Справа № 199/1376/22
УХВАЛА
29.06.2022 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000011 від 04.01.2013 відносно ОСОБА_3 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
Прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на 60 днів.

Своє клопотання прокурор обґрунтовує даними про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , наявністю ризику, передбаченого п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_3 після настання події дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний, ухилився від органів досудового розслідування, через що перебував у розшуку 13 років, продовжує обвинувачуватися у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, у виді позбавлення волі на строк до восьми років, у разі визнання його винуватим у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду.

Захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_3 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора.

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, вважає необхідним вирішити клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на 60 днів наступним чином.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Як слідує з рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» суд повинен розглянути можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів щодо обвинуваченого.

В рішенні «Прокопенко проти України» від 20.01.2011 ЄСПЛ зазначив, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою.

ЄСПЛ у рішеннях «Ігнатов проти України» від 15.12.2016, «Наконечний та інші проти України» від 11.01.2018, «Міхайлов та інші проти України» від 11.01.2018 вказав, що, продовжуючи тримання заявника під вартою та відмовляючи у задоволенні його клопотань про звільнення, національні суди здебільшого посилались на аналогічні підстави, наведені при його затриманні, та не додавали жодних нових деталей. Крім того, на жодному етапі національні суди не розглядали можливості застосування альтернативних запобіжних заходів. З огляду на це, а також на свою попередню практику у справах проти України, Європейський суд встановив порушення пункту 3 статті 5 Конвенції.

Так, ОСОБА_3 на цей час продовжує обвинувачуватися у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає можливість призначення основного покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_3 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, обвинувачений, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України.

Проте, враховуючи тривалий строк перебування ОСОБА_3 під вартою, суд повинен розглянути можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів щодо обвинуваченого, приймаючи до уваги те, що сторона обвинувачення не змогла встановити місце перебування потерпілого та свідків, не забезпечила їх явку до суду для допиту, відмовилася від допиту потерпілого та свідків в суді, а ОСОБА_3 заявив суду про повне визнання своєї вину у вчиненому правопорушенні, приймаючи до уваги і те, що з часу вчинення правопорушення пройшло більше, ніж 13 років.
За таких обставин суд зазначає, що продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою буде перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення кримінального провадження і забезпечення його належної поведінки на цей період та продовження дії даного запобіжного заходу без належного обґрунтування буде неспівмірним меті цього заходу.
Водночас, наявні у суду матеріали кримінального провадження не вказують на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_3 , який тривалий час перебуває під вартою, а тому суд вважає, що застосування до ОСОБА_3 домашнього арешту в нічний час доби забезпечить належну поведінку останнього на час судового розгляду, приймаючи до уваги наявність ризику, передбаченого п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України.
Керуючись ст.ст. 176-179, 181, 193, 194, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою задовольнити частково.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби строком до 27.08.2022 з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 22:00 години до 06:00 години та покладенням на нього обов`язків строком до 27.08.2022 включно:
1) прибувати до суду за кожним судовим викликом;
2) не відлучатися із місця проживання без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно в залі суду та зобов`язати останнього невідкладно прибути до місця свого проживання.
По закінченню строку дії запобіжного заходу та за відсутністю клопотання прокурора в порядку ст. 199 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заборона залишати житло припиняє свою дію і запобіжний захід, заборона та обов`язок вважаються скасованими.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен негайно поставити на облік обвинуваченого, щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та повідомити про це суд.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для відома начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».
Ухвала набирає чинності негайно та окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1