Справа № 357/6621/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.09.2022 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № 0001043 внесеному до ЄРДР 05.07.2022 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, із неповною середньою освітою, незаміжньої, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 ,
обвинувачена ОСОБА_3 ,
У С Т А Н О В И В:
Стаття 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» (далі по тексту Закон), якою передбачено, що обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиці 2 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 (далі по тексту Перелік), в тому числі і «4-ММС» (4-метилметкатинону), включеного до таблиці 2 вказаного Переліку, допускається для використання у медичній практиці за призначенням лікаря, а також у цілях, передбачених статтями 19, 20 та 23 цього Закону, а саме:
-використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст. 19 Закону);
-діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст. 20 Закону);
-використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у ветеринарній медицині (ст. 23 Закону).
Всупереч положенням статті 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», ОСОБА_3 у червні 2022 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, переслідуючи мету незаконного придбання психотропної речовини для власного вживання через мережу Інтернет у невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, замовила собі психотропний засіб. Після цього, ОСОБА_3 05 липня 2022 року, перебуваючи в приміщенні відділення № 7 «Нової Пошти», що по пров. Пролетарському, 8 в м. Біла Церква Київської області, забрала замовлений нею пакунок з вмістом прозорого пакету з полімерного матеріалу з пазовим замком, всередині якого знаходилась порошкоподібна речовина білого кольору, ззовні схожа на психотропну речовину та поклала його до своєї сумки.
В подальшому, ОСОБА_3 переконавшись, що замовлена нею речовина є психотропною, а саме «4-ММС» (4-метилметкатинон), оскільки в минулому мала досвід вживання психотропних речовин, залишила її при собі у сумці незаконно зберігати для власного вживання, без мети збуту.
Після цього, 05 липня 2022 року о 08 годині 06 хвилині, поблизу будинку № 13, по бульвару М. Грушевського, що в м. Біла Церква Київської області ОСОБА_3 зупинено працівниками поліції з метою з`ясування у останньої наявності заборонених в обігу речовин. В ході особистого обшуку у ОСОБА_3 із сумки виявлено та вилучено прозорий пакет з полімерного матеріалу з пазовим замком, всередині якого знаходилась порошкоподібна речовина білого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено 4-ММС (4-метилметкатинон). Маса 4-ММС (4-метилметкатинону) в речовині становить 0,95 г, який ОСОБА_3 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу психотропних речовин і охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно придбала та зберігала при собі для власного вживання, без мети збуту.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, визнала повністю, щиро розкаялася. Пояснила, що наркотичні ззасоби на даний час не вживає. На форумі "Ліголайзер" вела спілкування з накркозалежними особами та підказувала як можна кинути вживати наркотичні засоби. За її активну позицію, 27.06.2022 року їй запропонували бонус, безкоштовно отримати 1 грам психотропної речовини, на що вона погодилася. 5 липня 2022 року на "Новій пошті", 7 відділення, годин у 8 ранку вона забрала посилку, за пересилку якої заплатила 60 грн. Після отримання посилки, на вулиці біля лавочки, подивилася, що це психотропна речовина, визначивши це по виду та запаху. Після чого поклала пакетик до сумки і планувала це вжити ввечері після роботи по хазяйсту. Однак, її зупинили прпацівники поліції та вилучили психотропну речовину. Це відбувалося по вул. Грушевського, 13 в м. Біла Церква. Повідомила, що назву та масу психотропної речовини, які зазначені в обвинувальному акті, не оспорює. Зазначила, що зробила для себе належні висновки, просила призначити покарання у виді штрафу, запевнила, що взмозі його оплатити, оскільки утримує підсобне хазяйство та має постійний дохід.
Показання обвинуваченої в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин, добровільності та істинності її позиції.
З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_3 повністю визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченої та матеріалами кримінального провадження, які характеризують її особу й стосуються речових доказів у провадженні. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 309 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України згідно із якою особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального проступку дані про особу ОСОБА_3 , яка раніше в силу ст. 89 КК України не судима, має на утриманні неповнолітнього сина, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, не заміжня, не працює, однак має господарство, з якого отримує дохід.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої судом не вбачається.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, яка вчинила, кримінальне правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, менш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, суд зазначає, що наряду з іншими видами покарань, вказаною нормою закону передбачено також такий вид покарання, як виправні роботи, однак в даному випадку, відповідно до ст. 57 КК України, він не підлягає застосуванню, оскільки обвинувачена офіційно не працює, а вказаний вид покарання повинен відбуватися за місцем роботи засудженої.
Також, дотримуючись вимог ст. 61 КК України, до обвинуваченої не може бути застосоване такий вид покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, як обмеження волі, оскільки ОСОБА_3 має на утриманні малолітню дитину віком до 14 років.
Також санкцією ч. 1 ст. 309 КК України передбачено такий вид покарання як штраф та арешт. Оскільки арешт є більш суворим видом покарання, з урахуванням особи обвинуваченої, беручи до уваги, що інші види покарань, передбачених ч. 1 ст. 309 КК України не можуть бути застосовані до ОСОБА_3 , а також відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових правопорушень, буде покарання у виді штрафу, у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На думку суду, призначене покарання у виді штрафу в мінімальних розмірах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових правопорушень і не буде становити особистий надмірний тягар для особи.
Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченої на користь держави в розмірі 1510,24 грн.
Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_3 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити їй покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в розмірі 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) грн. 24 коп.
Речові докази спеціальний паперовий пакет який містить порошкоподібну речовину білого кольору- особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено 4-ММС (4-метилметкатинону). Маса 4-ММС (4-метилметкатинону) становить 0,95 г, який зберігається в кімнаті речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП України в Київській області - знищити.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , до набрання вироком законної сили, не обирати.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд.
Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1