Справа № 570/5/21 Провадження № 11-кп/802/236/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.289 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 30 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець, зареєстрований та житель АДРЕСА_1 , із повною загальною середньою освітою, неодружений, не працює, раніше судимий:
- 11.01.2020 Рівненським районним судом Рівненської області за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком три роки;
- 07.04.2021 Рівненським міським судом Рівненської області за ч.2 ст.263, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць;
засуджений:
- за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 07 квітня 2021 року, ОСОБА_8 призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 2 (два) місяці без конфіскації майна.
Строк покарання обвинуваченому визначено рахувати з моменту взяття під варту, а саме: з 09 грудня 2020 року.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_8 залишений попередній у вигляді тримання під вартою, але на строк не більше двох місяців.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволений повністю.
Стягнуті з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 13 350 гривень 80 коп. матеріальної шкоди та 5000 гривень моральної шкоди.
В порядку ст.100 КПК України вироком вирішена доля речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за те, що 08 грудня 2020 року близько 03 год 00 хв він, перебуваючи в орендованому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який на праві власності належить ОСОБА_10 , побачив припаркований біля вказаного будинку автомобіль ВАЗ 210994, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 51919,48 гривень, що також належить ОСОБА_9 .
Маючи раптово виниклий умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, переслідуючи мету використання транспортного засобу для подальшого пересування, безперешкодно, шляхом вільного доступу, ключем відчинив двері автомобіля ВАЗ 210994, реєстраційний номер НОМЕР_1 , проник до салону та за допомогою ключа, привів в дію двигун та виїхав за межі прибудинкової території житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим умисно, всупереч волі законного користувача, незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, яким вирушив у м. Рівне.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, захисник оскаржує вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що його підзахисний щиро розкаявся, повністю визнав свою вину та добровільно відшкодував завдану злочином шкоду. З огляду на наведене, просить вирок місцевого суду змінити та призначити ОСОБА_8 на підставі ст.69 КК України більш м`яке покарання у виді штрафу, який слід виконувати самостійно.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, захисника, який підтримав подану апеляцію у повному обсязі і просив змінити судове рішення, прокурора, який заперечив доводи апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами і в апеляційних скаргах не заперечується.
Діям ОСОБА_8 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.
Згідно норм ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Посилання в апеляційній скарзі сторони захисту на те, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.
При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_8 вчинив злочин, який за ступенем тяжкості належить до категорії тяжких.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю та розслідуванню кримінального правопорушення.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено.
Місцевим судом взято до уваги, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, неодружений, не працює.
На думку апеляційного суду, враховуючи усі вищенаведені пом`якшуючі обставини, дані про особу винного, який вчинив тяжкий злочин, раніше судимий, судом першої інстанції обґрунтовано застосовано до обвинуваченого покарання у виді 5 (п`яти) років без конфіскації майна.
Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчиненню ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.
На думку суду апеляційної інстанції, з урахуванням даних про обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше судимий (т.1 а.к.п.51-52), не працює, повторно вчинив умисний тяжкий злочин, в даному випадку відсутні підстави для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання у виді штрафу на підставі ст.69 КК України.
Суд апеляційної інстанції вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для зміни вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, суд апеляційної інстанції не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 30 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді