Справа № 530/1080/20
Номер провадження 1-кп/530/2/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"05" липня 2022 р. Зіньківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 ,захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Зіньків Полтавської області обвинувальний акт та додані до нього документи, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000258 по обвинуваченню
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого 29.03.2021 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ч.1 ст. 122 КК України до 2 (двох) років обмеження волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
06.06.2020 року близько01 год. 45 хв. ОСОБА_5 знаходячись поблизу кафе-бару Сюрприз в м. Зіньків по вулиці Воздвиженська,12,Зіньківського району Полтавської області на грунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 умисно наніс останньому два удари головою в область обличчя потерпілого. Після чого перебуваючи за приміщенням кафе-бару Сюрприз завдав потерпілому близько 8 ударів по обличчю та іншим частинам тіла та о 01 год 52 хв поблизу центрального входу до вищевказаного кафе, кулаками обох рук наніс ще 2 удари по обличчю ОСОБА_6 ..
Після цього ОСОБА_5 , перебуваючи на узбіччі автомобільної дороги О1702368 Гадяч-Опішня, поблизу с. Шилівка Зіньківського району Полтавської області, продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 наніс йому численних ударів кулаками рук в область його обличчя, в результаті чого внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла нижньої щелепи в ділянці кута з права зі зміщенням з послідуючим ускладненням у вигляді одонтогенної флегмони правого підщелепного, крило-щелепного, щічного та субмасетеріального простору, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 106 від 03.07.2020 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в спричиненні умисного тілесного ушкодження, середнього ступеню тяжкості, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я ОСОБА_6 , ОСОБА_5 вчинив злочин і його злочинні дії належить кваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК України.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження, суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Вимогами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєнні даного кримінального правопорушення, судом перш за все, враховано вимоги ст.ст. 28,62 Конституції України, ст. 370 КПК України, ст.ст. 3,13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, практику Європейського суду з прав людини, якими передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише національним і європейським законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.
Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.
Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Дане підтверджується сукупністю наступних доказів.
Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.
Стаття 16-1 КПК України передбачає, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності.
Згідно із ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно із ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких, суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
В судовому засіданні обвинувачений та цивільний відповідач ОСОБА_5 винним себе визнав повністю за обставин, зазначених в обвинувальному акті та пояснив, що 06.06.2020 року в період часу з 01 год 30 хв по 02 год, він перебував на території кафе-бару ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_2 та під час спілкування з ОСОБА_6 між ними виникла сварка, внаслідок чого, завдав останньому два удари головою в обличчя та два удари лівою та правою ногою. Потім, хвилин через 15-20, він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на автомобілі, який належить ОСОБА_9 , поїхали до с. Шилівка Зіньківського району Полтавської області та зупинили автомобіль червоного кольору з якого вийшли двоє незнайомих та ОСОБА_10 .. Між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виникла сварка, вході якої останній завдав два удари ,після чого вони сіли до автомобіля та поїхали до ОСОБА_13 ..У скоєному щиросердечно розкаювався, просив суд суворо його не карати, цивільний позов прокурора визнав в повному обсязі, цивільний позов потерпілого визнав частково.

Крім повного визнання вини обвинуваченим та цивільним відповідачем ОСОБА_5 його вина у вчиненні злочину при вище зазначених обставинах, доведена наступними доказами дослідженими в судовому засіданні:

показаннями потерпілого цивільного позивача ОСОБА_6 , який в судовому засіданні суду показав, що 05.06.2020 року в вечірній час він з товаришами відпочивав у кафе-бар ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_2 . Поблизу кафе бару під час розмови з ОСОБА_5 виникла сварка, в ході якої останній завдав одного удару головою в область носа та обличчя. ОСОБА_5 наніс удари кулаками обох рук в область обличчя, від вказаних ударів зайшов до приміщення кафе та впав, а останній продовжував наносити удари, завдавши близько 8 ударів в область обличчя. Після цього разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 сіли до автомобіля останнього та поїхали в с. Підозірка Зіньківського району Полтавської області. Доїжджаючи до гори на в`їзді до с. Шилівка Зіньківського району Полтавської області їх обігнав автомобіль сірого кольору, який зупинився на середині дороги та включив аварійну сигналізацію, тому ОСОБА_16 зупинив автомобіль. В цей час, побачив як з автомобіля вийшов ОСОБА_5 та відразу підійшов до ОСОБА_6 і завдав близько 6-8 ударів кулаками обох рук в область обличчя. ОСОБА_6 почав тікати, пробігши деяку відстань відчув удар по ногах та впав на коліна, ОСОБА_5 в цей час продовжував наносити удари, а коли приблизився автомобіль з увімкненими фарами, останній поїхав в напрямку м. Зіньків, а ОСОБА_6 поїхав додому та ліг спати. Через декілька днів звернувся за медичною допомогою, цивільний позов підтримав в повному обсязі, при призначенні покарання обвинуваченому послався на розсуд суду;

протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення або таке, що готується від 19.06.2020 року ОСОБА_6 про те, що 05.06.2020 року близько 23 год 00 хв. в м. Зіньків, вулиця Воздвиженська,12,Зіньківського району Полтавської області біля кафе -бару Сюрприз ОСОБА_5 та ОСОБА_17 завдали йому тілесні ушкодження (а.с.7-8);

