Справа № 462/3355/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1218/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000392 за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 16.11.2021 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Львова, з вищою освітою, офіційно непрацевлаштованого, одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 17.01.2018 р. Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання відповідно до вимог Закону України «Про амністію»,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 124 КК України,
за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:
Прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 16.11.2021, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 3 роки. Зобов`язано ОСОБА_7 відповідно до ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання з речовим доказом в порядку ст. 100 КПК України.

Прокурор просить вирок суду першої інстанції змінити у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 124 КК України до покарання у виді 1 року 4 місяців обмеження волі. Вважати ОСОБА_7 звільненим, на підставі ст. 75 КК України, від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки. Відповідно до ст. 76 КК України вважати покладеними на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу питань пробації. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.
Апелянт покликається, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 124 КК України, 14.02.2020, тобто до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-УІІІ від 22.11.2018, яким внесено зміни до ст. 124 КК України. Відтак застосування нової редакції ст. 124 КК України в частині застосування покарання у виді позбавлення волі, яке у редакції статті на момент вчинення кримінального правопорушення не передбачалось, є погіршенням становища особи, а тому згідно із ст. 5 КК України нова редакція ст. 124 КК України в частині, що погіршує становище особи (встановлює покарання у виді позбавлення волі) не має зворотної сили та не може бути застосована в цій частині до осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності. Таким чином, суд першої інстанції не дотримався вищезазначених положень щодо дії кримінального закону в часі, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, застосувавши закон, що не підлягає застосуванню та не застосував закон, що підлягає застосуванню.

Окрім цього, відповідно до ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
У порушення зазначених закону України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції безпідставно визначив ОСОБА_7 покарання за ст. 124 КК України у виді 2 років позбавлення волі, тобто у розмірі, який перевищує дві третини максимального строку покарання, передбаченого санкцією статті (1 рік 4 місяці).
Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Судом першої інстанції встановлено, що 14.02.2020 р. приблизно о 20 год. 00 хв. в приміщенні квартири АДРЕСА_2 між потерпілим ОСОБА_9 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та ОСОБА_7 виникла суперечка, під час якої потерпілий ОСОБА_9 , тримаючи в руці кухонний ніж висловив погрозу застосування даного ножа. У цей час ОСОБА_7 , побоюючись за своє життя та здоров`я, а також життя та здоров`я дружини ОСОБА_10 , яка знаходилася в кімнаті та перебувала в післяопераційному стані, діючи умисно, захищаючись від суспільно-небезпечного посягання з боку потерпілого ОСОБА_9 , діючи на випередження, не розрахувавши розмір необхідної та достатньої в даній обстановці шкоди, але з перевищенням меж необхідної оборони і заходів необхідних для припинення неправомірних дій ОСОБА_9 , завдав удари рукою в обличчя потерпілому ОСОБА_9 , при цьому іншою рукою вибивши ніж з руки. Після отриманих ударів ОСОБА_9 втратив рівновагу та впав. Продовжуючи свої протиправні дії потерпілий ОСОБА_9 підійшов до своєї доньки ОСОБА_10 та намагався нанести їй удар в обличчя кулаком, однак остання ухилилася, при цьому кликала на допомогу ОСОБА_7 , який бажаючи припинити протиправні дії ОСОБА_9 , побоюючись за життя та здоров`я ОСОБА_11 , яка перебувала в післяопераційному стані, завдав рукою удар в обличчя ОСОБА_9 , спричинивши тілесні ушкодження. Згідно висновку експерта № 32/20 від 27.02.2020 р. з медичної картки стаціонарного хворого № 5095 та при огляді потерпілого виявлені тілесні ушкодження: синець в навколоорбітальних ділянках з обох сторін, забійна рана в ділянці верхньої губи, травматичний злам коронок 3-х зубів на верхній щелепі, садна на спинці носа, на шиї, в ділянці правого ліктьового суглобу, синець на передній поверхні правого гомілково-ступного суглобу, відрив сухожилка нігтьової фаланги 4-го пальця правої кисті, перелом кісток носа та носової перегородки, відламковий перелом стінок решітчастої кістки, підшкірна гематома лівої тім`яної ділянки. Вказані ушкодження могли утворитись 14.02.2020 від дії тупих предметів, якими могли бути удари такими, не могли утворитися внаслідок падіння з висоти власного росту і відносяться: синці, садна, підшкірна гематома правої тім`яної ділянки та забійна рана верхньої губи до легких тілесних ушкоджень; перелом кісток носа та носової перегородки, відрив сухожилка нігтьової фаланги 4-го пальця правої кисті та травматичний злам коронок 3-х зубів на верхній щелепі - до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; відламковий перелом стінок решітчастої кістки із забоєм головного мозку - до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги, міркування обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з частиною другої статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження. Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 124 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно положень ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів погоджується з покликанням прокурора про те, що суд першої інстанції ухвалив вирок з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.

Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ст. 124 КК України, однак, як вбачається з оскаржуваного вироку, відповідно до вимог КПК України, при призначенні остаточного покарання не в повній мірі було враховано обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, які обтяжують покарання та призначено покарання у виді позбавлення волі, яке не було передбачено за ст. 124 КК України в редакції на момент вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, оскільки в статті містилося максимальний вид покарання у виді обмеження волі.

Так прокурор обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 124 КК України, 14.02.2020, тобто до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-УІІІ від 22.11.2018, яким внесено зміни до ст. 124 КК України. Відтак застосування нової редакції ст. 124 КК України в частині призначення покарання у виді позбавлення волі, яке у редакції статті, на момент вчинення кримінального правопорушення ,не передбачалось, є погіршенням становища особи, а тому згідно із ст. 5 КК України нова редакція ст. 124 КК України в частині, що погіршує становище особи (встановлює покарання у виді позбавлення волі) не має зворотної сили та не може бути застосована в цій частині до осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності. Таким чином, суд першої інстанції не дотримався вищезазначених положень щодо дії кримінального закону в часі, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, застосувавши закон, що не підлягає застосуванню та не застосував закон, що підлягає застосуванню.

Окрім цього, відповідно до ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального закону та підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні в частині призначеного покарання.

Згідно п.2 ч.1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції має право за наслідками апеляційного розгляду скарги змінити вирок чи ухвалу.

Ураховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону який не підлягає до застосування, та не застосування закону, який підлягає застосуванню, що є вагомою підставою для зміни вироку суду в цій частині.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 16.11.2021 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 124 КК України до покарання у виді 1 (одного) року 4 (чотирьох) місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України вважати покладеними на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
У решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: