Провадження № 1-кп/625/33/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2022 р. с. Різуненкове

Коломацький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у селі Різуненкове Богодухівського району Харківської області кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2022 року за № 0000224, щодо обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Коровинці Бердичівського району Житомирської області, українця, громадянина України, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Краснокутським РВ ГУМВС України в Харківській області 03 вересня 2011 року, з вищою освітою, розлученого, військовослужбовця ЗСУ, старшого стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в :

18 травня 2022 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи в дворі домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , після спільного розпивання алкогольних напоїв із своїм рідним братом ОСОБА_6 , діючи з неконкретизованим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті і свідомо припускаючи настання таких наслідків, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, наніс один удар лезом розкладного ножа, який тримав у своїй правій руці, в область шиї ОСОБА_6 , внаслідок чого згідно висновку судово медичної експертизи №12-14/70-БГ/22 від 01 червня 2022 року завдав останньому тілесне ушкодження у вигляді різаної рани лівої підщелепної області, яке за ступенем тяжкості кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Не заперечуючи своєї причетності до заподіяння потерпілому тілесного ушкодження та способу його заподіяння нанесення удару лезом розкладного ножа, а також не оспорюючи дати, часу та місця вчинення цих дій, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні замаху на умисне вбивство ОСОБА_6 не визнав та дав показання про те, що 25 травня 2022 року військовий підрозділ ЗСУ, в якому він ніс службу, повинні були направити на передову позицію, і перед цим ротний давав можливість військовослужбовцям ненадовго потрапити додому, і, оскільки 20 травня 2022 року мало б виповнитися 40 днів після смерті матері, він вирішив скористатися можливістю пом`янути її зі своїми братами. Так 18 травня 2022 року ОСОБА_7 приїхав в селище Коломак, де його зустрів брат ОСОБА_9 , вони разом в магазині придбали продукти харчування, а потім поїхали в село Нагальне, де проживають його брати. Побувши певний час вдома у брата ОСОБА_10 та поспілкувавшись із ним, вони разом, а також із ОСОБА_11 пішли додому до брата ОСОБА_12 , де спільно вживали алкогольний напій горілку, після чого повернулися додому до ОСОБА_10 , при цьому ОСОБА_9 залишився у себе вдома. Також, згідно показань обвинуваченого, після повернення додому до потерпілого, вони розмовляли з приводу планів щодо утримання материного домоволодіння, обробляння городу, і для цих цілей ОСОБА_7 передав своєму братові ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1000 гривень та пообіцяв в подальшому надавати йому матеріальну допомогу, оскільки був задоволений тим, що материнське домоволодіння буде під постійним наглядом брата. Після цього потерпілий повідомив про свої наміри вийти впоратися по господарству та вийшов на подвір`я, а обвинувачений залишився в приміщенні літньої кухні, щоб приготувати їжу. Потім, як пояснив ОСОБА_7 , його покликав ОСОБА_6 , який сидів під стінкою на лавці в дворі біля літньої кухні, покурити цигарки, і він, виходячи із літньої кухні та тримаючи в руці свій розкладний ніж, придбаний ним в березні 2022 року після зарахування його до лав ЗСУ, і який безпосередньо перед виходом із житлового приміщення використовував у процесі приготування їжі, якимось чином втратив рівновагу, можливо внаслідок спіткання, і почав падати в напрямку стінки, під якою на лавці сидів його брат, і під час падіння ножем задів шию потерпілого. Як це трапилося обвинувачений точно пояснити не зміг, посилаючись на своє негарне самопочуття, викликане смертю матері та втомою внаслідок того, що за останні дві доби, які передували цьому, він мав можливість поспати лише чотири години. Також, обвинувачений дав показання про те, що після того, коли він побачив, що в потерпілого рана на шиї, він перелякався та розгубився, бо потерпілий є його братом, а тому відразу не міг зрозуміти, як треба діяти. Після того, як потерпілого завели в будинок для надання допомоги, він зайшов в приміщення літньої кухні, почав шукати телефон, щоб викликати швидку допомогу, і, знайшовши мобільний телефон, виявив, що його акумуляторна батарея розряджена. Після цього в приміщення літньої кухні зайшов ОСОБА_13 і повідомив, що швидку медичну допомогу вже викликали і попрохав знайти тканину для перев`язки рани потерпілому. Відшукавши простиню та передавши її ОСОБА_14 , обвинувачений присів на ліжко, де й пробув до приїзду працівників поліції.

