ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/8256/21 Номер провадження 11-кп/814/1116/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції об`єднані кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 квітня 2021 року за №0000455, 21 березня 2021 року за №0000176, за апеляційними скаргами прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харків ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м. Харків від 04 листопада 2021 року,
встановила:
Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харків, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого
28 квітня 2021 року Московським районним судом м. Харків за ч.1 ст.190 КК України на 1 рік обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців,
визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.186 КК України - на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання з покаранням за вироком Московського районного суду м. Харків від 28 квітня 2021 року призначено ОСОБА_8 покарання - 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за:
ст.128 КК України - на 2 роки позбавлення волі;
ч.2 ст.186 КК України - на 4 роки 7 місяців позбавлення волі;
ч.1 ст.357 КК України - на 1 рік обмеження волі;
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання - 4 роки 7 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання за оскаржуваним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харків від 28 квітня 2021 року та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 4 роки 8 місяців позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 25 травня 2021 року.
Стягнуто із ОСОБА_8 на користь:
ОСОБА_10 - 6133 гривень майнової шкоди;
ОСОБА_11 - 3500 гривень майнової шкоди;
ОСОБА_12 - 8509 гривень майнової шкоди та 5000 гривень моральної шкоди, відмовлено в іншій частині позовних вимог.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат і речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за таких обставин.
Епізод №1.
04 квітня 2021 року приблизно об 11 годині по АДРЕСА_1 ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, відкрито викрав належний ОСОБА_10 мобільний телефон «Samsung A31», вартістю 6133 гривень.
Епізод №2.
21 березня 2021 року приблизно о 03 годині 20 хвилин по просп. Ювілейному, 72 у м. Харків ОСОБА_8 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, застосувавши до ОСОБА_12 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні йому удару кулаком у голову, відкрито викрав належні ОСОБА_12 мобільний телефон «Хіаоmі Росо f2 рго 6/128 gb», подарункову коробку, всередині якої знаходилась пляшка з алкогольним напоєм «Jameson Irish Wiskey» та два скляних келиха, загальною вартістю 8509 гривень.
Епізод №3.
18 травня 2021 року приблизно о 16 годині по просп. Тракторобудівників, 120 у м. Харків ОСОБА_8 , діючи повторно, застосувавши до ОСОБА_11 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні йому удару кулаком у голову, відкрито викрав належний ОСОБА_11 ноутбук «DELL 3573», вартістю 3500 гривень.
Епізод №4.
18 травня 2021 року приблизно о 16 годині по просп. Тракторобудівників, 120 у м. Харків ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, викрав належний ОСОБА_11 офіційний документ - соціальну картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 .
Епізод №5.
23 травня 2021 року приблизно о 19 годині по вул. Гарібальді, 1 у м. Харків ОСОБА_8 ударив ОСОБА_13 кулаками обох рук у голову та ногою по спині, після цього, діючи необережно у формі злочинної недбалості, наніс удар у обличчя ОСОБА_13 , від якого останній утратив свідомість і впав на асфальт, у результаті чого ОСОБА_13 спричинено тяжкі тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок Московського районного суду м. Харків від 04 листопада 2021 року та ухвалити новий вирок, яким: додатково кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, виключити з вироку рішення про застосування ч.4 ст.70 КК України та призначити ОСОБА_8 покарання за: ст.128 КК України - 2 роки позбавлення волі, ч.2 ст.186 КК України - 4 роки 7 місяців позбавлення волі, ч.1 ст.357 КК України - 1 рік обмеження волі, відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 покарання - 4 роки 7 місяців позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання за оскаржуваним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харків від 28 квітня 2021 року й призначити ОСОБА_8 остаточне покарання - 4 роки 8 місяців позбавлення волі.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що місцевий суд:
при наданні правової оцінки діям обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України помилково не зазначив інкриміновані органом досудового розслідування в обвинувальному акті та такі, що не заперечувались ОСОБА_8 в порядку ч.3 ст.349 КПК України, кваліфікуючі ознаки у вигляді вчинення обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення щодо ОСОБА_11 з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_12 з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб;
подвійно призначив ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України та безпідставно застосував ч.4 ст.70 КК України, оскільки покарання на підставі цих положень за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами (частинами статті) КК України, які не мають самостійної санкції, не призначається.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить змінити вирок Московського районного суду м. Харків від 04 листопада 2021 року та призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано: наслідки вчиненого, вартість викраденого майна, те, що обвинувачений визнав вину під час досудового розслідування та судового розгляду, щиро розкаявся, правдиво розповів про обставини кримінальних правопорушень, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, має родину, зокрема неповнолітню дитину.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, просить змінити вирок Московського районного суду м. Харків від 04 листопада 2021 року та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.
Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що місцевий суд при призначенні покарання не врахував те, що він має на утриманні малолітню дитину, з 2009 до 2021 року офіційно працював і зобов`язується в подальшому працевлаштуватись, сплатити стягнуті з нього за цивільним позовом та в рахунок процесуальних витрат кошти.
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача; міркування прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника і просила змінити вирок, а не ухвалити новий вирок, думку обвинуваченого та його захисника, які просили призначити ОСОБА_8 покарання 4 роки позбавлення волі, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційних скарг та дійшла висновку про наявність підстав для їх часткового задоволення з огляду на таке.
Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Висновки місцевого суду щодо фактичних обставин учинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, обґрунтованості його засудження та кваліфікації дій за ст.128, ч.1 ст.357 та ч.2 ст.186 КК України по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_10 в апеляційних скаргах не заперечуються й не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України у зазначеній частині оскаржуваний вирок в апеляційному порядку не переглядається.
Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Цим вимогам оскаржуваний вирок не відповідає.
Доводи прокурора про надання цим судом неправильної правової оцінки діям обвинуваченого по епізодах учинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, щодо потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 є слушними.
Виходячи з положень п.3 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок частково та ухвалити новий вирок.
Системний аналіз ст.ст.408, 420 та 421 КПК України вказує на те, що апеляційний суд ухвалює рішення, яким погіршується становище обвинуваченого, у формі вироку.
У п.4 ч.1 ст.409 КПК України визначено, що підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яким за п.п.1,2 ч.1 ст.413 КПК України визнається незастосування судом закону, що підлягає застосуванню, та застосування закону, який не підлягає застосуванню.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд визнав доведеним пред`явлене органом досудового розлідування обвинувачення у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та встановив викладені в обвинувальному акті обставини, в тому числі те, що ОСОБА_8 21 березня 2021 року приблизно о 03 годині 20 хвилин по просп. Ювілейному, 72 у м. Харків, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, застосувавши до ОСОБА_12 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні йому удару кулаком у голову, відкрито викрав належне ОСОБА_12 майно.
Окрім того, 18 травня 2021 року приблизно о 16 годині по АДРЕСА_2 ОСОБА_8 , діючи повторно, застосувавши до ОСОБА_11 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні йому удару кулаком у голову, відкрито викрав належне ОСОБА_11 майно.
Наведені фактичні обставини ніким не оспорювались, тому місцевий суд за відсутності заперечень учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо них і розглянув кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Поміж тим, суд першої інстанції, правильно застосувавши формулу кваліфікації дій обвинуваченого по вказаних епізодах злочинної діяльності за ч.2 ст.186 КК України, помилково надав правову оцінку діям ОСОБА_8 тільки як грабіж, учинений повторно, щодо потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . В юридичному формулюванні, окрім кваліфікуючої ознаки повторності, безпідставно не визнав також інші наявні кваліфікуючі ознаки складу даного кримінального правопорушення, а саме по епізодах щодо:
ОСОБА_12 грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб;
ОСОБА_11 грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
З огляду на викладене, в цій частині оскаржуваний вирок слід скасувати та ухвалити новий вирок, яким кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України по епізодах учинення названого кримінального правопорушення щодо потерпілих:
ОСОБА_12 - як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб;
ОСОБА_11 - як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно. Такий підхід щодо форми судового рішення апеляційного суду (нового вироку) узгоджується з позицією, викладеною в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2016 року у справі №188/1557/15-к, за схожих обставин.
За змістом приписів ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є тяжким (ч.2 ст.186 КК України) і нетяжким (ст.128 КК України) злочинами, кримінальним проступком (ч.1 ст.357 КК України), негативне ставлення обвинуваченого до вчиненого, його особу, який судимий (т.1 а.п. 86-87), не працює, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (т.1 а.п. 89-90), наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, та обставини, що його обтяжує вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про його працевлаштування, не знаходять свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження, з яких на противагу вказаному вбачається ведення обвинуваченим злочинного способу життя шляхом системного вчинення, в тому числі корисливих злочинів проти власності.
Щодо посилань у апеляційній скарзі захисника на врахування наслідків учиненого, зокрема вартості викраденого майна, то вони є необгрунтованими та не спростовують мотиви суду першої інстанції, адже внаслідок кримінально-протиправних дій обвинуваченого завдано майнової шкоди на загальну суму 18 142 гривні та травмовано 3 потерпілих, одному з яких спричинено тяжкі тілесні ушкодження.
Аргументи сторони захисту про наявність у ОСОБА_8 неповнолітньої дитини, зважаючи на встановлені вище обставини, самі по собі не мотивованою та достатньою підставою для пом`якшення чи зміни способу виконання обраного останньому заходу примусу. При цьому з огляду на відсутність у обвинуваченого працевлаштування чи інших законних джерел доходу, твердження про наявність у нього утриманця є непереконливими.
Щире ж каяття, що включає в себе повне визнання ОСОБА_8 своєї вини та правдиву розповідь про обставини вчинених кримінальних правопорушень, неперебування обвинуваченого на спеціальних обліках у медичних закладах, з якими він і його захисник пов`язують апеляційні вимоги, належним чином враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, а тому колегія суддів не вбачає підстав для їх повторного врахування.
Призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання за кожне кримінальне правопорушення, яке в цілому не є максимальним, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням принципів співмірності, індивідуалізації є за своїм видом і розміром законним, справедливим та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
І хоча суд апеляційної інстанції погоджується з призначеним місцевим судом видом і розміром покарання ОСОБА_8 , в тому числі за ч.2 ст.186 КК України, однак доводи апеляційної скарги органу прокуратури про неправильне призначення першою судовою інстанцією обвинуваченому зазначеного покарання окремо по декількох епізодах грабежу, та, як наслідок, застосування положень ч.4 ст.70 КК України, слід уважати обгрунтованими.
У розглядуваному кримінальному провадженні судом першої інстанції визнано встановленим, що ОСОБА_8 21 березня, 04 квітня та 18 травня 2021 року вчинив грабежі, з яких кожен епізод злочинної діяльності відповідає складу злочину, передбаченому ч.2 ст.186 КК України. Проте, як з`ясовано при судовому розгляді, обвинувачений за вироком Московського районного суду м. Харків від 28 квітня 2021 року був засуджений за ч.1 ст.190 КК України на 1 рік обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців (т.2 а.п. 86-87). Таким чином, два грабежі (21 березня та 04 квітня 2021 року) ОСОБА_8 вчинив до, а третій грабіж (18 травня 2021 року) після ухвалення попереднього вироку.
Місцевий суд ухвалив рішення призначити за кожен із злочинів, кваліфікованих за однією частиною статті Особливої частини КК України, що має одну санкцію (ч.2 ст.186 КК України), окремі покарання та застосувати як вимоги ч.4 ст.70 КК України, так і вимоги ч.1 ст.71 КК України.