- висновком судово- медичного експерта № 106 від 03.07.2020 року з якого вбачається, що ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла нижньої щелепи в ділянці кута з права зі зміщенням, з послідуючим ускладненням у вигляді одонтогенної флегмони правого підщелепного, крило-щелепного, щічного та субмасетеріального простору, які утворились від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути кулаки людини чи схожі за характером предмети, що діяли з силою ,достатньою для утворення даних тілесних ушкоджень можливо в строк та при обставинах на які вказує підекспертний та які викладені у постанові та медичній документації і згідно правил судово- медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995 п.2.2.2. кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. враховуючи локалізацію, кількість та характер тілесних ушкоджень виявлених у потерпілого вважає, що дані тілесні ушкодження в результаті одноразового падіння потерпілого на площину з висоти власного зросту утворитись не могли (а.с.22-25);

протоколом проведення слідчого експерименту від 20.08.2020 року та відеозаписом до нього, згідно якого потерпілий ОСОБА_6 добровільно відтворив та показав про обставини нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (а.с.26-30);

висновком судово-медичного експерта № 146 від 11.08.2020 року з якого вбачається, що покази ОСОБА_6 дані ним під час проведення слідчого експерименту щодо способу нанесення, локалізації, характеру та механізму утворення тілесних ушкоджень виявлених у нього об`єктивним даним судово-медичної експертизи відповідають (а.с.32-33);

протоколом проведення слідчого експерименту від 20.08.2020 року та відеозаписом до нього, згідно якого потерпілий ОСОБА_6 добровільно відтворив та показав про обставини нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (а.с.34-38);

протоколом проведення слідчого експерименту від 10.07.2020 року та відеозаписом до нього, згідно якого свідок ОСОБА_12 добровільно відтворив та показав на місці події обставини вчинення злочину відносно ОСОБА_6 механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (а.с.45-47);

висновком судово- медичного експерта № 138 від 08.08.2020 року з якого вбачається, що покази свідка ОСОБА_12 дані ним під час проведення слідчого експерименту щодо способу нанесення, локалізації, характеру та механізму утворення тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_6 об`єктивним даним судово- медичної експертизи відповідають ( а.с.49-50).

протоколом проведення слідчого експерименту від 14.07.2020 року та відеозаписом до нього, згідно якого свідок ОСОБА_18 добровільно відтворив та показав на місці події обставини вчинення злочину відносно ОСОБА_6 механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (а.с.53-55);

висновком судово- медичного експерта № 139 від 07.08.2020 року з якого вбачається, що покази свідка ОСОБА_18 дані ним під час проведення слідчого експерименту щодо способу нанесення, локалізації, характеру та механізму утворення тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_6 об`єктивним даним судово- медичної експертизи потерпілого відповідають ( а.с.57-58).

протоколом проведення слідчого експерименту від 15.07.2020 року та відеозаписом до нього, згідно якого свідок ОСОБА_19 добровільно відтворив та показав на місці події обставини вчинення злочину відносно ОСОБА_6 механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (а.с.61-63);

висновком судово- медичного експерта № 140 від 07.08.2020 року з якого вбачається, що покази свідка ОСОБА_20 дані ним під час проведення слідчого експерименту щодо способу нанесення, локалізації, характеру та механізму утворення тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_6 об`єктивним даним судово- медичної експертизи потерпілого відповідають ( а.с.65-66).

протоколом огляду від 21.06.2020 року диску з камер відеоспостереження встановленої поблизу кафе -бару Сюрприз (а.с.70-72);

постановою про визнання і приєднання речових доказів від 21.06.2020 року з якого вбачається, що СД-диск з відеозаписами з камери відеоспостереження встановленої поблизу кафе-бару ІНФОРМАЦІЯ_2 - визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000258 та долучено до матеріалів кримінального провадження (а.с.73-74).
повідомленням в.о. головного лікаря Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського від 25.08.220 року ОСОБА_21 про вартість лікування ОСОБА_6 (а.с.22);

- копією консультативного висновку з історії хвороби хворого ОСОБА_6 з якої вбачається, що останній проходив лікування з приводу травми (а.с.45);

копіями чеків про придбання ліків (а.с.41-43).

Своїми умисними діями, які виразилися в спричиненні умисного тілесного ушкодження, середнього ступеню тяжкості, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я ОСОБА_6 . ОСОБА_5 вчинив злочин і його злочинні дії належить кваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК України.

Органами досудового слідства, дії ОСОБА_5 кваліфіковано вірно.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Згідно вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на прокурора.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При цьому, суд, залишаючись безстороннім при оцінці наданих сторонами доказів, у межах дії норм КПК України, оцінивши докази, надані сторонами, вичерпав можливість отримання доказів.
Судом при розгляді справи був забезпечений принцип рівності сторін.
При цьому, суд враховує роз`яснення, що містяться в п.п.20, 21, 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами).
Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_5 достатнє і необхідне для його виправлення і недопущення в подальшому скоєння ним кримінальних правопорушень, суд враховує, що він свою вину визнає повністю і вважає цю обставину, такою, що пом`якшує покарання.
Згідно зі ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 - відсутні.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.
Оцінюючи всі докази надані стороною обвинувачення за даною кримінальною справою в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).
З врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009 року, того, що ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, який відноситься до нетяжкого злочину, обставин вчиненого кримінального злочину, конкретні обставини справи, суспільної небезпеки скоєного кримінального злочину, обставин справи та наслідків, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, його ставлення до скоєного, а також особу ОСОБА_5 , який уклав контрак добровольця територіальної оборони строком на три роки, неодружений, суд вважає, що виправлення підсудного та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, а тому доцільно обрати йому покарання, передбачене чинним законодавством.
Адже, Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про пробацію" під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого, яку готує персонал органу пробації.
За приписами ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Також суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, оскільки відсутні кілька обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.
Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Тому, з урахуванням зазначених обставин, а також відповідно до вимог кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, обвинуваченому необхідно для його виправлення і припинення нових кримінальних правопорушень, призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, що за переконанням суду буде відповідати тяжкості правопорушень і не становитиме «особистого надмірного тягаря для винного». Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні обвинуваченому саме такого виду покарання.
При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_5 суд враховує тяжкість вчиненого злочину, відповідно до ст.12 КК України цей злочин відноситься до нетяжких злочинів , особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, раніше судимого, обставини при яких було вчинено злочин, поведінку потерпілого ОСОБА_6 під час вчинення злочину, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, віктимну поведінку потерпілого, а також враховуючи висновки досудової доповіді, наданої на ухвалу суду Зіньківським РС з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства Юстиції, з огляду на інформацію,що характеризує обвинуваченого, спосіб життя, історію правопорушень, а також високий рівень ризику вчинення повторного правопорушення обвинуваченим дає підстави вважати, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становити високу небезпеку для суспільства. Виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому випадку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції його від суспільства, в умовах випробування відповідно до вимог ст. 75 КК України.

Що стосується цивільного позову прокурора Зіньківського відділу Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 в інтересах держави в особі департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації та департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації, то суд вважає, що він підлягає до повного задоволення на суму 23248 грн.65 коп. на користь держави в особі департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації та департаменту фінансів обласної державної адміністрації, оскільки повністю підтверджується письмовими доказами по справі.

Що стосується цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 (а.с.34-48) про відшкодування 4499 грн. 85 коп. матеріальної шкоди та 150000 грн. моральної шкоди, то суд приходить до висновку, що він підлягає частковому задоволенню, а саме із матеріалів позовної заяви з додатком суд в судовому засіданні не зміг ідентифікувати квитанції, позивачем не надано доказів, які саме ліки надавалися державою для лікування ОСОБА_6 , а які були придбані ним додатково для лікування, згідно історії хвороби, яку позивач не надав як доказ для підтвердження лікування, так як задовольняючи позов прокурора на користь держави на лікування позивача, держава витратила кошти і ці кошти суд стягує із ОСОБА_5 , а тому в цій частині буде подвійне стягнення із обвинуваченого на користь також і потерпілого, а тому матеріальна шкода на суму 4499 грн. 85 коп. не підлягає задоволенню, оскільки повністю не підтверджується письмовими доказами, що стосується стягнення моральної шкоди то вона підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, суд враховує глибину душевних страждань потерпілого ОСОБА_6 з врахуванням наданих суду доказів, що підтверджують позовні вимоги потерпілого, розміру завданої шкоди потерпілому, матеріального стану обвинуваченого ОСОБА_5 а також розумності та справедливості, інших обставин і вважає, що моральна шкода підлягає частковому задоволенню на суму 15000 грн..

Відповідно до ухвали Зіньківського районного суду Полтавської області від 13.04.2022 року, ОСОБА_5 звільнений від відбування покарання по вироку Зіньківського районного суду Полтавської області від 29.03.2021 року за ч.1 ст. 122 КК України до 2 (двох) років обмеження волі.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
Згідно медичних довідок обвинувачений ОСОБА_5 - практично здоровий.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався.
Речові докази по справі: СД-диск з відеозаписами з камери відеоспостереження встановленої поблизу кафе -бару ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться в матеріалах кримінального провадження № 0000258 - залишити в матеріалах кримінального провадження
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк один рік.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
- не виїзджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер суду невідомий, на користь держави в особі департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації та департаменту фінансів обласної державної адміністрації (р/р1527 ГУДКСУ у Полтавській області, , МФО 831019,ІПН 11 ) - 23248 (двадцять три тисячі двісті сорок вісім ) грн. 65 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Стягнути з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер суду невідомий, на користь ОСОБА_6 2002 року народження, жителя АДРЕСА_2 , зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер суду невідомий 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.

Речові докази по справі СД-диск з відеозаписами з камери відеоспостереження встановленої поблизу кафе -бару Сюрприз, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження № 0000258 - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу не обирати.
Вирок може бути оскаржений через Зіньківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Написано власноручно.

Суддя Зіньківського
районного суду Полтавської області ОСОБА_1