Провадження №11-кп/801/964/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем: ОСОБА_5 ,
за участі: обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 липня 2022 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 307, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в :

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч.2 ст. 307, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України.

В ході судового розгляду кримінального провадження прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , яке мотивоване тим, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які існували при обранні йому запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд знайшов обґрунтованими доводи прокурора, а тому ухвалою від 26 липня 2022 року продовжив ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що він досить тривалий час перебуває під вартою та тяжкість злочину не може бути єдиним виправданням продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які, не заявляючи клопотання про розгляд апеляційної скарги за участі прокурора, що відповідно до ч.4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду, підтримали апеляційну скаргу, перевіривши її доводи, а також надані судом першої інстанції копію клопотання прокурора та копію ухвали суду від 26.07.2022, апеляційний суд дійшов висновку, що вона задоволенню не підлягає.

Нормами ч.2 ст. 331 КПК України визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Згідно вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Так, судом встановлено, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перестали існувати та не зменшились. Зокрема, існують ризики переховування обвинуваченого від суду, чинення ним тиску на свідків у кримінальному провадженні, які не допитані в судовому засіданні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Про існування зазначених ризиків свідчить те, що ОСОБА_6 , який раніше не судимий, однак обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, до затримання проживав у м. Одесі, неодружений, офіційно не працевлаштований.

Отже, застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таке рішення суду першої інстанції не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, «Летельє проти Франції» від 26.06.1991, у яких наголошено, що тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 липня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4