При цьому, як запевнив обвинувачений, він дуже шкодує, що так сталося, і що намірів завдавати тілесних ушкоджень та позбавляти життя свого брата в нього не було, бо ніяких конфліктів і сварок із потерпілим у нього взагалі не виникало, навпаки, - він був задоволений тим, що брат погодився доглядати за материним домоволодінням.

Не зважаючи на заперечення обвинуваченим умислу на заподіяння будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому, його винуватість в умисному заподіянні ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я доведена сукупністю досліджених судом доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності, належності та допустимості.

Так, повторно допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 дав показання про те, що він є рідним братом обвинуваченого, з яким у нього завжди були гарні стосунки, і що вранці 18 травня 2022 року, близько 10 години 00 хвилин, до нього із військової служби приїхав обвинувачений, щоб пом`янути їх матір, з дня смерті якої наближалися сорок днів. Вони певний час побули разом вдома, а потім поїхали до їх третього брата ОСОБА_12 , де пробули недовго і повернулися додому. Прибувши в своє помешкання, як повідомив потерпілий, він, маючи намір виконати господарські справи, перевдягнувся, попрохав обвинуваченого приготувати вечерю та вийшов у двір свого домогосподарства і присів на лавку, покликавши при цьому свого брата викурити по цигарці, обвинувачений відразу вийшов із житлового приміщення та раптово наніс удар ножем в його шию. При цьому потерпілий пояснив, що він в той час сидів на лавці і побачив, як обвинувачений підійшов до нього з розкладним невеликим ножем у правій руці та нічого не говорячи, раптово, ніби замахнувся рукою, в якій був ніж, на що потерпілий відреагував ухиленням від удару та відштовхуванням руки обвинуваченого, в якій був ніж. Також ОСОБА_6 зазначив, що не зрозумів як це сталося, адже ніяких конфліктів у нього з братом не було, а тому зробив припущення, що це сталося випадково з необережності, внаслідок того, що обвинувачений, підходячи до нього, спіткнувся та почав падати. Крім того, потерпілий пояснив, що певний час після цього, обвинувачений відійшов від нього на певну відстань і зупинився, стояв, нічого не говорив, бо був і сам у шоковому стані. Потім, як запевнив потерпілий, його завели в будинок, у якому тимчасово проживають переселенці, де йому надали першу допомогу, перев`язали рану на шиї, а обвинувачений залишився стояти у дворі домоволодіння, а потім приїхала карета швидкої допомоги і його для надання медичної допомоги відвезли до лікарні в місто Валки, де зашили рану на шиї. Також потерпілий пояснив, що його брат ОСОБА_7 не хотів його вбивати, адже ніяких конфліктів між ними не було, і, якби в обвинуваченого був такий намір, він би це зробив, адже в нього була така можливість. Крім того потерпілий дав суду показання про те, що в лікарні, коли йому надавалася медична допомога, він, будучи в шоковому стані та злим на брата за вчинене ним, говорив, що обвинувачений погрожував йому, хоча на справді ніяких погроз не було, а також заперечив те, що під час проведення судово-медичної експертизи та слідчого експерименту у місті Богодухові він повідомляв про якісь погрози брата в його адресу.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 дав свої показання про те, що він зі своєю сім`єю проживає в селі Нагальне у житловому будинку домоволодіння, яке за життя належало матері обвинуваченого та потерпілого, давно і добре знайомий із цією сім`єю, позаяк тривалий час проживали з ними по сусідству. Також свідок дав свої свідчення про те, що потерпілий, а до своєї смерті й його мати, проживали в іншому житловому приміщенні в літній кухні цього ж домоволодіння, тобто будинок та літня кухня розташовані в одному дворі. В день, коли ОСОБА_7 наніс ножове поранення своєму братові ОСОБА_6 , свідок ОСОБА_15 , згідно наданих суду показань, перебував у будинку разом із членами своєї сім`ї, а потерпілий, обвинувачений та ОСОБА_13 в приміщенні літньої кухні, до вони зібралися, щоб пом`янути покійну матір братів ОСОБА_16 . В якийсь час в двері будинку, де на той час перебував свідок, постукав ОСОБА_13 та повідомив, що ОСОБА_17 наніс ножове поранення ОСОБА_18 . Після цього, як запевнив свідок, він відразу вийшов із будинку та побачив, що ОСОБА_19 стояв на подвір`ї та тримався своєю рукою за шию чи щоку, а ОСОБА_17 в той час просто стояв на відстані близько трьох метрів від потерпілого. Після цього свідок ОСОБА_15 завів ОСОБА_20 до свого помешкання, вклав його у ліжко та надав допомогу, перев`язавши рану на шиї, після чого вийшов на подвір`я та побачив, як у ОСОБА_21 , який в той час заходив у літню кухню, випав ніж. Побачивши це, свідок підійшов та підняв той ніж та, про всяк випадок, сховав його. Також свідок дав суду показання про те, що в той день обвинувачений та потерпілий не конфліктували, гучних розмов та сварок між ними не виникало, якусь неприязнь один до одного не проявляли, а тому свідок висловив своє припущення, що причин для вбивства свого брата у ОСОБА_22 не існувало, і якби він мав намір позбавити брата життя, він би це здійснив, бо ця можливість у нього реально існувала.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні дав показання про те, що він проживає безпосередньо по сусідству із ОСОБА_24 і добре знайомий із ним та його братом ОСОБА_25 близько п`яти років. Згідно показань свідка ОСОБА_23 в той день, коли обвинувачений завдав тілесних ушкоджень потерпілому, вони всі разом вживали алкогольні напої спочатку вдома у ОСОБА_12 - брата ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , а потім в літній кухні у ОСОБА_27 , жарили шашлик, і коли свідок пішов до себе додому нарубати дров, почув як його покликав ОСОБА_19 , і повернувшись через хвіртку у двір потерпілого, свідок побачив, що останній сидів на лавці та прикривав кофтиною рану на шиї, при цьому ОСОБА_28 повідомив, що рану йому завдав ОСОБА_17 ножем, про причини чому це сталося нічого не говорив. Після цього, як пояснив ОСОБА_23 , він покликав переселенців, допоміг потерпілому зайти у їх будинок, викликав швидку медичну допомогу та зателефонував ОСОБА_29 і повідомив йому про те, що трапилося. Невдовзі приїхав ОСОБА_9 , а потім карета швидкої медичної допомоги. В цей час ОСОБА_30 перебував у літній кухні на дивані. Про всяк випадок, як пояснив свідок ОСОБА_23 , він разом із ОСОБА_12 зв`язали руки обвинуваченому, який був в нетверезому, неадекватному та шоковому стані. Також свідок дав суду показання про те, що ні з обвинуваченим, ні з потерпілим про причини інциденту він не розмовляв, а тому для нього є не зрозумілим, як таке взагалі могло статися, адже того дня між братами були гарні стосунки, вони не конфліктували та не сварилися.

