ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1633/22 Справа № 209/3353/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2022 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -
В с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2022 року клопотання прокурора задоволено, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 продовжено до 09 липня 2022 року включно. В задоволенні клопотання обвинуваченого про скасування запобіжного заходу та звільнення його з-під варти для проходження військової служби в ЗСУ відмовлено. В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовлено.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд вказав про неможливість запобігання заявленим ризикам у інший спосіб, оскільки обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, у зв`язку з чим, усвідомлюючи тяжкість покарання може переховуватись від органів слідства та суду, оскільки останній небезпідставно перебував у міжнародному розшуку. Також обґрунтованим на думку суду є ризик незаконного впливу на потерпілого і свідків з метою переконання або змушування останніх надати відповідні показання. Визначення менш обтяжливого запобіжного заходу, на думку суду, не забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, а заявлені ризики є недоведеними. Вказує, що потерпілий призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим ризик незаконного впливу на нього нівельований. Вважає, що судом не взято до уваги дані про особу обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки та неповнолітніх дітей на утриманні, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. Звертає увагу, що обвинувачений має ряд хронічних захворювань та належної медичної допомоги в ДУ Дніпровська установа виконання покарань № 4 не отримує.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, на її задоволенні наполягали з викладених у ній підстав; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

1)виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2)виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався, ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження цього запобіжного заходу та доводи сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що 30 серпня 2021 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №00000636 від 04 травня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України направлений до суду.
Обґрунтованість пред`явленого обвинувачення достатньою мірою для вирішення питання про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу підтверджується сукупність наданих матеріалів, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_8 щодо подій 04 травня 2018 року та механізму нанесення йому ударів битою ОСОБА_6 ; показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; протоколом огляду місця події від 04 травня 2018 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фото потерпілому ОСОБА_16 ; протоколами пред`явлення особи для впізнання за участю свідків, які вказали на ОСОБА_6 як особу, яка наносила удари потерпілому; висновком експерта №484-Е від 15.05.2018р., згідно якому тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого ОСОБА_16 , відносяться до категорії тяжких; висновком експерта №620-Е від 18 червня 2018 року, згідно якому виявлені у потерпілого тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів з обмеженою подовженою контактуючою поверхнею, можливо при ударі предметом битою. Вказане у своїй сукупності, діє підстави для висновку про вірогідну причетність ОСОБА_6 до інкримінованого правопорушення.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.
Колегія суддів не вважає за доцільне вдаватися до більш детального обговорення обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення з огляду на те, що вона достатньою мірою підтверджується доказами, доданими до клопотання слідчого, та не оспорюється захисником в апеляційній скарзі.
Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.
Розглядаючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів вважає, що раніше встановлені щодо цього обвинуваченого процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання останнього під вартою.
Так, ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 8 років а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду.
У рішенні ЕСПЛ по справі W проти Швейцарії зазначено, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятися від слідства.
Колегією суддів при оцінці вагомості цього ризику враховується зокрема те, що ОСОБА_6 через декілька днів після вчинення інкримінованого правопорушення перетнув кордон України та виїхав до Італії, у зв`язку з чим 31 липня 2018 року досудове розслідування по справі було зупинено та оголошено підозрюваного у розшук, після чого в рамках екстрадиційної процедури останній був виданий Італійською Республікою для притягнення до кримінальної відповідальності.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Враховуючи викладене, ризик переховування обвинуваченого з метою уникнення відповідальності існує і є надзвичайно вагомим, а більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього.
Також обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному провадженні, оскільки останньому відомі їх анкетні дані. Враховуючи, що обвинувальний акт знаходиться на стадії судового розгляду, ризик незаконного впливу на свідків з метою примушування до надання показань певного змісту є обґрунтованим.
Про особливу вагомість цього ризику свідчить і характер інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, який дозволяє грунтовно припускати, що останній є особою рішучою і спроможною застосовувати фізичне насильство до інших осіб.
Доводи сторони захисту щодо позитивних характеризуючих даних обвинуваченого хоча і заслуговують на увагу, однак ці обставини не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, у зв`язку із чим відповідні клопотання обвинуваченого та захисника були грунтовно відхилені.
Одночасно колегія суддів звертає увагу на суперечливість позиції сторони захисту, яка заявляє про незадовільний стану здоров`я обвинуваченого та неможливістю утримання його в умовах СІЗО, втім одночасно порушує питання про зарахування останнього до лав ЗСУ, і оцінює ці доводи захисту як необгрунтовані. При цьому враховується, що надані стороною захисту медичні документи містять відомості про цього обвинуваченого станом на 2008 та 2012 рік, а отже не висвітлюють стан його здоров`я на час розгляду справи, а також в цілому не містять відомостей про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватись в умовах СІЗО.
Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).
Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановлені зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4