Справа № № 585/246/22
Номер провадження 1-в/585/175/22
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
08 вересня 2022 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши заяву в.о. Начальника ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» ОСОБА_5 щодо вирішення питання про визначення засудженому ОСОБА_6 початку строку відбування покарання згідно вироку Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 серпня 2022 року, визначення порядку приєднання додаткового покарання за сукупністю вироків,

В С Т А Н О В И В:

Від в.о. Начальника ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» ОСОБА_5 до суду надійшла заява щодо вирішення питання про визначення засудженому ОСОБА_6 початку строку відбування покарання згідно вироку Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 серпня 2022 року, визначення порядку приєднання додаткового покарання за сукупністю вироків.

У судовому засіданні прокурор просив про часткове задоволення заяви, вказавши про те, що дійсно підлягає визначенню засудженому початок строку відбування покарання, із урахуванням попереднього вироку, у той же час не може вирішуватись питання про призначення за сукупністю вироків додаткового покарання, у звязку із погіршенням становища засудженого. Також долучив до матеріалів справи копію вироку Ленінського районного суду м.Харкова від 10.03.2016 року.

Захисник у судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви за підстави, що визначені прокурором.

Засуджений, представник Роменської РВК у судове засідання не з*явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Вивчивши матеріали кримінального провадження та заяву, залухавши прокурора, захисника засудженого, суд приходить до наступного висновку,

Так, згідно ч.1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

При цьому, згідно п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначаються рішення щодо початку строку відбування покарання, рішення про залік досудового тримання під вартою.

З матеріалів справи встановлено, що вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 серпня 2022 року було затверджено угоду про визнання винуватості від 25 січня 2022 року у кримінальному провадженні №0000543, укладену між прокурором Роменської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 . ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано частину невідбутого покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 10.03.2016 у виді 1 (одного) місяця та остаточно призначено покарання ОСОБА_6 у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Станом на дату розгляду заяви вирок не набрав законної сили.

У своїй заяві представник Роменської РВК вказує на те, що при ухваленні вироку судом не було прийнято рішення щодо початку строку відбування покарання, також судом при дослідженні копії вироку Ленінського районного суду м.Харкова було безпосередньо встановлено, що при постановленні вироку на підставі угоди не було вирішено питання про залік досудового тримання під вартою.

В той же час, за матеріалами провадження встановлено, що на час ухвалення вироку щодо ОСОБА_6 на підставі угоди, суду не було надано попереднього вироку суду Ленінського районного суду м.Харкова, який би надав суду підстави для врахування початку строку відбування покарання, вирішення питання про залік досудового тримання під вартою, визначення порядку приєднання додаткового покарання за сукупністю вироків.

З наведеного вище вбачається, що рішення щодо врахування початку строку відбування покарання, вирішення питання про залік досудового тримання під вартою при постановлені вироку судом прийнято не було з незалежних він нього підстав, у той же час відсутність такого рішення перешкоджатиме, у подальшому належному виконанню вироку, що є достатньою підставою для задоволення заяви у цій частині.

Щодо питання, поставленого на розгляд суду, про визначення порядку приєднання додаткового покарання за сукупністю вироків, зокрема за вироком Ленінського районного суду м.Харкова, яким було призначено покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності, судом відзначається наступне.

Так, у відповідності до п. 11, п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, зокрема: про застосування покарання за наявності кількох вироків; інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до коментованого п. 11 ч. ст. 537 КПК України питання про застосування покарання за наявності кількох вироків постає перед судом під час їх виконання, зокрема, у випадку, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що ухвалив останній за часом вирок, і тому не призначив покарання за сукупністю вироків.

Також у пункті 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначено, що питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися в стадії виконання вироку у випадках, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок.

Як слідує з роз`яснень, що викладені в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7, за наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками.

Також, суд звертає увагу на роз`яснення, викладені в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків», з яких вбачається, що не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, питання, які порушують суть вироку і погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Зокрема, відповідно до вищезазначеної постанови, не можна уточнювати призначене покарання (як основне так і додаткове) щодо його виду та строку й призначити покарання за кожний злочин окремо, якщо суд призначив покарання тільки за сукупністю злочинів, або призначити покарання за сукупністю злочинів, якщо його було призначено за кожний злочин окремо, призначити покарання за сукупністю вироків, коли при винесенні останнього за часом вироку суду було відомо про наявність інших невиконаних вироків, але питання про призначення покарання згідно зі ст. 43 КК України 1960 р. (насьогодні ст. 71 КК України) не було вирішено.

Крім того, у порядку передбаченому розділом VІІІ КПК України, суд може вирішувати на стадії виконання вироків, лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого. Не підлягають розгляду в такому порядку питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Так, відповідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є одною з основних засад судочинства. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Разом з цим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Також, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Отже, якщо суд першої інстанції в порядку виконання вироку буде призначати засудженому покарання за сукупністю вироків, змінюючи таким шляхом розмір остаточно призначеного судом покарання, якщо це питання вже чітко вирішено судом першої або апеляційної (касаційної) інстанції і сумнів щодо змісту цих рішень не виникає, то фактично буде здійснюватися перегляд вироку (ухвали, постанови) суду з питань неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. А такі повноваження має лише суд апеляційної та касаційної інстанції, а не суд першої інстанції. Тому вирок (ухвала, постанова) суду є законним, доки він не скасований чи змінений в апеляційному (касаційному) порядку або не переглянутий компетентним судом в іншому порядку, зокрема, за нововиявленими або виключними обставинами.

При цьому, суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. ст. 537, 539 КПК України, не може переглядати вирок, коли вирішує питання в порядку виконання, тому не може вважатися компетентним судом, який може змінити рішення суду,оскільки на день постановлення вироку у суду була відсутня інформація про засудження ОСОБА_6 за попереднім вироком суду також до дотаткового покарання у виді конфіскації майна..

З урахуванням викладеного, з метою недопущення порушення конституційних прав засудженого та виконання постановлених відносно нього вироків, враховуючи недопустимість погіршення становища засудженого під час вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків, у задоволенні заяви у цій частині слід відмовити.

У зв`язку із зазначеним суд, керуючись ст.ст. 374, 379, 395, 537, 539 КПК України,

У Х В А Л И В :

Заяву в.о. Начальника ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» ОСОБА_5 щодо вирішення питання про визначення засудженому ОСОБА_6 початку строку відбування покарання згідно вироку Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 серпня 2022 року, визначення порядку приєднання додаткового покарання за сукупністю вироків - задовольнити частково.

Встановити, що згідно вироку Роменського районного суду Сумської області від 19 серпня 2022 року (справа №585/246/22) строк відбування покарання ОСОБА_6 необхідно відраховувати з моменту його затримання з 6 січня 2016 року.

У задоволенні інших вимог за заявою відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Роменський міськрайонний суд Сумської області, а особою, яка утримується під вартою протягом семи днів з дня отримання її копії.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_7 ЦВЄЛОДУБ