Номер провадження: 11-кп/813/1928/22
Справа № 509/1243/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

27.09.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення суду в матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 вересня 2022 року, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, уродженця м. Тбілісі, Республіка Грузія, з середньою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, відносно якого на розгляді інших судів маються обвинувальні акти,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185; ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 185 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 06 листопада 2022 року з визначенням застави в розмірі 794500 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області н розгляді перебуває кримінальне провадження № 000640 від 08.08.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 :
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 вересня 2022 року, задоволено клопотання прокурора, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 06.11.2022 року.
Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 , подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою зменшити розмір застави.

Апеляційна скарга мотивована доводами про необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зокрема, апелянт зазначає про непомірність для нього визначеного судом розміру застави.

Крім того, посилається на те, що його перебування в умовах СІЗО під час війни становить небезпеку для його життя.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Учасники судово провадження будучи належним чином повідомленими про розгляд справи в суді апеляційної інстанції до суду не прибули. Заяв про бажання приймати участь в розгляді справи до суду апеляційної інстанції не подавали.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не завершений, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри визначено на стадії досудового розслідування.

Перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_6 , хоча і є особою раніше не судимою, однак на розгляд і інших судів маються обвинувальні акти відносно нього, має громадянство іншої держави, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого, корисного злочину, за вчинення якого передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, офіційно не працевлаштований та неодружений, що вказує на відсутність у нього постійного, легального джерела прибутку та відсутність осіб, які б мали на нього визначальний й вплив з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобіганню існуючим ризикам.

Наведене свідчить про те, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 має бути продовжений з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого.

З огляду на викладене твердження обвинуваченого про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання його під вартою, та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Саме продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ,на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Неспроможні є доводи апеляційної скарги обвинуваченого, щодо безпідставності визначення розміру застави, оскільки розмір застави визначений в межах, передбачених КПК України та на переконання колегії суддів є необхідним і достатнім для запобіганню існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Інші обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі були відомі суду першої інстанції на час розгляду клопотання та цілком враховані при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 вересня 2022 року, якою відносно ньогопродовжено строк тримання під вартою до 06 листопада 2022 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15