Суд звертає увагу на те, що показання потерпілого повністю узгоджуються із показаннями вказаних вище свідків і не спростовують твердження обвинуваченого про відсутність в нього умислу на вбивство потерпілого.

Крім вищезазначених показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, вина ОСОБА_7 в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, також підтверджується іншими доказами, наданими стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженими судом.

Так, факт належного та своєчасного відкриття кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР о 22 годині 52 хвилини 25 секунд 18 травня 2022 року за № 0000224 ,підтверджено відповідним витягом (а.с. 48) та повідомленням слідчого про початок досудового розслідування (а.с. 47), які самі по собі хоча й не є доказами, що підтверджує винуватість ОСОБА_6 , проте беруться судом до уваги для оцінки здобутих під час досудового розслідування доказів на предмет їх допустимості.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення вбачається, що 18 травня 2022 року о 22 годині 50 хвилин у місті Валки начальником відділення № 2 СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_31 від ОСОБА_6 прийнято його усну заяву, зі змісту якої вбачається, шо 18 травня 2022 року ОСОБА_7 завдав заявникові один удар ножем в область щиї (а.с. 54).

За змістом протоколу огляду місця події з фототаблицею (а.с. 56-65) 19 травня 2022 року в проміжок часу із 00 годин 10 хвилин по 00 годин 20 хвилин за письмовим дозволом ОСОБА_6 (ас. 66) начальником відділення № 2 СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_31 в присутності понятих ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , а також за участю ОСОБА_6 проведено огляд домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого виявлені та вилучені: 1) розкладний пірочинний ніж ТМ «GrandWay 440 Stainless»; 2) дві скляні чарки; 3) прозору полімерну пляшку, об`ємом 0,5л. із залишками рідини із різким запахом, схожим із запахом алкоголю; 4) один змив із ножа; 5) один відбиток пальців рук із ножа; 6) куртку захисного кольору зі слідами речовини бурого кольору.

