Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

15.09.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/483/22, за апеляційними скаргами, які подали обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 серпня 2022 року, задоволено клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 та застосовано щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 332 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кизил-Арват Республіка Туркменістан, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, відповідно до ст. 89 КК України не судимого,
запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 23 жовтня 2022 року включно, із визначенням застави у розмірі 60 (шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 148 860 (сто сорок вісім тисяч вісімсот шістдесят) гривень.

У разі внесення застави, на обвинуваченого ОСОБА_5 строком до 23 жовтня 2022 року, покладені такі процесуальні обов`язки: прибувати до суду за кожним викликом, вимогою та визначеною періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає ( АДРЕСА_1 ), без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
В ухвалі суду вказується на те, що 03.08.2022 до Ужгородського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 332 КК України, що у підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ухвалі також вказується на обґрунтованість підозри, на те, що стороною обвинувачення доведено існування передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується. При цьому, судом першої інстанції взято до уваги те, що: інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів у сфері охорони недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, за що йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років з конфіскацією майна; що суд у вироку може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих чи свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, що в свою чергу свідчить про існування ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з метою дачі, зміни ними показань на його користь, що створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких; обвинувачений ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, на розгляді в Берегівському районному суді Закарпатської області щодо нього знаходиться кримінальне провадження за ч. 3 ст. 332 КК України. Разом із тим, в ухвалі вказується на те, що в суду відсутні підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме впливати на інших осіб, які на даний час не встановлені, і при цьому ризик впливу на понятих, експерта, спеціаліста є необґрунтованим, оскільки стороною обвинувачення не конкретизовані прізвища понятих, спеціаліста, експерта, а також не додані відомості про залучення у кримінальному провадженні спеціалістів та призначення експертиз. Тому, з огляду на фактичні обставини кримінального провадження, встановлені під час розгляду клопотання відомості, у тому числі ті, які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а також доведених у кримінальному провадженні ризиків, суд першої інстанції дійшов висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого шляхом застосування щодо нього інших, більш м`яких запобіжних заходів, окрім як виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не видається можливим, а відтак підстав для застосування щодо ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів немає, оскільки більш мякі запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання встановленим ризикам. Разом із тим, взявши до уваги відсутність у матеріалах кримінального провадження достеменних даних щодо майнового стану обвинуваченого ОСОБА_5 , специфіку кримінального правопорушення, встановлені ризики, вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_5 , суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність визначення застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка, у разі її внесення, на переконання суду буде стримувати можливу протиправну поведінку обвинуваченого під загрозою звернення її у дохід держави, а також забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених п. п. 1-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.
В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_5 вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною. Стверджує, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він раніше не переховувався від органу досудового розслідування, має постійне місце проживання та на утриманні чотирьох дітей, у тому числі одну новонароджену дитину. Крім того, посилається на те, що прокурором не взято до уваги його пояснення про те, що під час затримання працівники поліції підкинули йому в кишеню 100 доларів США, і при цьому, прокурору не відомі прізвища понятих. Просить ухвалу суду скасувати та застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту;
- захисник ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала суду є незаконною. Посилається на те, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_5 спростовується тим, що він має постійне місце проживання, веде усталений спосіб життя, хоча офіційно не працевлаштований, однак на життя заробляє обробкою Закарпатського андезиту, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, у тому числі і одну новонароджену дитину. Також зазначає і про відсутність ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 не відомі відомості про осіб, які є свідками обвинувачення, так як він з матеріалами кримінального провадження не знайомився, реєстру матеріалів досудового розслідування не отримував. Щодо ризику вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення чи продовження того, в якому обвинувачується, захисник вказує на те, що такий також відсутній, оскільки ОСОБА_5 відповідно до ст. 89 КК України не судимий, стороною обвинувачення не надано доказів про наявність у нього зв`язків з особами, які раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, а вирок у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , яке знаходиться на розгляді Берегівського районного суду Закарпатської області, не ухвалено, що свідчить про те, що ОСОБА_5 на даний момент вважається не винуватим. Тому, апелянт вважає, що матеріали судового провадження не містять доказів, які б свідчили про те, що застосування щодо ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, зокрема і цілодобового домашнього арешту, не забезпечить запобігання ризикам, на які вказується у клопотанні прокурора та ухвалі слідчого судді. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав апеляційні скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Апеляційні скарги розглядається у відсутності прокурора та захисника, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що прокурор та захисник належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак подали заяви про розгляд апеляційних скарг без їхньої участі, а обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував щодо розгляду матеріалів кримінального провадження без участі прокурора та захисника.

