ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/1476/21

Провадження № 11-кп/4820/519/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.10.2020 року за № 0003161 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2022 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2022 року клопотання прокурора задоволено,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Брест, Республіки Білорусь, громадянину Республіки Узбекистан, білорусу, з середньою освітою, не працюючому, зареєстрованому на території Республіки Узбекистан, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому 02.06.2020 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільненого із випробувальним терміном 2 роки, вирок вступив у законну силу 03.07.2020 року, обвинуваченому за ч. 3 ст. 185 КК України,

продовжено строк тримання під вартою до 03 липня 2022 року включно.

Постановлено, що у разі внесення ОСОБА_6 застави в розмірі 157650 грн. на нього будуть покладені такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатись із населеного пункту де він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; утриматись від спілкування із свідками та потерпілим у даному провадженні; здати уповноваженому органу на зберігання свій паспорт чи інші документи, що посвідчують право на в`їзд в Україну чи виїзд з України.
Своє рішення суд мотивував тим, що ризики, які були враховані під час обрання запобіжного заходу, продовжують існувати; а тому, є необхідність у продовженні строку тримання під вартою.
Непогоджуючись з ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, ухвалити нову, якою змінити обраний ОСОБА_6 запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.
Свої вимоги аргументує тим, що під час ухвалення оскаржуваного рішення суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, ухвала не відповідає вимогам ст.ст. 183, 196 та 372 КПК України, оскільки в такій не наведені мотиви прийнятого рішення, відсутні посилання на докази, які обґрунтовують наявність обставин, визначених ст. 196 КПК України.
Вказує, що ризики, наведені у клопотанні прокурора, а саме: переховування від суду, незаконний вплив на свідків та потерпілого, вчинення іншого кримінального правопорушення, не доведені.
Суд не врахував стан здоров`я ОСОБА_6 , який хворіє на туберкульоз легень, тому його перебування у слідчому ізоляторі неможливе.
Крім того, при розгляді клопотання суд вийшов за межі своїх повноважень, вказавши про наявність ризиків, на які прокурор у клопотанні не посилається.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення такої, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.
Як убачається із матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 184 КПК України. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що він будучи раніше судимим за злочини проти власності, обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років. Зважаючи на покарання, яке йому загрожує у випадку доведеності вини, а також на особу винного, який раніше судимий, є громадянином Республіки Узбекистан, постійного місця в Україні не має, соціальні зв`язки відсутні, обвинувачується у вчиненні злочину під час іспитового строку, ризики, визначені ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконний вплив на свідків та потерпілих, вчинення іншого кримінального правопорушення, продовжують існувати.
Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись суддею.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суд першої інстанції врахував, що підстави, які були враховані при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, продовжують існувати ризики того, що він зможе ухилятись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Тому, суд прийшов до правильного висновку про те, що наведені ризики не зменшились та продовжують існувати.
Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор довів, що застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено.
Доводи апелянта про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконний вплив на потерпілих та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення відсутні, є безпідставними.
Так, наявність вищезазначених ризиків, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в апеляційному суді.
Крім того, запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Суд першої інстанції, врахувавши всі ризики та обставини, визначені ст. 178 КПК України в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку, що лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з чим погоджується апеляційний суд.
Твердження про необхідність застосування щодо обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, є безпідставним, оскільки, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд тим самим виключив можливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, через неспроможність їх забезпечити належну процесуальну поведінку під час розгляду кримінального провадження, з чим і погоджується колегія суддів.
Що стосується посилання сторони захисту на те, що оскаржене рішення є немотивованими, то таке є необгрунтованим, оскільки слідчий суддя навів мотиви, з яких виходив, продовжуючи ОСОБА_6 строк тримання під вартою.
Доводи захисника про те, що суд не врахував наявність у ОСОБА_6 захворювання закритої форми туберкульозу легень, є безпідставними, оскільки вказана обставина не є беззаперечною підставою для обрання йому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, обставини справи враховуються в сукупності.

Крім того, відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», затвердженого Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 20 вересня 2000 року № 192, обов`язок по забезпеченню медичним обслуговуванням осіб, які утримуються під вартою, покладається на адміністрацію місця попереднього ув`язнення.

Згідно з п. 2.5 Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря.

Враховуючи вищевказані норми закону, особи, які перебувають під вартою та є хворими, отримують медичну допомогу в амбулаторних умовах в медичних частинах слідчих ізоляторів. Отже, ОСОБА_6 , перебуваючи під вартою, зможе отримувати медичну допомогу.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення в частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, потреба в обмеженні права на особисту свободу підозрюваного шляхом обрання останньому найсуворішого запобіжного заходу є виправданою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

За таких обставин колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2022 року про продовження ОСОБА_6 , 1965 року народження, строку тримання під вартою до 25 липня 2022 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника - адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2