Вказані вище речі, що були вилучені під час огляду домоволодіння, постановою старшого слідчого СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_34 від 19 травня 2022 року визнані та долучені до матеріалів кримінального провадження у якості речових доказів (а.с. 67) та згідно відповідної квитанції за №21 від 19 травня 2022 року прийняті на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області (а.с. 68), а в подальшому на розкладний пірочинний ніж ТМ «GrandWay 440 Stainless», дві скляні чарки, прозору полімерну пляшку, об`ємом 0,5л. із залишками рідини та куртку захисного кольору зі слідами речовини бурого кольору відповідною ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області, постановленої 24 травня 2022 року, накладено арешт (а.с. 74-76).

Згідно відомостей, зафіксованих у протколі проведення слідчого експерименту із фототаблицею (а.с. 80-83), 01 червня 2022 року в проміжок часу із 12 години 35 хвилин по 12 годину 50 хвилин у приміщенні Богодухівського РВ ХОБСМЕ в місті Богодухів старшим слідчим СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_34 у присутності понятих ОСОБА_35 та ОСОБА_36 та за участю судово-медичного експерта Богодухівського РВ ХОБСМЕ ОСОБА_37 проведено слідчий експеримент, в ході якого потерпілий ОСОБА_6 показав та розповів де, коли, за яких обставин і як саме обвинувачений ОСОБА_7 наніс йому один удар ножем в область шиї.

Згідно висновку експерта за №12-14/70-БГ/22 від 01 червня 2022 року (а.с. 85-86) за результатами проведеної на підставі відповідної постанови старшого слідчого СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_34 від 30 травня 2022 року (а.с. 84) судово-медичної експертизи ОСОБА_6 лікар судово-медичний експерт ОСОБА_38 дійшла висновку, що у ОСОБА_6 мало місце тілесне ушкодження різана рана лівої підщелепної області, яка за ступенем тяжкості кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що потягло короткочасний розлад здоров`я терміном більше 6 днів, але не більше 3-х неділь (21 день). Вказане тілесне ушкодження утворилося від одноразової ріжучої дії ріжучого предмету, яким могло бути і лезо ножа, що був наданий на експертизу, в період часу, вказаний в постанові, тобто 18 травня 2022 року. Також, згідно висновку експерта відсутні будь-які судово-медичні дані, що вищевказане ушкодження було спричинене ОСОБА_6 власноручно, також виключено отримання цієї різаної рани в наслідок падіння з висоти власного зросту, а тому різана рана лівої підщелепної області, що малася у ОСОБА_6 , нанесена йому сторонньою особою внаслідок 1 (одного) травматичного впливу, з прикладенням сили, достатньої для її спричинення.

Згідно висновку експерта за №12-14/75-БГ/22 від 15 червня 2022 року (а.с. 88-89), за результатами проведеної на підставі відповідної постанови старшого слідчого СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_34 від 14 червня 2022 року (а.с. 87) судово-медичної експертизи лікар судово-медичний експерт ОСОБА_38 дійшла висновку, що мав місце причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_7 , на які вказував потерпілий ОСОБА_6 під час проведення з ним слідчого експерименту, та тілесним ушкодженням, що малося у нього і було вказано у висновку експерта за №12-14/70-БГ/22 від 01 червня 2022 року.

Допитана у судовому засіданні лікар судово-медичний експерт ОСОБА_38 дала показання про те, що нею дійсно проводилися вищевказані судово-медичні експертизи і підтвердила, що тілесне ушкодження у потерпілого виникло внаслідок ріжучої дії ножем за обставин, на які вказував потерпілий під час проведення слідчого експерименту з його участю, тобто тілесне ушкодження потерпілим отримане внаслідок нанесеного йому удару ножем іншою особою, за обставин, коли потерпілий перебував у сидячому положенні, а інша особа, тримаючи у правій руці ніж, нанесла один удар ножем в область шиї потерпілого, який при цьому відхилився в протилежному напрямку. При цьому експерт пояснила, що отримати це тілесне ушкодження внаслідок якихсь необережних дій з боку іншої особи внаслідок її раптового падіння, потерпілий не міг.

З висновків експерта № 14/1796-Дм/22 від 16 червня 2022 року (а.с. 93-94), № 14/1797-Дм/22 від 16 червня 2022 року (а.с. 98-99) та №14/1798-Дм/22 від 16 червня 2022 року (а.с. 103-104) вбачається, що за результатами проведених на підставі відповідних постанов старшого слідчого СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_34 від 01 червня 2022 року (а.с. 90, 95, 100) судово-медичних імунологічних експертиз судово-медичний експерт-імунолог ОСОБА_39 дійшов висновків, що: 1) кров потерпілого ОСОБА_6 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А; 2) на фрагменті гігієнічної палички зі змивом із ножа, вилученого під час огляду місця події, виявлена кров людини групи В з ізогемаглютиніном анти-А, походження якої від потерпілого ОСОБА_6 не виключається; 3) на чоловічій куртці захисного кольору, яка належить ОСОБА_7 , знайдена кров людини групи В з ізогемаглютиніном анти-А, походження якої від потерпілого ОСОБА_6 не виключається.

Висновком експерта за № СЕ-19/121-22/5514-Д від 06 червня 2022 року з додатком (а.с. 112-117), зробленим старшим судовим експертом сектору дактилоскопічних досліджень відділу криміналістичних досліджень Харківського НДЕКЦ МВС ОСОБА_40 за результатами проведеної на підставі постанови старшого слідчого СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_34 від 21 травня 2022 року (а.с. 110) судової експертизи, підтверджено, що два сліди пальців рук 25х15 мм та 22х15 мм, які відкопійовані на відрізок липкої стрічки розмірами 53х28 мм є придатними для ідентифікації особи і ці два сліди пальців рук залишені відповідно відбитком середнього та безіменного пальців правої руки особою, дактилокарта якої надана на дослідження та заповнена на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №137 від 06 червня 2022 року (а.с. 107-109) за результатами проведеної на підставі відповідної постанови старшого слідчого СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_34 від 01 червня 2022 року (а.с. 105) судово-психіатричної експертизи лікар судово-психіатричний експерт ОСОБА_41 дійшов наступних висновків: 1) на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 будь-яким психічним захворюванням не страждав, не виявляв ознак будь-якого хворобливого розладу психічної діяльності, знаходився в стані алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними; 2) на час проведення експертизи ОСОБА_7 будь-яким психічним захворюванням не страждав і не виявляв ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними; 3) як особа, яка не є душевно хворою, ОСОБА_7 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складеного о 03 годині 02 хвилини 19 травня 2022 року старшим слідчим СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_34 (а.с. 134-138), вбачається, що 18 травня 2022 року о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_7 фактично затриманий як підозрюваний у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України. При цьому, у відповідній графі вказаного протоколу затриманим ОСОБА_7 в присутності захисника адвоката ОСОБА_8 власноруч записані пояснення щодо підстав його затримання. Так, у вказаному вище протоколі ОСОБА_7 власноруч записано: «затриманий за нанесення ножової рани з необережності брату ОСОБА_6 за підтримку Росії».

Належність, допустимість та достовірність наведених вище доказів у суду сумнівів не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один із одним, у зв`язку з чим суд їх прийняв, та вважає такими, що є достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого.

Разом з цим, суд не визнає допустимими показання допитаної у судовому засіданні лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_37 про те, що будучи присутньою під час проведення слідчого експерименту із потерпілим, вона чула, як останній повідомляв про висловлені обвинуваченим в його адресу погрози, оскільки згідно імперативних вимог ч. 7 ст. 97 КПК України у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , то, як зазначалось вище, органом досудового розслідування вони кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. У вчиненні саме вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_7 обвинувачувався згідно обвинувального акту.

Надаючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_7 суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед інших обставин, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Стаття 92 КПК України покладає обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно зі статтею 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За змістом правової норми, закріпленої ст. 24 КК України, наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Тобто із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом.

