ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/406/22 Справа № 1-39/01 Категорія: ст.459 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року колегія суддів судової палати Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів секретаря судового засідання за участі: прокурора засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7
захисникаОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 24 червня 2022 року, якою залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Черкаської області від 25.12.2001 за виключними обставинами,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 24 червня 2022 року заяву засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Черкаської області від 25.12.2001 за виключними обставинами залишено без задоволення.

В обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом зазначено, що питання, які засуджений ставить перед судом, зокрема, про скасування вироку апеляційного суду в частині призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі та його пом`якшення, не може бути предметом розгляду суду в порядку перегляду вироку за виключними обставинами в порядку глави 34 КПК України.

При цьому, суд зазначив, що засуджений не позбавлений права звернутись до суду в порядку передбаченим КПК України після того, як Верховною Радою України буде внесено зміни до норм права, котрі регулюють питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м`яким, на такий вид покарання, як довічне позбавлення волі. В зв`язку із чим місцевий суд не вбачав підстав для перегляду вироку Апеляційного суду Черкаської області від 25.12.2001 за виключними обставинами, так як ОСОБА_7 не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність виключних обставин.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 24.06.2022 та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуване рішення незаконне, винесене з порушенням норм процесуцального закону, а саме: ст.ст.410, 411, 413 КПК України, які у сукупності перешкоджали суду винести законне та обгрунтоване судове рішення по справі, розгляд справи поверхневий та формальний, з метою надання видимості законності висновків суду без урахування тлумачення Рішення Коституційного Суду України від 16.09.2021 №6-р(ІІ)/2021.

Зазначає, що ним не порушувалися питання пом`якшення вироку, тоді як за наявних підстав та обставин він вимагав у суду застосувати дискреційні повноваження та між двома законними покараннями 15 років позбавлення волі та довічне позбавлення волі, яке згідно змісту Рішення Коституційного Суду України не відповідає ст.50 КК України та Конституції України, застосувати покарання у виді 15 років позбавлення волі, яке у повному обсязі є законним та відповідає Конституції.

Заслухавши доповідь судді, думки засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Глава 34 КПК України визначає підстави та порядок здійснення провадження, зокрема, за виключними обставинами, строки звернення й вимоги до заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Частиною 1 статті 467 КПК України встановлено, що суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Перелік підстав для перегляду за виключними обставинами судових рішень, що набрали законної сили, передбачених ст.459 КПК України, є вичерпним.

Зокрема, п.1 ч.3 ст.459 КПК України передбачено, що виключними обставинами визнається встановлена Конституційнимо Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи.

Як вбачається з матеріалів справи вироком Апеляційного суду Черкаської області від 25.12.2001 у справі №1-39/2001 ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.142 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією майна, яке є його власністю; за пунктами «а», «е», «з», «і» ст.93 КК України (1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ч.1 ст.42 КК України (1960 року) за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. ОСОБА_7 виправдано за ч.1 ст.145 та ст.208 КК України (1960 року) у зв`язку з відсутністю в його діях складів цих злочинів.

Ухвалою колегії суддів судової палати Верховного Суду України з кримінальних справ від 16.07.2002 вирок Апеляційного суду Черкаської області від 25.12.2001 залишено без змін.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд вироку Апеляційного суду Черкаської області від 25.12.2001 за виключними обставинами, засудений ОСОБА_7 зазначав виключною обставиною п.1 ч.3 ст.459 КПК України та рішення Конституційного суду України від 16.09.2021 №6-р(ІІ)/2021 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 81, частини першої статті 82 Кримінального кодексу України (справа про перегляд вироку особі, караній на довічне позбавлення волі).

В свою чергу, розглядаючи зазначену заяву засуденого ОСОБА_7 , місцевим суд встановлено, що Рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021 №6-р(ІІ)/2021 визнано неконституційними положення ч.1 ст.81, ч.1 ст.82 КК України, в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим же Рішенням зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Зазначене Рішення Конституційний Суд України постановив з метою реалізації статей 3, 23, 28 Конституції України та приведення Кодексу у відповідність до Конституції України та зазначив, що обов`язком Верховної Ради України є законодавчо забезпечити реалістичну перспективу звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення.

Тому виконання вищевказаних приписів Конституційного Суду України має бути здійснено шляхом внесення Верховною Радою України змін до норм права, котрі регулюють питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м`яким, з метою поширення їх дії на такий вид покарання, як довічне позбавлення волі.

Тобто вказаним рішення Конституційного Суду вирішувалося питання конституційності норм Кримінального закону, які регулюють питання відбування призначеного покарання, а не питання призначення покарання при ухваленні вироку.

Згідно з положеннями розділу VIII КПК України зазначені питання вирішуються під час виконання вироку в порядку ст.539 КПК місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Вказана правова позиція викладена в ухвалах Великої Палати Верховного Суду у справі №1-1/2004 від 20.10.2021, від 25.10.2021 у справі №1-98/2001, від 26.10.2021 у справі №1-1/2006, від 01.11.2021 у справі №13-225зво21, від 09.11.2021 у справі №13-226зво21, ін.

Довічне позбавлення волі, як один із видів покарання відповідно до п.12 ч.1 ст.51 КК України, передбачено ст.64 КК України, тоді як Рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021 №6-р(ІІ)/2021 норма кримінального закону, що передбачає такий вид покарання як довічне позбавлення волі, неконституційною не визнавалася.

Конституційний Суд України не визнав неконституційними жодних положень норм КК України, які було застосовано Апеляційним судом Черкаської області 25.12.2001 при вирішенні справи щодо ОСОБА_7 по суті обвинувачення.

З врахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо залишення без задоволення заяви засудженого ОСОБА_7 про скасування вироку Апеляційного суду Черкаської області від 25.12.2001, так як скасування вироку апеляційного суду в частині призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі та його пом`якшення, не може бути предметом розгляду суду в порядку перегляду вироку за виключними обставинами в порядку глави 34 КПК України та те, що ОСОБА_7 не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність виключних обставин.

При цьому місцевим судом зазначено, що засуджений не позбавлений права звернутись до суду в порядку передбаченим КПК України після того, як Верховною Радою України буде внесено зміни до норм права, котрі регулюють питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м`яким, на такий вид покарання, як довічне позбавлення волі.

З зазначеним висновком місцевого суду, погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки необхідним при перегляді рішень судів за виключними обставинами є дотримання принципу юридичної визначеності. Європейський суд з прав людини у рішеннях від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» та від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» неодноразово акцентував увагу на тому, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу «res judicata» принципу остаточності рішення суду, згідно з яким жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного й обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами. Тоді як засудженим ОСОБА_7 не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність виключних обставин у даному кримінальному провадженні.

Доводи ОСОБА_7 про те, що оскаржуване рішення незаконне, винесене з порушенням норм процесуцального закону, а розгляд справи поверхневий та формальний не знайшли свого підтвердження під час розгляду його апеляційної скарги.

Неприйнятними на думку колегії суддів є доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 , що ним не порушувалися питання пом`якшення вироку, оскільки із змісту його апеляційної скарги вбачається, що він зазначає про наявність підстав для застосування щодо нього покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Соснівського районного суду м.Черкаси від 24 червня 2022 року про залишення без задоволення заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку за виключними обставинами., у зв`язку із чим зазначену ухвалу необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого, - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 24 червня 2022 року, якою залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Черкаської області від 25.12.2001 за виключними обставинами залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст.426 КПК України.

Головуючий

Судді