Справа №621/2073/19
Провадження №1-кс/621/308/22
УХВАЛА
іменем України
05 серпня 2022 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі:
судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про відвід судді Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 621/2073/19 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
в с т а н о в и в:
04.08.2022 автоматизованою системою документообігу для розгляду зазначеної заяви було визначено суддю Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_1 .
На обгрунтування заяви про відвід судді ОСОБА_3 посилається на те, що він є сином, а отже близьким родичем потерпілого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Оскільки потерпілий ОСОБА_6 помер, а рішення у кримінальному провадженні по суті не ухвалено, то він просив в порядку процесуального правонаступництва визнати його потерпілим у цьому кримінальному провадженні замість померлого батька.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 04.08.2022 (головуюча суддя ОСОБА_4 ) у задовоелнні вказаного клопотання відмовлено.
У заяві про відвід підкреслено, що це є неупередженим ставленням суду до потепілого як учасника судового розгляду.
Крім того, як на підставу відводу судді заявник посилається на ту обставину, що кримінальне провадження не розглянуте тривалий час та з різних причин відкладається.
На обгрунутвання клопотання наводить фактичні обставини та докази, які відносяться до предмета доказування при розгляді кримінального провадження по суті.
Ознайомившись з заявою, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 ЦПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).
Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).
Заявник ОСОБА_3 вказує у заяві на неупереджене ставлення суду до потерпілої сторони.
Та за фактичними обставинами, які випливають зі змісту заяви, зазначає про невірне застосування суддею норм процесуального закону щодо інституту правонаступництва потерпілого у кримінальному процесі.
Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення.
Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, надання згоди на визнання потерпілим (у разі, якщо така заява ним не подавалась) або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.
Потерпілий в кримінально-правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення цього посягання, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально.
Кримінальний процесуальний закон (статті 55 - 59 КПК України) юридично закріплює статус потерпілого - учасника кримінального провадження, наділяючи його певними процесуальними правами та обов`язками саме як учасника процесу.
Водночас, у частині 6 статті 55 КПК України передбачено так зване правонаступництво у кримінальному провадженні. Згідно з положеннями цієї норми, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.
Таким чином, чинний КПК України передбачає юридичну фікцію, відповідно до якої інша особа визнається потерпілим, хоча їй безпосередньо не заподіяна шкода в результаті вчинення кримінального правопорушення. Водночас КПК України закріплює перехід до такої особи не тільки прав потерпілого, а й перехід самого процесуального статусу потерпілого.
Поняття «потерпілий» є міжгалузевим, оскільки використовується як у кримінальному праві, так і в кримінальному процесі, і вони за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода. Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції, натомість законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння цього поняття.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, в якій зазначено, що злочини, кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення, завдають шкоди головним чином інтересам окремих осіб, а не суспільства, вони не є тяжкими. Пунктом 7 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що право відмовитися від обвинувачення має потерпілий або його представник у визначених цим Кодексом випадках. У даному випадку закон визначає потерпілими не тільки осіб, які безпосередньо постраждали від злочину, а й близьких родичів чи членів сім`ї такої особи, якщо постраждала особа померла.
Непогодження заявника ОСОБА_3 із процесуальною діяльністю головуючого у справі не є свідченням упередженості судді, та не тягне за собою безумовну підставу відводу судді.
Зазначене рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, за якою ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом, є правом заявника на апеляційне оскарження.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).
Практика Європейського суду щодо України стосовно гарантій, закріплених статтею 6 § 1, знайшла своє відображення у справах, які стосуються права доступу до суду та справедливого судового розгляду.
Щодо недотримання на думку заявника розумних строків судового розгляду, то сам заявник посиалється на те, що кримінальен првадження відкладається з різних причин.
У п.116 рішення ЄСПЛ від 12.03.2009 у справі «Вергельський проти України» зазначено: «розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів (див., серед багатьох інших, п.67 рішення у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції»).
Стосовно наведення в заяві фактичних обставин та доказів, що відносяться до предмета доказування у кримінальному провадженні, то їх перевірка, синтез, аналіз віднесено до дискреційних повноважень суду, який розглядає справу та ухвалює рішення по суті.
Заявник посилається на незастосування правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.01.2019, справа № 439/397/17, провадження № 13-66кс18.
Однак, цим рішенням урегульовано інші правовідносини. Зокрема, відпровідно до правового висновку щодо застосування норми права, передбаченої ст. 46 КК України «Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим» термін «потерпілий» у ст. 46 КК України необхідно розуміти у його кримінально-правовому значенні, як особу, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або майнова шкода або створюється загроза її заподіяння.
Якщо внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому заподіяна смерть, то ніхто інший не може висловити його волю під час вирішення питань, пов`язаних з відшкодуванням шкоди у вигляді смерті як підстави для звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України.
Заподіяна кримінальним правопорушенням шкода у розумінні ст. 46 КК України має бути такою, що за своїм характером піддається відшкодуванню (усуненню). Смерть є наслідком, що має незворотний характер. Таким чином, шкода у вигляді смерті відшкодуванню або усуненню в розумінні ст. 46 КК України не підлягає.
У випадку заподіяння кримінальним правопорушенням шкоди у вигляді смерті потерпілого звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим (ст. 46 КК України) не можливе.
Таким чином, не наведено підстав, які б свідчили про упередженість головуючої у справі судді ОСОБА_4 та були б підставою для її відводу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 75 КПК України, суд,-
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 621/2073/19 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: