ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/4720/21 Номер провадження 11-кп/814/577/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні № 0000207 за апеляційними скаргами захисників адвокатів ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Московського районного суду м. Харків від 09 лютого 2022 року,

встановила:
Цією ухвалою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Аба Федеративної Республіки Нігерія, нігерійцю, громадянину Федеративної Республіки Нігерія, не одруженому, не працюючому, не судимому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченому за ч.2 ст. 187 КК України;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Харків, громадянину України, не одруженому, із середньою освітою, не працюючому, не судимому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченому за ч.2 ст. 187 КК України,
продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів з моменту постановлення ухвали.

Строк дії ухвали встановлено до 09 квітня 2022 року.

Відмовлено у задоволенні клопотань захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, тобто у тому, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 20.01.2021 о 20.00 год. умисно, за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи, перебуваючи неподалік буд. АДРЕСА_3 , вчинили напад на ОСОБА_10 та заволоділи майном потерпілої на загальну суму 7527 грн.

Своє рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції мотивував наявністю обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 та ОСОБА_9 тяжкого злочину, тяжкістю покарання і наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, врахував характеризуючі дані кожного із обвинувачених, міцність соціальних зв`язків та те, що судовий розгляд не завершено, не допитані свідки. Також зазначив, що наявні ризики не зменшилися, а тому відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

На ухвалу суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді цілодобового домашнього арешту або арешту в нічний час.

Свої вимоги захисник мотивував тим, що твердження прокурора, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою здатний забезпечити належну поведінку обвинуваченого, не відповідають дійсності. Зазначені прокурором ризики не доведені.

ОСОБА_7 хоч і не має офіційного місця реєстрації, однак має постійне місце проживання в м. Харків, позитивно характеризується, визнає події та обставини вчиненого кримінального правопорушення, вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаюється у вчиненому. Тому вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого під час розгляду справи.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час.

Свої вимоги обгрунтував тим, що ОСОБА_9 вже тривалий час перебуває під вартою та йому 8 разів продовжувався запобіжний захід. Судові засідання відкладаються та переносяться, у тому числі за клопотанням прокурора та через неявку перекладача і суд не встановлює причин неявки перекладача в судове засідання, у той час як обвинувачений продовжує перебувати під вартою.

Вважає, що у своїх клопотаннях про продовження строку тримання під вартою прокурор не наводить переконливих доказів застосування саме найсуворішого запобіжного заходу, а суд не наводить переконливих підстав, чому домашній арешт не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 . Основною підставою для продовження строку тримання під вартою суд визнає тяжкість покарання, яке може бути призначене судом, що не узгоджується з практикою ЄСПЛ та нормами КПК України.

Зазначає, що ОСОБА_9 співпрацював з органом досудового розслідування та щиро розкаюється у вчиненому; визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України; відшкодував потерпілій шкоду; свідки у провадженні допитані, а намірів впливати на потерпілу не має; раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; має міцні соціальні зв`язки, тобто: постійне місце реєстрації, має родину, дівчину та утриманців, яким допомагає фінансово, постійно неофіційно працює на будівництві. При цьому захисник стверджує, що прокурор не довів у суді факт виїзду ОСОБА_9 на заробітки в РФ.

Вказує, що поза увагою суду залишилося те, що ОСОБА_9 фактично було затримано 20.01.2021, у той час як строк запобіжного заходу рахують лише з 21.01.2021, що є порушенням прав ОСОБА_9 .

Вважає, що суд не взяв до уваги стан здоров`я обвинуваченого, який страждає на бронхіальну астму 2 ступеню, а тому не може перебувати у закритому закладі.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження №0000207 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. У судовому засіданні 09 лютого 2022 року суд першої інстанції постановив ухвалу про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, з моменту постановлення ухвали.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Ухвалюючи рішення, суд врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, враховуючи дані, встановлені судом першої інстанції, а саме, що обвинувачений ОСОБА_7 є уроженцем іншої країни, Федеративної республіки Нігерія, близьких родичів не має, місце реєстрації відсутнє, не працюючий, обвинувачений ОСОБА_9 , не одружений, змінив прізвище у призовному віці, не працюючий, виїжджав на заробітки до Російської Федерації, шкода відшкодована за кошти матері, враховуючи відсутність міцних соціальних зв`язків, те що судовий розгляд у даному провадженні не завершено, у тому числі задоволено клопотання сторони про виклик свідків, суд дійшов правильного висновку про продовження ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, у разі визнання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 винуватими їм загрожує покарання до 10 років позбавлення волі.

При цьому, суд обгрунтовано послався на можливе покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, оскільки відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

Отже, вказані вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Тобто, захисники не навели переконливих підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який або доказів, які б вказували, що більш м`який запобіжний захід здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали є неспроможними, оскільки судом було належним чином перевірено наявні матеріали, відсутність відомостей, які б свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під вартою, а наведені захисниками доводи, не можуть бути безумовними підставами для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні, а тому у задоволенні апеляційних скарг захисників необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 405, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги захисників адвокатів ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Московського районного суду м. Харків від 09 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4