Справа № 523/2885/21
Провадження №1-кп/523/678/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3

обвинуваченої (підсудної) ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000038 від 06.01.2021 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Одеси, громадянки України, із середньою освітою, незаміжньої та офіційно непрацевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,
В С Т А Н О В И В:
03.01.2021 року, приблизно о 04:05 годині, підсудна ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку №113-Д по вул.Семена Палія в м.Одесі, стала очевидцем конфлікту між потерпілим ОСОБА_5 та іншою особою (щодо якої розпочато кримінальне провадження №0000024 від 06.01.2021 року), скориставшись перебуванням потерпілого на землі внаслідок застосованого до нього фізичного насильства з боку іншої особи, вказана підсудна діючи умисно й з корисливих мотивів, відкрито викрала з сумки, що була одягнена через плече потерпілого, мобільний телефон марки «Huawei G9», в корпусі золотого кольору, імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , із сім-карткою абонентського номеру НОМЕР_3 , вартістю 5200 грн, і карткою пам`яті марки «KINGSTON micro SDHC 32 GB», вартістю 200 грн, а також грошовими коштами в сумі 70 гривень.

Заволодівши означеним майном, підсудна ОСОБА_4 залишила місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядилась викраденим на власний розсуд і спричинила таким чином потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду у загальному розмірі 5470 гривень.
В судове засідання потерпілий ОСОБА_5 не з`явився, звернувшись до суду із заявою щодо розгляду справи без його участі, у зв`язку з чим, суд з урахуванням позиції інших сторін процесу й з метою дотримання розумності строків розгляду, вирішив здійснити розгляд кримінального провадження за відсутністю зазначеного потерпілого.

Підсудна ОСОБА_4 , повністю визнавши свою провину по пред`явленому й викладеному в обвинувальному акті обвинуваченню, будучи допитаною в судовому засіданні, пояснила суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного нею при вказаних вище обставинах відкритого викрадення чужого майна (грабіж), не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування, та фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за результатами попереднього обговорення з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону та наслідків її застосування, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що учасники провадження правильно розуміють зміст цих положень закону, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

Разом із тим, суд вважає, що винність підсудної ОСОБА_4 у вчиненні нею кримінального правопорушення, фактичні обставини якого нею та ніким із учасників процесу не оспорюються, повністю підтверджується наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось у повному обсязі, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що підсудна ОСОБА_4 своїми умисними діями скоїла відкрите викрадення чужого майна (грабіж), а відтак його дії вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.1 ст.186 КК України.

Так, з огляду на ч.1 ст.186 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), що карається штрафом від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до чотирьох років.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 вказаного Кодексу, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудній ОСОБА_4 , суд приймає до уваги характер, обставини і суспільну небезпечність вчиненого нею та те, що скоєне нею в силу ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, а також судом ураховується часткове відшкодування нею матеріальної шкоди шляхом повернення викраденого майна потерпілому ОСОБА_5 .

Наряду з викладеним, судом також враховується стан здоров`я підсудної ОСОБА_4 та її особа - свою провину в інкримінованому діянні визнала, раніше не судима і вперше притягається до кримінальної відповідальності, на диспансерному обліку в КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» та КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР не перебуває, забезпечена місцем реєстрації, але постійного місця проживання не має, офіційно не працевлаштована і незаміжня, сукупність чого свідчить про можливість її виправлення в умовах суспільства.

За приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудної ОСОБА_4 , слід віднести визнання нею своєї провини та часткове відшкодування шкоди, а обставин, що обтяжують покарання вказаної підсудної, протягом розгляду кримінального провадження судом не встановлено.

Попри те, аналізуючи зміст санкції ч.1 ст.186 КК України у контексті призначення підсудній ОСОБА_4 покарання у цьому кримінальному провадженні та обрання його виду, суд з урахуванням особи останньої (офіційно непрацевлаштована) виходить з приписів ст.ст.53, 57 означеного Кодексу, за якими законодавцем встановлено неможливість призначення вказаній підсудній таких видів покарання, як штраф чи виправні роботи.
Так, статтею 53 КК України регламентного, що штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті, за якими при визначенні розміру штрафу має братися до уваги не тільки тяжкість вчиненого підсудним кримінального правопорушення, а і його майновий стан.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.57 вказаного Кодексу, покарання у виді виправних робіт, яке відбувається за місцем роботи засудженого із відрахуванням відповідного розміру заробітку в дохід держави, не застосовується, зокрема, до непрацездатних осіб, а як зазначено вище та згідно матеріалів кримінального провадження, підсудна ОСОБА_4 офіційно непрацевлаштована.
При цьому, суд приймає до уваги, що підсудна ОСОБА_4 є раніше не судимою особою та частково відшкодувала завдану нею потерпілому матеріальну шкоду шляхом повернення викраденого майна, що з урахуванням відсутності у неї постійного місця проживання, свідчить про безпідставність доводів прокурора у судових дебатах про призначення їй найбільш суворого виду покарання у виді позбавлення волі, а також ускладнить реалізацію запропонованого прокурором інституту звільнення вказаної особи від відбування покарання з випробуванням в порядку ст.ст.75, 76 КК України.

Як слідує із ст.ст.22, 26 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини, характер, наслідки і суспільну небезпечність доведеного обвинувачення, характеризуючі дані про особу підсудної ОСОБА_4 та її тривалу неявку до суду протягом судового провадження, комплексність яких обумовлюють можливість її виправлення в умовах суспільства, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України доходить висновку про необхідність призначення їй покарання у виді громадських робіт у визначених санкцією ч.1 ст.186 КК України межах, що за переконанням суду є необхідним й достатнім для виправлення вказаної підсудної і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Частиною 1 ст.56 КК України встановлено, що громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування, а встановлених ч.2 цієї ж норми закону заборон для призначення такого виду покарання до підсудної ОСОБА_4 матеріали кримінального провадження не містять.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.186 КК України, призначивши покарання у виді громадських робіт строком 200 (двісті) годин.

Згідно зі ст.56 КК України, ст.ст.36-38 Кримінально-виконавчого кодексу України, строк відбуття покарання засудженою ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Відповідно до ст.36 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та контроль за виконанням засудженою ОСОБА_4 призначеного покарання, покласти на начальника Малиновського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

В порядку ст.100 КПК України, речові доказ у кримінальному провадженні:

-картонну коробку із надписами «Huawei G9», Q/DKBA 2159-2013, імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 ; товарний чек від 17.01.2018 року; мобільний телефон марки «Huawei G9», які передані потерпілому ОСОБА_5 під зберігальні розписки, - вважати повернутими за належністю вказаній особі;

-листи аркушів А4, із надписами «Довідка за реквізитами» банку «ПриватБанк» на ім`я одержувача ОСОБА_5 , на платіжні банківські картки №№ НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , а також цифровий носій інформації з відеозаписами від 03.01.2021 року, які зберігаються в матеріалах досудового розслідування, - залишити зберігати в означених матеріалах.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_4 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також направити до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області та до Малиновського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України, - для виконання в частинах, що стосується їх відповідних повноважень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1