ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/109/22 Справа № 185/1792/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0001602 за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, працюючого за наймом в приватному СТО, маючого двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також маючого на утриманні матір інваліда III групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого судимості,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбуття призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком 3 роки.
Зобов`язано ОСОБА_7 у відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Вирішено долю судових витрат та речових доказів.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.

На початку вересня 2020 року, у вечірній час доби, ОСОБА_7 , перебуваючи поряд з покинутою фермою в районі селища «Городище» у м. Павлоград Дніпропетровської області, виявив ростучі рослини роду «конопля», які містять у своєму складі наркотичні засоби.

В цей же час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на незаконне придбання, виготовлення та зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів в особливо великих розмірах, без мети збуту, за для власного вживання.

Тієї ж доби, у нічний час, ОСОБА_7 , реалізуючи вказаний злочинний намір, перебуваючи поряд з покинутою фермою в районі селища «Городище» у м. Павлоград, вирвав з ґрунту декілька кущів рослин роду «конопля», тим самим незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс», обіг якого, відповідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою КМУ № 770 від 06.05.2000 року (із змінами та доповненнями) заборонено, в особливо великому розмірі, без мети збуту, за для власного вживання.

Зазначені кущі рослин роду «конопля» ОСОБА_7 переніс за місцем свого мешкання на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , де у літній кухні, протягом тижня висушив їх, а з декількох з тих же кущів відділив листя та суцвіття, механічним шляхом, за допомогою сили рук та металевого сита перетер, тим самим незаконно виготовив та зберігав без мети збуту, за для власного вживання, особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс», обіг якого, відповідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою КМУ № 770 від 06.05.2000 року (із змінами та доповненнями) заборонено, в особливо великому розмірі, загальною вагою 6075,941 г, що в перерахунку на суху речовину становить 4810,4156 г.

Після цього, ОСОБА_7 особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс у вигляді висушених кущів та гілок рослин роду «конопля» залишив незаконно зберігати в приміщенні літньої кухні на території домоволодіння за місцем свого проживання, а наркотичний засіб канабіс у подрібненому та перетертому вигляді склав у поліетиленові пакети, картонні коробки, паперові згортки, скляні, полімерні ємкості та продовжив незаконно зберігати у приміщення вказаного будинку, в літній кухні та гаражі того ж домоволодіння, без мети збуту, за для власного вживання, всупереч Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» і Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», з внесеними до них змінами.

В подальшому, в період часу з 10:15 до 12:03 год. 23.12.2020 року, під час проведення санкціонованого обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено висушені рослини роду «конопля», пакети, коробки, конверти та ємкості, заповнені подрібненим особливо небезпечним наркотичним засобом «канабіс», загальною масою 6075,941 г, що в перерахунку на суху речовину становить 4810,4156 г та є особливо великим розміром наркотичного засобу, відповідно до таблиці 1 «Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 року.

Суд першої інстанції проаналізувавши докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , показання останнього з приводу висунутого обвинувачення, прийшов до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_7 винний у вчиненні кримінального правопорушення, але його дії необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, коли предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби, в особливо великих розмірах.

В апеляційній скарзі:
- прокурор просить вказаний вирок скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 9 років з конфіскацією майна.

Вважає, що вказаний вирок суду підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та неправильністю призначення покарання.

Зазначає, що відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №4 від 26.04.2002 року про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування.

На думку прокурора, судом встановлено, але не надано належної правової оцінки об`єктивно підтвердженому факту того, що ОСОБА_7 на початку вересня 2020 року, у вечірній час доби, перебуваючи поряд з покинутою фермою в районі селища «Городище» у м. Павлоград Дніпропетровської області, виявив ростущі рослини роду «конопля», які містять у своєму складі наркотичні засоби. При цьому, ОСОБА_7 зазначив, що кількість виявлених рослин була близько 9-10 кущів та він їх всі зірвав з метою подальшого виготовлення наркотичного засобу канабіс. Також встановлено, що в подальшому ОСОБА_7 незаконно виготовив та за місцем мешкання, зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс в особливо великому розмірі, а саме 6075,941 г, що в перерахунку на суху речовину становить 4810,4156 г. При цьому, розфасував зазначений наркотичний засіб загалом у 7 паперових згортків, 11 полімерних пакетів, 11 скляних банок, 4 полімерні банки, 4 картонні коробки та 1 мішок.

Прокурор вважає, що зазначені факти свідчать про умисел ОСОБА_7 саме на незаконний збут наркотичного засобу канабіс в особливо великому розмірі, що об`єктивно перевищує його потреби у власному вживанні, та на його думку, судом першої інстанції було безпідставно змінено правову кваліфікацію вчиненого ним кримінального правопорушення на ч. 3 ст. 309 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Щодо доводів апеляційної скарги, що вказаний вирок суду підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та неправильністю призначення покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме: незаконному виготовленні, придбанні, зберіганні з метою збуту наркотичних засобів, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби, в особливо великих розмірах.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції змінив правову кваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 , з ч. 3 ст. 307 КК України на ч. 3 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби, в особливо великих розмірах.

На обґрунтування свого висновку суд першої інстанції зазначив, що аналіз досліджених у судовому засіданні доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , показання останнього з приводу висунутого обвинувачення та з цих підстав дійшов висновку,що обвинувачений ОСОБА_7 винний у вчиненні кримінального правопорушення, але його дії необхідно правильно кваліфікувати за ч. 3 ст. 309 КК України, відповідно призначивши покарання з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

Колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, погоджується з висновком суду щодо юридичної кваліфікації вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 309 КК України, виходячи з наступного.

Так, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 309 КК України, характеризується виною у формі прямого умислу: особа усвідомлює суспільно небезпечний характер вчинюваних нею діянь, відповідальність за які передбачено ст. 309 КК України, і бажає їх вчинити, не маючи на меті збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів. Вказівка у статті на вчинення діяння без мети збуту означає, що винна особа, яка незаконно виробляє, виготовляє, придбає, зберігає, перевозить чи пересилає наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги, не має на меті здійснити їх відчуження, а вчиняє вказані дії у власних інтересах. Якраз у наявності чи відсутності такої мети і полягає відмінність між складами злочинів, передбачених статтями 307 та 309 КК України.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію злочину, пов`язаного з незаконним придбанням та зберіганням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, зокрема щодо відсутності чи наявності умислу на збут, суд у кожному конкретному випадку має оцінити обставини справи, які стосуються характеристики мотивів, намірів особи при здійсненні нею такого придбання та зберігання.

Про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів може свідчити великий або особливо великий їх розмір, спосіб упакування та розфасування, а також інші обставини, зокрема: відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини; поведінка суб`єкта злочину; те, що сама особа наркотичних засобів або психотропних речовин не вживає, але виготовляє та зберігає їх.

Колегія суддів зазначає, що Постановою Пленуму Верховного суду України №4 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» визначено, що про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх; тощо.

Як вбачається з матеріалів справи у ОСОБА_7 було виявлено та вилучено висушені рослини роду «конопля», пакети, коробки, конверти та ємкості, заповнені подрібненим особливо небезпечним наркотичним засобом «канабіс», загальною масою 6075,941 г, що в перерахунку на суху речовину становить 4810,4156 г.

Експертними висновками у справі від 18.02.2021 року № 19/104-8/58 та від 17.02.2021 року № 19/104-8/59 підтверджено, що вилучена під час обшуку домоволодіння ОСОБА_7 речовина є особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс, а загальна вага вилученого канабісу складає 6075,941 г, що в перерахунку на суху речовину становить 4810,4156 г, та є особливо великим розміром.

Отже, у ОСОБА_7 були було вилучено наркотичний засіб загальною вагою 6075,941 г, що відповідно до таблиці 1 «Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 року, є особливо великим розміром наркотичного засобу.