Доводи апеляційних скарг про незаконність та необґрунтованість судового рішення відхиляються з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано взяв до уваги те, що: інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів у сфері охорони недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, і йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до дев`яти років із позбавленням права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна; суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих чи свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому прокурору; обвинувачений ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований і на розгляді Берегівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження щодо нього за ч. 3 ст. 332 КК України.

Разом із тим, суд першої інстанції дав належну оцінку фактам відсутності обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідності проведення судом процесуальних дій, у тому числі й допиту свідків, які наразі судом не допитувалися, а також дослідження доказів.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду про те, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, а саме ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з метою дачі, зміни ними показань на його користь, що створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.
Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на свідків чи інших учасників кримінального провадження, не вчинятиме інших кримінальних правопорушень, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Поряд із цим, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме впливати на інших осіб, які на даний час не встановлені, і при цьому ризик впливу на понятих, експерта, спеціаліста є необґрунтованим, оскільки стороною обвинувачення не конкретизовані прізвища понятих, спеціаліста, експерта, а також не додані відомості про залучення у кримінальному провадженні спеціалістів та призначення експертиз.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він раніше не переховувався від органу досудового розслідування, має постійне місце проживання та на утриманні чотирьох дітей, у тому числі одну новонароджену, - апеляційний суд визнає такими, що не спростовують наявність передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків.

Із цих підстав, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність вищезгаданих ризиків та необхідність застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - апеляційний суд не бере до уваги й відхиляє і доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, веде усталений спосіб життя, хоча офіційно не працевлаштований, однак на життя заробляє обробкою Закарпатського андезиту, має на утримання чотирьох малолітніх дітей, у тому числі і одну новонароджену; ОСОБА_5 не відомі відомості про осіб, які є свідками обвинувачення, так як він з матеріалами кримінального провадження не знайомився, реєстру матеріалів досудового розслідування не отримував; ОСОБА_5 відповідно до ст. 89 КК України не судимий, стороною обвинувачення не надано доказів про наявність у нього зв`язків з особами, які раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, а вирок у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , яке знаходиться на розгляді Берегівського районного суду Закарпатської області, не ухвалено, що свідчить про те, що ОСОБА_5 на даний момент вважається не винуватим.

Тому, доводи апеляційної скарги захисника про те, що матеріали судового провадження не містять доказів, які б свідчили про те, що застосування щодо ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, зокрема і цілодобового домашнього арешту, не забезпечить запобігання ризикам, на які вказується у клопотанні прокурора та ухвалі слідчого судді, - колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

При оцінці доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що під час затримання працівники поліції підкинули йому в кишеню 100 доларів США, і при цьому, прокурору не відомі прізвища понятих, колегія суддів зазначає, що на цій стадії процесу, зокрема при вирішенні питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати будь-яку оцінку чи вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті. Тому, ці доводи визнаються такими, що також не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 таких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.

Крім того, колегія суддів вважає, що, постановляючи ухвалу про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, негативні наслідки для суспільства та держави від кримінальних правопорушень, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , дані про особу обвинуваченого, його майновий стан, і обґрунтовано визначив розмір застави у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 148860 гривень, який, на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, - апеляційний суд вважає, що встановлений судом обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на даному етапі судового провадження є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні. Разом із тим, апеляційним судом не встановлено підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 і такий обумовлений також високим ступенем суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та тяжкими наслідками для суспільства від злочинів у сфері охорони недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації в умовах воєнного стану.
Відхиляючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначений судом першої інстанції розмір застави.

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, у тому числі і цілодобовий домашній арешт, або визначення меншого розміру застави.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційних скарг, доводи яких не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказувалось.
Керуючись ст. ст. 177, 181, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги, які подали обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 серпня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_7 та застосовано щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 23 жовтня 2022 року включно, з визначенням застави у розмірі 60 (шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 148860 (сто сорок вісім тисяч вісімсот шістдесят) гривень, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: