Справа №:755/8418/22
Провадження №: 1-кс/755/1617/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2022 р. Слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського районного суду м. Києва клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладання арешту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001468 від 22 червня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

У С Т А Н О В И Л А:

До слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладання арешту з метою шляхом позбавлення права на розпорядження майном у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001468 від 22 червня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що 03 серпня 2021 року невстановлені особи підробивши офіційні документи незаконно заволоділи правом на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим спричинили останній матеріального збитку у особливо великому розмірі.

Допитана як потерпіла ОСОБА_4 повідомила, що з 1993 року має у власності квартиру АДРЕСА_1 .

У подальшому, потерпіла повідомила, що з травня 2021 року вона проживала за адресою АДРЕСА_2 разом із рідною сестрою ОСОБА_5 . Інколи до вказаного будинку приїжджав її племінник ОСОБА_6 із своєю співмешканкою та матірю ОСОБА_7 . Зважаючи, що приблизно у травні 2021 року ОСОБА_8 забрав у потерпілої всі її документи, зокрема паспорт громадянина України та банківські картки.

19 травня 2022 року ОСОБА_4 вчергове зателефонувала до поліції із заявою про те, що ОСОБА_6 не віддає їй документи та банківські картки. Після приїзду працівників поліції, ОСОБА_6 повернув потерпілій і паспорт громадянина України і банківські картки. При цьому, потерпіла поскаржилась працівнику поліції на умови проживання та мала бажання переїхати до квартири АДРЕСА_1 , але ОСОБА_6 не повертає їй ключі. Однак, як повідомив поліцейський, вказана квартира вже належить ОСОБА_6 , який придбав дану квартиру за договором купівлі-продажу квартири 03 серпня 2021 року.

При цьому, потерпіла ОСОБА_4 зазначила, що вона жодних договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 не підписувала, у зв`язку з чим вона відразу поїхала до нотаріуса, де їй підтвердили, що вказана квартира вже належить ОСОБА_6 .

Крім того, у ході досудового розслідування було встановлено, що 03 серпня 2021 року відповідно до Договору купівлі-продажу, укладений потерпілою ОСОБА_4 як продавцем та ОСОБА_6 як покупцем, потерпіла ОСОБА_4 продала квартиру АДРЕСА_1 , внаслідок чого 03 серпня 2021 року о 13 годині 27 хвилин приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 здійснила державну реєстрацію вказаного нерухомого майна.

У ході проведення допиту потерпілої ОСОБА_4 остання повідомила, що підписів у вказаному документі, а саме договорі купівлі-продажу квартири не ставила. Крім того, повідомила, що до жодних нотаріусів не їздила та нотаріуси до неї за місцем проживання не приходили. При цьому, потерпіла вказала, що в 1999 році вона склала заповіт на ім`я ОСОБА_6 предметом якої була зазначена вище квартира.

Зважаючи на вищевикладене, існує вірогідність того, що договір купівлі-продажу квартири укладений потерпілою ОСОБА_4 як продавцем та ОСОБА_6 як покупцем, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 03 серпня 2021 року було видано іншою особою та виконаний з ознаками підробки офіційних документів.

На даний час у органу досудового розслідування виникла необхідність експертного дослідження, а саме проведення судово-почеркознавчої експертизи у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, об`єктом вчинення кримінального правопорушення є квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власниками квартири АДРЕСА_1 являється ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене вище, квартира за адресою АДРЕСА_3 стала об`єктом злочинного посягання, відповідно є речовим доказом у кримінальному провадженні №0001468 від 22 червня 2022 року.

Постановою про визнання речових доказів від 01 вересня 2022 року, що винесена на підставі ст. 98 КПК України, квартира за адресою АДРЕСА_3 визнана речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав у повному обсязі, просив його клопотання задовольнити.

Заслухавши пояснення прокурора, вивчивши клопотання, дослідивши долучені до нього документи, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідча суддя приходить до наступного.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна допускається з метою забезпечення в тому числі й збереження речових доказів та скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру, щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної, або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Метою арешту майна є забезпечення збереження речового доказу.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови і з наведенням мотивів такого рішення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Таким чином, слідча суддя приходить до висновку, що право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_3 на даний час перейшло до іншої особи, а саме: ОСОБА_6 , та останній самостійно, або за співучасті з іншими особами може здійснити спробу повторного відчуження, відповідно квартира може бути реалізована останнім з урахуванням того, що у разі незастосування даного заходу забезпечення, майно може бути втрачене та відчужене, з метою забезпечення збереження речових доказів, існує потреба в їх арешті.

На підставі наведеного та, керуючись вимогами ст.ст.131, 167, 170-172, 369, 309 КПК України, слідча суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладання арешту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001468 від 22 червня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), що на даний час на праві власності зареєстрована за ОСОБА_6 , із забороною розпорядження даним майном.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвалу про арешт майна через слідчого передати для негайного виконання уповноваженому на це органу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Дніпровську окружну прокуратуру міста Києва.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідча суддя ОСОБА_1