Справа № 204/8365/22
Провадження № 1-кс/204/1924/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю підозрюваного ОСОБА_4

за участю захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинськ (нині Торецьк) Донецької області, українця, громадянина України, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2022 року до суду надійшло клопотання старшого слідчого Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Покровської окружної прокуратури ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що Слідчим відділом Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, проводиться проведення досудове розслідування за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, підозрюється в участі у діяльності не передбачених законами України збройних формуваннях, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 260 ч.2 КК України, вчиненого при наступних обставинах. У середині березня 2014 року на території Донецької області України громадянином Російської Федерації ОСОБА_9 та іншими невстановленими особами, для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» створено не передбачене законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну. Вказане формування озброєне вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мало тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того, в зазначеному формуванні визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі, ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур «ДНР», і придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області, та мали загальну координацію керівництва. У вересні 2014 року, у денний час доби, більш точної дати та часу слідством не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи на площі «Свободи» Кіровського району м. Донецька, діючи з прямим умислом, вступив до незаконного збройного військового формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки», де його було направлено у місто Шахтарськ Донецької області та призначено у склад військового підрозділу «7-ма окрема мотострілецька бригада 2-го армійського корпусу «ДНР» ( НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_2 ) на посаду «стрільця» 1-го мотострілкового батальону вказаного не передбаченого законом збройного військового формування. Ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим, підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванню та виконанню його цілей і завдань. Для подальшої участі у незаконному збройному формуванні, в січні 2015 року, точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_4 пройшов військову підготовку в «учбовому центрі» м. Іловайськ Донецької області, де його було призначено на посаду кулеметника кулеметного взводу великокаліберного кулемету НСВ-12,7 «Утьос», та передано у використання персональну вогнепальну зброю, а саме автомат системи «Калашнікова», великокаліберний кулемет НСВ-12,7 «Утьос» з набоями до них, формений одяг та інше військове спорядження. Згодом приблизно у січні 2015 року ОСОБА_4 було призначено командиром відділення вищенаведеного підрозділу незаконного збройного формування. Продовжуючи протиправну діяльність, з вересня 2014 року по 17 лютого 2015 року, більш точної дати слідством не встановлено, ОСОБА_4 , здійснюючи свої умисні протиправні дії у складі непередбаченого законами України збройного формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки», систематично виконував накази свого безпосереднього командира по здійсненню визначених йому завдань, а саме у складі озброєних невстановлених осіб в камуфляжному одязі з вогнепальною зброєю здійснював службу на «блок-постах», приймав участь у бойових діях, тобто збройному опорі військовослужбовцям Збройних сил України, та виконував інші протиправні накази, направлені проти представників влади із застосуванням вогнепальної зброї, та військової техніки, які отримував від своїх керівників з числа незаконного збройного військового формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки». При цьому ОСОБА_4 усвідомлював, що зазначений підрозділ «ДНР», в якому останній брав участь, не відносяться до збройних формувань, передбачених законами «України» «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про Національну поліцію», «Про жержавну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими визначено створення та функціонування збройних формувань України. Таким чином, дії ОСОБА_4 та невстановлених в ході слідства осіб, носили тривалий характер, а саме в період з вересня 2014 року до 17 лютого 2015 року, виразились у активній участі в діяльності непередбаченого законами України збройного формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки», що супроводжувались вчиненням опору представникам владиУкраїни із застосуванням вогнепальної зброї. Таким чином ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, тобто в участі у діяльності не передбачених законами України збройних формуваннях. 07.10.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 260 КК України. Підозра ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, обґрунтовується наступними доказами: Повідомленням ОГ СіЗ ВКР СБ України ОТУ «Донецьк підполковника Жук А.О.»; Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , яка підтвердила участь її співмешканця ОСОБА_4 у діяльності не передбачених законами України збройних формуваннях; Протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , який являється військовослужбовцем ЗСУ, та який показав про обставини виявлення та затримання ОСОБА_4 в районі бойових позицій ЗСУ; Протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , який являється військовослужбовцем ЗСУ, та який показав про обставини виявлення та затримання ОСОБА_4 в районі бойових позицій ЗСУ; Протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , який підтвердив про участь ОСОБА_4 у діяльності не передбачених законами України збройному формуванні «ДНР»; Протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , яка підтвердила участь ОСОБА_4 у діяльності не передбачених законами України збройному формуванні «ДНР»; Протоколом огляду документів від 01.10.2022, якими встановлено та зафіксовано осіб, з рахунку знайомих та колишніх спів службовців та керівників ОСОБА_4 , які до теперішнього часу приймають активну участь у не передбачених законами України збройних формуваннях; Протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 07.10.2022, який показав про обставини вчиненого ним злочину, місця несення так званої служби в «ДНР» місця участі в бойових діях проти ЗСУ, та місця дислокацій його підрозділу; Протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_4 від 07.10.2022, який показав на місця своєї так званої служби в «ДНР», місця участі його підрозділу в бойових діях проти ЗСУ, та показав на місця перебування його підрозділу на бойових позиціях. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, органом досудового розслідування встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може здійснити дії, передбачені у п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний ОСОБА_4 : може вчинити спробу переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Вважати так дають наступні обставини: ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, за вчинення якого, у разі доведення його винуватості в суді, останньому загрожує покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від трьох років до восьми років з конфіскацією майна або без такої. У свою чергу ОСОБА_4 мешкає у м. Торецьку Донецької області, який є прифронтовим містом в сторону м. Горлівка Донецької області, мешкає зі своєю співмешканкою, тобто не з дружиною з якою розлучений та не з донькою (останні окремо мешкають в західній частині України), його батьки померли, тобто слідством чітко встановлено відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання підозрюваного. На підтвердження цього також виступає той факт, що ОСОБА_4 було затримано бійцями Національної гвардії України саме на лінії фронту з окупаційними військами РФ (ДНР), який направлявся у м. Донецьк, тобто останній, не зважаючи на свою цивільну дружину, свою доньку, місце роботи, хотів перейти на непідконтрольну територію самостійно та залишитись там з не встановленою слідством метою. Таким чином слідство ґрунтовно, на підставі саме доказів, а не припущень вважає, що підозрюваний ОСОБА_4 , обере саме можливість переховування від органів слідства (або суду), а не процедуру виконання покарань за вчинений злочин , у тому числі на непідконтрольній території (з урахуванням бойових дій на території Донецької області та можливості перейти на сторону ворога на великих ділянках фронту) тобто існують реальні підстави вважати, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та (або) суду, у тому числі зайнятись диверсійною діяльністю. Враховуючи викладене, орган досудового розслідування вважає, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі визнання його вини, може здійснити спроби переховатися від органів досудового розслідування та суду, тобто існує реальний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту; може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Вважати так дають наступні обставини: в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, слідством було допитано свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Зокрема ОСОБА_10 є його співмешканкою, останні є його родичами. Вказані свідки в ході слідства надали вичерпні покази з приводу обставин вчинення підозрюваним ОСОБА_4 вказаного злочину, у зв`язку з чим їх покази є основоположними для доведення винуватості ОСОБА_4 перед судом та виступають у якості доказів. Однак, підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості перед судом, може почати спроби незаконного впливу на свідків зокрема шляхом вмовляння, підкупу або погроз, що може призвести до зміни їх показів у судовому провадженні, а це, у свою чергу може призвести до уникнення підозрюваним законного справедливого покарання, оскільки з огляду на положення ст. 23 КПК України (безпосередність дослідження показань судом), судом будуть братись до уваги саме ті покази свідків, які вони нададуть безпосередньо суду, а не слідчому на стадії досудового розслідування. Наведені факти дають всі підстави вважати що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення від покарання, яке йому реально загрожує, та зміни правдивих свідчень свідків може здійснити спроби незаконного впливу на них, тобто існує реальний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вважати, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, так дають наступні обставини: підозрюваний вчинив тяжкий злочин, на території населених пунктів де державна влада тимчасово не здійснює свої повноваження. Підозрюваний ОСОБА_4 продовжує підтримувати зв`язки з членами не законної організації «ДНР», та у слідства існують підстави вважити, що ОСОБА_4 намагаючись перетнути 27.09.2022 лінію розмежування в районі проведення бойових дій, та перейти на тимчасово непідконтрольну Україні територію, йшов саме з метою продовження участі у діяльності непередбачених законами України збройних формуваннях «ДНР» та «ЛНР» у війні проти України, тобто є реальні підстави вважати, що останній бажав продовжити свою злочинну діяльність. Враховуючи викладене орган досудового розслідування вважає, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі визнання його вини, може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, тобто існує реальний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім цього, існують обставини, які відповідно до ст.178 КПК України, повинні бути враховані при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; відсутність у підозрюваного стійких соціальних зв`язків, постійного місця роботи, та постійного джерела доходів. При обранні запобіжного заходу слід узяти до уваги, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, реалізація якого супроводжувалась застосуванням насильства відносно громадян, представників органів влади та правоохоронних органів, захопленням адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі. Приймаючи до уваги вищевказане, а також те, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, який відповідно до ч. 2 ст. 260 КК України, карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років, тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то для дієвого виконання кримінального провадження до підозрюваного ОСОБА_4 необхідно обрати запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою. Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтю 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України. Згідно з ч. 5 ст. 176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258 - 258-5, 260, 261 КК України, таким чином, кримінальний процесуальний закон прямо зобов`язує слідчого і прокурора при обранні запобіжного заходу по даній категорії злочинів безальтернативно звертатися до слідчого судді лише з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання, просив його задовольнити з підстав зазначених у клопотанні.

Підозрюваний у судовому засіданні просив вирішити дане клопотання на розсуд суду.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, а також продовжувати вчинювати дане кримінальне правопорушення. У судому засіданні наявність всіх зазначених ризиків була підтверджена.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, при розгляді даного клопотання суд враховує той факт, що на даний час в Україні введено військовий стан та тривають активні бойові дії, що в свою чергу збільшує ризик втечі (переховування) підозрюваного настільки, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти даному ризику.
У судовому засідання прокурором було повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, встановленим у судовому засіданні.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та реєстрації, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, а також продовжувати вчинювати дане кримінальне правопорушення, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 , оскільки враховуючи вищевикладене, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначених у клопотанні слідчого.

Так, відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Зважаючи на те, що ОСОБА_15 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, суд в даному випадку вважає за доцільне не визначати розміру застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 10 грудня 2022 року, без визначення застави.
Ухвалу направити до Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1