Однак, судове рішення першої судової інстанції про призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.186 КК України за окремі епізоди грабежу та застосування положень ч.4 ст.70 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Так, своє рішення суд мотивував з урахуванням висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, викладеного в постанові від 25 червня 2018 року у справі № 511/37/16-к (провадження № 51-830 км 18), про те, що коли після ухвалення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після ухвалення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК України: спочатку - за правилами ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч.4 ст.70 КК України, потім - за сукупністю злочинів, вчинених після ухвалення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч.1 ст.71 КК України.
Посилання ж на цей висновок про застосування норм законодавства за обставин досліджуваної ситуації не є релевантним, оскільки він не охоплює випадки, коли особою вчинено кілька кримінальних правопорушень як до ухвалення вироку, так і після, які передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України, тобто коли має місце «розірвана» засудженням повторність кримінальних правопорушень.
Разом з тим з приводу наведеного питання 08 лютого 2021 року об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 390/235/19 (провадження № 51-2177кмо20) сформувала висновок щодо застосування норми права, відповідно до якого, якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч.1 ст.32 КК України, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька - після його ухвалення, то спеціальні правила ч.4 ст.70 КК України не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст.71 КК України за сукупністю вироків.
Суд першої інстанції не врахував названого висновку об`єднаної палати та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, через це з ухваленого ним вироку належить виключити рішення про призначення покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України окремо за епізоди грабежу, вчиненні до та після ухвалення попереднього вироку, та призначення йому покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України.
Оскільки новий злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_8 вчинено після ухвалення попереднього вироку 28 квітня 2021 року та протягом іспитового строку, то з огляду на положення ч.3 ст.78 КК остаточне покарання йому має бути призначено за правилами, передбаченими ст.71 КК України за сукупністю вироків.
Тому, оскаржуваний вирок у частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України по епізодах щодо потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та призначення покарання підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність з ухваленням апеляційним судом нового вироку в цій частині.
При призначенні покарання колегія суддів ураховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким і нетяжким злочинами, кримінальним проступком, обставини їх вчинення, наслідки, що настали, особу обвинуваченого, який судимий за кримінальне правопорушення проти власності, вчинив злочин у період іспитового строку (т.1 а.п. 86-87), не працює, має малолітню дитину, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває(т.1 а.п. 89-90), думки потерпілих про призначення ОСОБА_8 покарання на розсуд суду (т.1 а.п. 69-72), наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, та обставини, що його обтяжує вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Ураховуючи наведені вище дані та обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що обвинуваченому необхідно призначити покарання за ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України та остаточне покарання на підставі ст.71 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк, визначений місцевим судом, яке буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Отже, апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
ухвалила:
Апеляційні скарги прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харків ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Московського районного суду м. Харків від 04 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 в частині кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 КК України по епізодах щодо потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та призначення покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким кваліфікувати дії ОСОБА_8 по епізодах щодо потерпілих:
ОСОБА_12 - за ч.2 ст.186 КК України як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб;
ОСОБА_11 - за ч.2 ст.186 КК України як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.
Виключити з вироку місцевого суду рішення про призначення ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України окремо за грабежі, вчинені ним 21 березня 2021 року та 04 квітня 2021 року до ухвалення вироку Московським районним судом м. Харків від 28 квітня 2021 року, й грабіж, учинений ним 18 травня 2021 року після ухвалення вироку Московським районним судом м. Харків від 28 квітня 2021 року, та про призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України.
Призначити ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України 4 роки 7 місяців позбавлення волі.
Уважати ОСОБА_8 засудженим до покарання, призначеного судом першої інстанції, за:
ст.128 КК України на 2 роки позбавлення волі;
ч.1 ст.357 КК України на 1 рік обмеження волі.
Відповідно до ч.1 ст.70, ст.72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання - 4 роки 7 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.ст.71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харків від 28 квітня 2021 року та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання 4 роки 8 місяців позбавлення волі.
В іншій частині вирок місцевого суду залишити без зміни.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4