав показання сідок ОСОБА_30 , який під час досудового розслідування повідомив, що обвинувачений після того, як повернувся з оселі потерпілого, говорив, що забув там свої рукавиці, однак, повертатися за ними не буде. Також прокурор вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимим доказом протокол огляду місця події від 12.11.2013р. з тих підстав, що у протоколі відсутні будь які характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що обвинувачений надавав зразки на експертизу добровільно, що не заперечив обвинувачений у судовому засіданні, і це підтверджується наявністю його підписів у постанові про відібрання біологічних зразків від 15.11.2013р. Звертає увагу, що положеннями ст. 245 КПК України не передбачено окремо викладена письмова згода особи на відібрання біологічних зразків, а положення ч.7 ст.223, ст.245 КПК України не містять вимог щодо обов`язковості залучення понятих при цій слідчій дії.

Захисник ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора із проханням залишити без змін оскаржуваний вирок, а подану апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що апеляційні доводи прокурора не відповідають фактичним обставинам справи та є надуманими. В апеляційній скарзі не зазначено підстав для повторного допиту як свідків вказаних у скарзі експертів і слідчих та підстав дослідження письмових доказів, як цього вимагають положення ч. 3 ст. 404 КПК України. Вказує, що свідок ОСОБА_30 у судовому засіданні у суді першої інстанції надав правдиві, послідовні та незмінні показання, як і при попередніх судових розглядах даної справи. Наводить підстави визнання судом першої інстанції недопустимими доказами протоколи огляду місця події та зазначає, що у судовому засіданні було спростовано та визнано недопустимими усі докази, на які посилалась сторона обвинувачення. Стверджує, що відібрання біологічних зразків у ОСОБА_32 проводилась на підстав постанови прокурора та без згоди самого ОСОБА_32 , а відтак ця слідча дія могла бути проведена лише з дозволу слідчого судді. Крім цього, в порушення вимог ст. 290 КПК України стороні захисту не були відкриті речові докази, які оглядались у судовому засіданні. Звертає увагу, що в апеляційній скарзі прокурор покликається на показання свідка ОСОБА_24 , проте цей свідок не допитувався у судовому засіданні про причини його неявки. Вказує, що не відповідають дійсності і твердження прокурора про те, що згідно показань свідків ОСОБА_7 поїхав на заробітки після події. Так, у судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 вказали, що ОСОБА_38 протягом 2013р. тричі був за заробітках у м. Києві, два рази до події і один раз після, і кожного разу він привозив близько 8 тисяч гривень, що на той час дорівнювало одній тисячі доларів США, а відтак потреби у грошових коштах не мав.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просив таку задовільнити.

Виправданий ОСОБА_7 та його захисник заперечили апеляційні вимоги сторони обвинувачення, з огляду на безпідставність таких, та просили залишити без змін оскаржуваний вирок суду.

Потерпіла та її представник підтримали апеляційну скаргу прокурора, просили таку задовільнити та скасувати оскаржуваний вирок як незаконний та необґрунтований.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що місцевим судом при ухваленні вироку відносно ОСОБА_39 не дотримано наведені вимоги закону.
Згідно ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
З приводу апеляційних доводів прокурора про те, що місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотань про допит експертів та свідків сторони обвинувачення у судовому засіданні з метою забезпечення повноти судового розгляду, колегія суддів враховує таке.
Як передбачено положеннями ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно з матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором для встановлення істини у справі у відповідності до ст.ст.22, 349, 350 КПК України було заявлено клопотання про допит експертів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , а також одночасні допити ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_13 , ОСОБА_26 , ОСОБА_23 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 (т.14 а.с.1-2).
Проте, суд першої інстанції відмовив у задоволенні такого клопотання прокурора про допит експертів та свідків з тих підстав, що таке є необґрунтованим і відсутня доцільність в допиті експертів та/або одночасних допитів зазначених свідків (т.14 комактдиск аудіо запису судового засідання у конверті а.с.17, журнал судового засідання а.с.19-20), що на переконання суду апеляційної інстанції грубо порушило принцип змагальності сторін та вплинуло на повноту судового розгляду для встановлення всіх обставин кримінального провадження, а також на оцінку доказів, покладених або не покладених в основу оскаржуваного вироку.
Ураховуючи наведене у своїй сукупності, колегія суддів приходить до висновку про недотримання місцевим судом при розгляді даного кримінального провадження положень закону щодо забезпечення сторонам рівних умов для реалізації їхніх процесуальних прав. Такі обставини свідчать про порушення принципів юридичної рівності, змагальності та справедливого судового розгляду, оскільки кожній стороні повинна надаватися розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Отже, на переконання колегії суддів, під час судового розгляду дослідивши докази та доводи сторони захисту та безпідставно (невмотивовано) відмовившись досліджувати докази сторони обвинувачення, місцевий суд вчинив вкрай упереджено.
Вказане порушення відповідно до положень ч.1 ст.412 КПК України є істотним, що згідно з приписами п.3 ч.1 ст.409 цього Кодексу є підставою для скасування судового рішення.
А відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст.404 КПК України, переглядає судові рішення в межах доводів апеляційної скарги. Проте, оскільки під час апеляційного розгляду встановлена безумовна підстава для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, то колегія суддів не дає оцінку іншим апеляційним вимогам прокурора.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому апеляційні доводи прокурора щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підлягають ретельній перевірці під час нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 судом першої інстанції.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадження ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити у даній справі новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: