Справа № 131/959/21
Провадження №11-кп/801/489/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000215, внесеного до ЄРДР 03.08.2021, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 14.03.2022, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Козятин Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого: 05.09.2016 Бершадським районним судом Вінницької області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки; 25.05.2017 Бершадським районним судом Вінницької області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України із призначенням остаточного покарання, на підставі частин 1, 2, 5 статті 71 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з дня затримання, а саме 03.08.2021 по день набрання даного вироком законної сили, як один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Продовжено ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили.
Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Судом встановлено, що 02.08.2021 ОСОБА_8 знаходився на території господарства, що в АДРЕСА_2 де допомагав ОСОБА_9 по господарству. Цього ж дня, біля 08:00 години ОСОБА_9 поїхав у власних справах, виїхавши за межі вказаної території та залишив на території господарства автомобіль марки «ВАЗ», моделі «21310-120-40», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить останньому на праві власності при цьому двері автомобіля були незамкненими та ключ перебував у замку запалення. Близько 12:00 години 02.08.2021 у ОСОБА_8 виник умисел на незаконне заволодіння вказаним вище транспортним засобом з метою автомобільної прогулянки тому, реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 повідомив неправдиву інформацію ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які також допомагали ОСОБА_9 по господарству, про те, що останньому потрібна їх допомога та для цього необхідно поїхати на автомобілі до місця, на яке вказав ОСОБА_9 . На вказану пропозицію ОСОБА_10 та ОСОБА_11 погодилися та, підійшовши до незачинених водійських дверцят автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21310-120-40», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 сів в салон на водійське місце, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 сіли в салоні на пасажирських місцях, після чого без дозволу власника за допомогою ключа, який перебував в замку запалювання, ОСОБА_8 запустив двигун автомобіля та в подальшому призвів в рух автомобіль, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ», моделі «21310-120-40», д.н.з. НОМЕР_1 . Виїхавши даним автомобілем з території господарства ОСОБА_8 поїхав по польовій дорозі в напрямку с. Борисівка, Іллінецької ТГ, Вінницького району Вінницької області та під час руху з`їхав з дороги де автомобіль застряг. Вийшовши з автомобіля ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розуміючи, що витягти автомобіль без сторонньої допомоги їм не вдасться, залишили зазначений автомобіль, попрямувавши в напрямку м. Іллінці Вінницької області.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, застосувати до ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
Апелянт вважає призначене судом покарання надто суворим та посилається на те, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, потерпілий не має до нього будь-яких претензій, просив його суворо не карати.
Захисник переконаний, що є всі підстави для звільнення його підзахисного від відбування покарання з випробуванням.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисту, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України ґрунтуються на зібраних у справі доказах, достовірність і достатність яких не ставиться під сумнів сторонами та ніким із учасників судового розгляду не оскаржується.
Доводи захисника про суворість колегія суддів вважає неспроможними з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Положеннями ст. 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд дотримався вимог кримінального закону та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу останнього, який неодноразово визнавався винним та засуджувався судом за вчинення умисних тяжких кримінальних правопорушень, в тому рахунку передбачених ч. 2 ст. 289 КК України. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до статті 66 КК України, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Також судом взято до уваги і обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 повторність та рецидив кримінальних правопорушень.
Апеляційна скарга захисника не містить переконливих доводів, які б свідчили про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а тому відсутні підстави для задоволення заявлених в ній вимог.
Покарання, визначене ОСОБА_8 в межах кримінального закону та у розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, підстав для зміни вироку не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 14.03.2022 щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення. Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4