Інакше кажучи, суб`єктивне ставлення ОСОБА_7 до наслідків своїх дій, яке є визначальним в цьому випадку, мало б характеризуватися тим, що обвинувачений ОСОБА_7 мав би усвідомлювати суспільно небезпечний характер інкримінованого йому діяння, передбачати його суспільно небезпечні наслідки, бажати їх настання, і мав би діяти з прямим умислом, спрямованим саме на позбавлення життя потерпілого.

Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.

Заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості. А оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.

Відповідні висновки викладені в постановах Верховного Суду 09 жовтня 2018 року у справі № 760/4968/15-к, 18 грудня 2018 року у справі № 569/2944/16-к, від 13 лютого 2020 року у справі №164/1826/17, 17 вересня 2020 року у справі №206/4163/19, 26 лютого 2019 року у справах № 653/1302/15-к та №362/7312/15-к, у постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 610/3116/17, тощо.

Обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на випадковість завдання ним з необережності шкоди здоров`ю потерпілого, заперечував, що, наносячи відповідне тілесне ушкодження, бажав настання смерті потерпілого свого рідного брата ОСОБА_6 , який також не погоджується із обвинуваченням ОСОБА_7 у закінченому замаху на вбивство.

При цьому сукупністю досліджених судом доказів, зокрема таких як показання потерпілого, обвинуваченого та свідків підтверджено, що обвинувачений та потерпілий є рідними братами, підтримують родині стосунки, надають допомогу один одному, не сварилися та не конфліктували як вдень отримання потерпілим тілесного ушкодження, так і до цього, обвинувачений у день перед вчиненням кримінального правопорушення надав матеріальну допомогу потерпілому у вигляді грошових коштів на утримання домогосподарства, яке залишилося після смерті матері, та дав обіцянку потерпілому і в подальшому надавати грошову допомогу на такі цілі.

Обвинувачений наніс удар ножем, який не готувався ним для вчинення злочину, а опинився в його руках у зв`язку із тим, що безпосередньо перед вчиненням кримінального правопорушення по відношенню до потерпілого, використовувався обвинуваченим у процесі приготування їжі.

Після нанесення обвинуваченим удару ножем потерпілий виявляв ознаки життя, здійснював самостійні дії, підійнявся із лавки, на якій сидів, певний проміжок часу стояв перед обвинуваченим та прикривав рукою рану, самостійно пересувався, і, усвідомлюючи це та маючи реальну можливість продовжити свої протиправні дії, позаяк у нього для цього було достатньо часу та існувала об`єктивна можливість, обвинувачений цього не здійснював.

Враховуючи розташування потерпілого, який перебував у сидячому положенні та був у стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений, за умови існування у нього умислу на вбивство брата, не був позбавлений можливості нанести відповідний удар ножем в частину тіла потерпілого, який з більшою ймовірністю міг би призвести до настання смерті потерпілого - безпосередньо в серце, або ж нанести декілька ударів, в тому числі і в шию, вчинити інші дії, внаслідок яких ймовірність настання смерті потерпілого суттєво збільшилася б.

Крім того суд зазначає, що прокурор, посилаючись на протокол слідчого експерименту, в обґрунтування обвинувачення висловив позицію про те, що обвинувачений погрожував потерпілому, оскільки останній під час проведення слідчого експерименту повідомляв про це. Проте прокурор не скористався своїм правом та не спростував належними і допустимими доказами показань потерпілого, який у судовому засіданні повідомив, що при проведенні слідчого експерименту він не повідомляв про якісь погрози з боку обвинуваченого. Під час повторного допиту потерпілий дав показання про те, що про висловлені обвинуваченим погрози він міг повідомляти лише «згарячу» безпосередньо при наданні йому першої медичної допомоги, позаяк в той час був дуже злий на свого брата, а під час проведення слідчого експерименту він такого не повідомляв, бо погроз обвинувачений у його адресу насправді не висловлював.

Крім того, з приводу тієї обставини, що обвинувачений після нанесення удару ножем в шию потерпілого не надавав йому медичної допомоги, суд вважає за доцільне зазначити, що обвинувачений пояснив це тим, що він перелякався та розгубився, бо потерпілий є його рідним братом, а тому відразу не міг зрозуміти, як треба діяти, і після того, як потерпілого завели в будинок для надання допомоги, він зайшов в приміщення літньої кухні, почав шукати телефон, щоб викликати швидку допомогу, і, знайшовши мобільний телефон, виявив, що його акумуляторна батарея розряджена, після чого в приміщення літньої кухні зайшов ОСОБА_13 і повідомив, що швидку медичну допомогу вже викликали і попрохав знайти тканину для перев`язки потерпілому рани. Обвинувачений відшукав простиню та передав її ОСОБА_14 .

Вказані обставини свідчать про небажання у обвинуваченого настання смерті потерпілого, а сам факт ненадання безпосередньо обвинуваченим медичної допомоги потерпілому не може беззаперечно свідчити про його бажання настання такого наслідку як смерть потерпілого, який, як вже зазначалося вище, виявляв ознаки життя, здійснював самостійні дії, підійнявся із лавки, на якій сидів, певний проміжок часу стояв перед обвинуваченим та прикривав рукою рану, самостійно зайшов у будинок, де йому була надана допомога, і обвинувачений, побачивши, що в дворі крім нього та потерпілого, є ще й інші люди допитані у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_23 , міг розраховувати, що відповідна перша допомога буде надана ними, що і було зроблено. При цьому, слід зазначити, що обвинувачений не перешкоджав наданню відповідної медичної допомоги потерпілому, а навпаки сприяв цьому, відшукавши та передавши ОСОБА_23 простиню для перев`язування рани у потерпілого.

За змістом ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватись, зокрема, на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Оцінюючи сукупність зазначених вище встановлених судом фактичних обставини, врахувавши характер відносин між обвинуваченим та потерпілим, обставини, за яких обвинувачений наніс відповідне тілесне ушкодження потерпілому, спосіб та кількість нанесених обвинуваченим ударів - одного удару ножем, характер тілесного ушкодження, припинення обвинуваченим ОСОБА_7 відповідних протиправних дій за наявності можливості їх продовжити та за умови, що потерпілий виявляв ознаки життя, поведінку обвинуваченого після повідомлення йому про те, що потерпілому надається допомога та викликано швидку медичну допомогу, тощо, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, що ОСОБА_7 , спричиняючи потерпілому ОСОБА_6 відповідне тілесне ушкодження, бажав настання його смерті, а тому він має нести кримінальну відповідальність за наслідками, що настали: у вигляді легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я у потерпілого.

А тому суд не погоджується із кваліфікацією дій ОСОБА_6 , яке наведене в обвинувальному акті, щодо виконання ним усіх дій, які він вважав необхідним для заподіяння смерті ОСОБА_6 , а саме закінченому замаху на вбивство.

Оцінюючи спрямованість умислу в діях обвинуваченого на заподіяння потерпілому тілесного ушкодження, суд враховує знаряддя, яке використовувалося обвинуваченим при вчиненні кримінального правопорушення, локалізацію тілесного ушкодження та механізм його завдання, причини припинення злочинних дій, поведінку обвинуваченого і потерпілого, що передувала події, їх стосунки і, з врахуванням встановлених судом фактичних обставин, суд доходить висновку, що ОСОБА_7 , наносячи один удар ножем в область шиї потерпілого, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілого, та свідомо припускав їх настання, а тому спричинив легке тілесне ушкодження потерпілому, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, умисно, що повністю доведено в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд відхиляє версію як потерпілого, так і сторони захисту про випадковість завдання тілесного ушкодження внаслідок раптового падіння обвинуваченого, повністю погоджуючись з цього приводу із доводами сторони обвинувачення.

Правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2013 року у справі №5-32кс12, згідно якої замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату - це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчинити замаху на їх досягнення.

Аналогічні правові позиції містяться у постановах Верховного суду від 30 серпня 2019 року у справі №140/548/17, від 15 серпня 2019 року у справі №610/3116/17.

Таким чином, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, суд дійшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, а саме закінченому замаху на умисне вбивство, в судовому засіданні не знайшла свого об`єктивного підтвердження і така кваліфікація його дій є помилковою.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За наведених обставин, суд доходить висновку про неправильність кваліфікації неправомірних дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України

Оскільки, виходячи із встановлених у судовому засіданні фактичних обставини, суд вважає доведеним, що 18 травня 2022 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи в дворі домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , після спільного розпивання алкогольних напоїв із своїм рідним братом ОСОБА_6 , діючи з неконкретизованим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті і свідомо припускаючи настання таких наслідків, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, наніс один удар лезом розкладного ножа, який тримав у своїй правій руці, в область шиї ОСОБА_6 , внаслідок чого згідно висновку судово медичної експертизи №12-14/70-БГ/22 від 01 червня 2022 року завдав останньому тілесне ушкодження у вигляді різаної рани лівої підщелепної області, яке за ступенем тяжкості кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тому такі дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

З досліджених у судовому засіданні даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що він раніше не судимий (а.с. 145-146), є військовослужбовцем ЗСУ та обіймає посаду старшого стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 150-151), розлучений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 144); має постійне місце проживання та реєстрації, позитивно характеризується як за місцем проживання (а.с. 147), так і за місцем несення військової служби (а.с. 152-153).

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутні.

При цьому судом враховується, що обвинувачений піддав свої дії критичній оцінці, висловив жаль щодо скоєного, не заперечував своєї причетності у завданні тілесного ушкодження потерпілому.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме: принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, ставлення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, особу винного, його вік, відсутність обставини, що пом`якшують покарання та наявність обставини, яка його обтяжує.

При цьому суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень та досягнення цілей покарання щодо обвинуваченого можуть бути забезпеченими шляхом призначення покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України.

При цьому суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 1 та ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувавши ОСОБА_7 в строк відбування покарання період попереднього його ув`язнення з 19 травня 2022 року по 21 вересня 2022 року (включно) виходячи із розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні обмеження волі.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, скасувавши відповідно до вимог ч. 4 ст. 174, абз. 12 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області, постановленої 24 травня 2022 року.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Цивільний позов потерпілим ОСОБА_6 не заявлявся.

Беручи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, суд вважає, що тривалий строк перебування під вартою є досить достатнім обмеженням свободи ОСОБА_7 , який демонструє стійкі переконання виправитися та понести покарання за скоєне ним діяння. Оскільки така ознака кари як її невідворотність вже реалізована та частково виконала свою функцію, тому подальше перебування в ізоляції засудженого, який перший раз в житті оступився та має наміри продовжити несення військової служби в лавах ЗСУ, є недоцільним, бо це може створити очевидний ризик віддалити його від нормальних соціальних стандартів життя із втратою шансів для виправлення. І у випадку, коли наявна при цьому реальна можливість його виправлення поза межами такого тягаря буде судом проігнорована, правосуддя навряд чи у такому виді забезпечить досягнення визначеної законодавцем мети покарання.

Зважаючи на вказане вище, беручи до уваги процесуальну поведінку обвинуваченого, відсутність ризиків його ухилення від суду, а також з огляду на зроблені судом висновки щодо призначеного покарання у виді обмеження волі, суд не знаходить правих підстав для подальшого перебування засудженого під вартою, а тому з урахуванням особи ОСОБА_7 та обставин, встановлених під час кримінального провадження, суд вважає, що існують підстави для реалізації судом передбаченого ч. 2 ст. 377 КПК України права звільнити ОСОБА_7 з-під варти, скасувавши раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання його під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373, 374, ч. 2 ст. 377 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання відраховувати з дня прибуття ОСОБА_7 до місця відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 та ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 19 травня 2022 року по 21 вересня 2022 року (включно) виходячи із розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні обмеження волі.

Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання його під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» скасувати.

ОСОБА_7 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Речові докази:

- розкладний пірочинний ніж ТМ «GrandWay 440 Stainless», дві скляні чарки, прозору полімерну пляшку, об`ємом 0,5л. із залишками рідини із різким запахом, один змив із ножа, один відбиток пальців рук із ножа, відрізок марлевого бинта із зразками крові ОСОБА_6 , чистий відрізок марлевого бинта (контрольний зразок), передані до кімнати зберігання речових доказів Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, знищити;

- куртку захисного кольору зі слідами речовини бурого кольору, передані до кімнати зберігання речових доказів Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області повернути ОСОБА_7 .

Арешт, накладений на розкладний пірочинний ніж ТМ «GrandWay 440 Stainless», дві скляні чарки, прозору полімерну пляшку, об`ємом 0,5л. із залишками рідини та куртку захисного кольору зі слідами речовини бурого кольору відповідною ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області, постановленої 24 травня 2022 року, скасувати.

Стягнути із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Коровинці Бердичівського району Житомирської області, українця, громадянина України, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Краснокутським РВ ГУМВС України в Харківській області 03 вересня 2011 року, на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Коломацький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та не пізніше наступного дня направити потерпілому.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1