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не мав на меті збувати наркотичні засоби, та вважає себе винним за ст. 309 КК України, та те, що він є наркозалежною особою, перебуває тривалий час на відповідних обліках, в теперішній час отримує постійну замісну терапію, але раніше, фактично, щоденно вживав наркотичні засоби, а тому, вирішив незаконно придбати, виготовити та зберігати особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, без мети збуту, за для власного вживання, надав належну оцінку доказам по справі, та прийшов до обґрунтованого висновку, що вони не є прямими доказами на підтвердження вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 зазначених злочинних дій з метою збуту виявлених за місцем його проживання наркотичних засобів, та жодним чином не спростовують позицію обвинуваченого про те, що він є наркозалежною особою, перебуває тривалий час на відповідних обліках, фактично, щоденно вживав наркотичні засоби, а тому, вирішив незаконно придбати, виготовити та зберігати особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, без мети збуту, за для власного вживання.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , було вилучено наркотичний засіб канабіс в особливо великому розмірі, а саме 6075,941 г, що в перерахунку на суху речовину становить 4810,4156 г. Вказаний засіб він розфасував загалом у 7 паперових згортків, 11 полімерних пакетів, 11 скляних банок, 4 полімерні банки, 4 картонні коробки та 1 мішок. Подібне фасування, на думку колегії суддів, не має ознак системності, впорядкованості та інших ознак, які б свідчили на користь висунутого прокурором обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307 КК України.

Висновок щодо відсутності ознак фасування та, відповідно, й рівномірного розподілення наркотичних засобів, що могли б у своїй сукупності свідчити про умисел ОСОБА_7 направлений на їх незаконний збут, узгоджується зі змістом наведених вище експертних висновків, відповідно до яких вміст наркотичного засобу у виявлених під час обшуку згортках, пакетах, коробках, пляшках складає нерівномірну вагу, та має значне коливання у об`ємі від 0.1, 2, 5 г до десятків, сотень грамів, та навіть 1 кг, відповідно.

Відтак суд першої інстанції надав належної оцінки зазначеним обставинам у їх сукупності, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність стороною обвинувачення наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 мети збуту наркотичного засобу. Тому висновки суду першої інстанції щодо перекваліфікації скоєного є правильними.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, за змістом ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Із роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суди визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язанні виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).
Між тим, вказані вимоги закону судом першої інстанції не було дотримано.
Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком, суд послався на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який раніше не судимий, повністю визнав себе винним, наявність у останнього двох малолітніх дітей та хворої матері.
В якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції врахував визнання обвинуваченим своєї провини у об`ємі скоєного, розкаяння та висловлений жаль з приводу вчиненого.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції не встановлено.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції не належним чином враховано те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 309 КК України, а саме, незаконно придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, в особливо великих розмірах. У ОСОБА_7 було вилучено наркотичний засіб канабіс в особливо великому розмірі, а саме 6075,941 г, що в перерахунку на суху речовину становить 4810,4156 г. Тому, на думку колегії суддів, ймовірність вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення, є високою, а його виправлення неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Дані обставини судом першої інстанції належним чином до уваги взяті не були, та при призначенні покарання обвинуваченому, суд не навів переконливих доводів для застосування вимог ст. 75 КК України, та необґрунтовано прийшов до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від покарання з випробуванням.
Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, а призначене покарання із застосуванням ст. 75 КК України, є несправедливим внаслідок м`якості.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Пунктом 2 частини 1 статті 420 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Частиною 1 статті 421 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції, - скасуванню, з ухваленням апеляційним судом свого вироку.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 309 КК України, у відповідності до статей 65-67 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, має двох малолітніх дітей та хвору матір інваліда.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів враховує визнання обвинуваченим своєї провини щодо об`єму вилучених наркотичних засобів, та розкаяння в цій частині.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, - колегією суддів не встановлено.
Колегія суддів приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 незаконно придбав, виготовив та зберігав в своєму домоволодінні наркотичний засіб канабіс в особливо великому розмірі, який зазначено вище, віднесено до особливо небезпечних наркотичних засобів.
Вказане свідчить про стійкість умислу обвинуваченого на скоєння незаконних дій, та враховує, що він зберігав досить велику кількість наркотичного засобу - канабіс.
При призначенні покарання колегія суддів також враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Тому, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років реально.
На думку колегії суддів, саме таке покарання буде співмірним вчиненому протиправному діянню, відповідатиме принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде достатнім для досягнення мети покарання.

В іншій частині вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_10 , - задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.
В решті вирок суду залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4