Справа № 235/427/18
Провадження №1-кп/204/564/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції з зали судового засідання Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003253 внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування 23 грудня 2017 року за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. В обґрунтування клопотання зазначив, що висновок про наявність зазначених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується наступними обставинами: ОСОБА_3 вчинив особливо тяжкий злочин, за вчинення якого, згідно з санкцією ч. 3 ст. 187 КК України, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років; відсутність у ОСОБА_3 стійких соціальних зв`язків за місцем проживання (неодружений, позбавлений батьківських прав); вчинення злочину ОСОБА_3 в період умовно-дострокового строку; рецидив вчинених злочинів; схильність до вчинення злочинів; відсутність у ОСОБА_3 роботи та стабільного достатнього джерела доходів. Так, будучи раніше неодноразово судимим за скоєння тяжких кримінальних правопорушень, ОСОБА_3 , звільнившись після відбування покарання в вигляді позбавлення волі 14 липня 2017 року умовно-достроково на 7 місяців 11 днів, через 5 місяців скоїв особливо тяжкий злочин. Тобто, в діях обвинуваченого вбачається схильність до скоєння корисливих злочинів та небажання стати на шлях виправлення. Крім того, введення в країні воєнного стану, та проведення бойових дій на території Донецької області, де до затримання проживав ОСОБА_3 , в сукупності з відсутністю в обвинуваченого джерела доходів, стійких соціальних зв`язків та строку покарання, який загрожує ОСОБА_3 в разі винесення судом обвинувального вироку щодо нього, вказує на велику ймовірність того, що обвинувачений може вчинити спроби переховуватись від суду. Між свідком ОСОБА_7 та обвинуваченим існують близькі відносини, а потерпілий ОСОБА_8 небезпідставно боїться ОСОБА_3 , що свідчить про можливість обвинуваченого впливати на свідка та потерпілого. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України до ОСОБА_3 може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки він є раніше судимою особою та підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад трьох років. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам, оскільки лише обмеження права пересування обвинуваченого шляхом обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, що забезпечить цілодобовий контроль його дій, дозволяє бути впевненим в тому, що він не буде переховуватися від суду, впливати на свідка та потерпілого та не вчинить нового злочину. З метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам обвинуваченого вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України,приймаючи до уваги що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити досягнення зазначеної мети, вважав, що клопотання підлягає задоволенню.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 залишив розгляд клопотання прокурора на розсуд суду.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 просила відмовити в задоволенні клопотання, оскільки обвинувачений вже тривалий час перебуває під вартою. Ризики зазначені прокурором у своєму клопотанні нічим не обґрунтовані. Зазначила, що обвинувачений ОСОБА_3 готовий відшкодувати шкоду потерпілому. Просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити йому запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_4 залишив розгляд клопотання прокурора на розсуд суду.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора, виходячи з наступного.
25 листопада 2020 року ухвалою Донецького апеляційного суду було скасовано вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2020 року, яким ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та було призначено новий розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2022 року ОСОБА_3 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 29 серпня 2022 року.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
При цьому, суд не вдається до оцінки доведення або не доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України на цій стадії процесу.
ОСОБА_3 , хоча і має постійне місце проживання, однак на даний час на території Донецької області ведуться активні бойові дії і можливість проживати там постійно на даний час відсутня для обвинуваченого, а тому останній не має власного житла. Окрім цього підтвердження того, що до ув`язнення обвинуваченого його батьки похилого віку перебували у нього на утриманні судом не було надано.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан що дає підстави вважати, що, в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_3 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином виконувати органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого.
При цьому, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні, як обставину, яка суттєво збільшує ризик переховування обвинувачених від суду, оскільки на частині території України ведуться бойові дії та частина території України тимчасово окупована.
Крім того, перевіряючи наявність ризику впливу ОСОБА_3 на свідка ОСОБА_7 у цьому ж кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.
Ризик впливу на свідків, існує не лише під час зібрання доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань від свідків та експерта та дослідження їх судом.
Таким чином, на даний час існує обґрунтований ризик, що ОСОБА_3 може чинити незаконний вплив на свідка ОСОБА_7 , яка на теперішній час є не допитаною, тобто існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки дане кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено в період умовно-дострокового звільнення, а також обвинувачений до ув`язнення не мав офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного достатнього джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя обвинуваченого, тому існує ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто продовження вчинення кримінальних правопорушень.
Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку.
Суд вважає, що обраний та продовжений відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
При цьому застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.
За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку, а тому дію обраного запобіжного заходу слід продовжити на 60 днів.
Тому, беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні кримінального правопорушення, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на домашній арешт, тому у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити.
ОСОБА_3 належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 194, 197, 331, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 22 жовтня 2022 року включно.
В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на інший непов`язаний з триманням під вартою відмовити.
Копію ухвали направити до Державної установи «Житомирська установа виконання покарань № 8» для виконання.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1