ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/949/22 Справа № 172/736/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , а також прокурора Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000156, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Стрюкове Миколаївського району Одеської області, громадянки України, маючої неповну середню освіту, офіційно не працевлаштованої, реєстраційний номер відсутній, заміжньої, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

- 20 березня 2020 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

в режимі відеоконференції

обвинуваченої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2020 року, більш суворим покаранням, призначеним даним вироком, остаточне покарання визначено у вигляді позбавлення волі строком на дев`ять років.
Вирішено питання речових доказів.
За цим вироком ОСОБА_5 визнано винною у тому, що вона 18 травня 2019 року, приблизно о 20.00 годині, перебуваючи за місцем проживання в будинку АДРЕСА_2 , у зв`язку з ігноруванням потерпілим ОСОБА_10 , який був у стані алкогольного сп`яніння, її прохань припинити непристойно поводитися по відношенню до неї, та намагань спричинити їй тілесні ушкодження, під час сварки з останнім, відштовхнула правою рукою потерпілого ОСОБА_10 , від чого він впав через поріг до спальної кімнати обличчям до низу та не чинив опору. Після чого, обвинувачена ОСОБА_5 , реалізовуючи свій раптово виниклий умисел на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 , взявши сокиру, що знаходилась у коридорі за дверима, перебуваючи у положенні стоячи, тримаючи сокиру у правій руці, умисно нанесла не менше чотирьох ударів обухом (іншою стороною сокири) по життєво-важливому органу, а саме: потиличній частині голови потерпілого ОСОБА_10 , - від чого останній втратив свідомість. Після чого, обвинувачена ОСОБА_5 припинила чинити протиправні дії та покинула будинок, а потерпілий ОСОБА_10 залишився лежати на підлозі без свідомості. 18.05.2019 року о 21.45 годині потерпілого ОСОБА_10 каретою швидкої допомоги доставлено до Васильківської ЦРЛ, де останній через годину помер. Смерть потерпілого ОСОБА_10 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з перелом кісток основи та склепіння черепу, крововиливами під оболонку та у речовину головного мозку, забоєм головного мозку. В результаті протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді забитих ран голови, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 115 КК України, а саме як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В апеляції із доповненнями:
- обвинувачена ОСОБА_5 просить вироку суду скасувати, оскільки вважає обвинувачення необґрунтованим, а інкриміноване їй кримінальне правопорушення вона не вчиняла.
Що стосується фактичних обставин, то обвинувачена вказує, що 18 травня 2019 року, з ранку до обіду, вона, потерпілий, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 випивали спиртне. Близько 12.00 години вона пішла з будинку, де залишились потерпілий зі свідками у пошуках роботи. По дорозі вона зайшла до ОСОБА_13 та її співмешканця ОСОБА_14 . Після цього до будинку потерпілого ОСОБА_10 вона не поверталась. Також обвинувачена додає, що з потерпілим того дня конфліктів у неї не було.
Зазначає, що суд безпідставно взяв до уваги покази свідків ОСОБА_15 та її співмешканця ОСОБА_14 , оскільки вказані особи нічого не чули.
Окрім цього вказує, що коли вона покидала будинок потерпілого, двері та замки були цілі, однак на слідчому експерименті двері та замки були зламані, для чого потрібна не жіноча сила. Зазначила, що вона вміла відкривати двері навіть якщо вони були замкнені, а тому ламати замки та двері не було жодного сенсу.
Зазначає, що знайдений на місці злочину ланцюжок з хрестиком належить свідку ОСОБА_11 .
Обвинувачена також вказує на відсутність посилання на наявність слідів боротьби в приміщенні, а також на тілі потерпілого, в той час, як в неї не було жодних слідів боротьби.
Також зазначає, що знаряддя злочину не мало відбитків пальців, а сама сокира ніколи не була присутня в їх господарстві. Вказує, що в приміщенні, де було вчинено злочин, на стінах були бризки крові, однак, на її одязі було виявлено лише декілька крапель крові чоловічої статі, начебто потерпілого ОСОБА_10

- захисник ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування вказує, що суд з одного боку критично поставився до показі свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , а з іншого боку посилається на результати слідчого експерименту за участю цих свідків.
Вказує, що версія обвинувачення, яка відображена у вироку, ґрунтується лише на припущеннях.
Вказує, що раніше, ухвалою апеляційного суду, вирок щодо ОСОБА_5 скасовувався, однак, перелічені недоліки під час повторного розгляду справи усунені не були, судом першої інстанції знову необґрунтовано не взято до уваги покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , належним чином не перевірено алібі ОСОБА_5 , та покладено в основу вироку висновок експерта № 80-2019рЕ від 17 червня 2019 року та акт судово-медичного дослідження № 8 від 17 червня 2019 року. Вказує, що судом не було встановлено, в який магазин ходили свідки ОСОБА_17 та Рева, чи бачив їх хтось, та як довго вони були відсутні за місцем мешкання потерпілого. Окрім цього зазначає, що під час повторного розгляду справи не було встановлено, кому належить відбиток пальцю на знарядді злочину.

- прокурор просить вирок суду змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на витяг з ЄРДР, як на доказ підтвердження встановлених судом обставин, у зв`язку з їх недопустимістю.

В обґрунтування вказує, що суд, вирішуючи питання допустимості доказів, повинен був визнати цей витяг недопустимим доказом та не мав посилатись на нього, як на доказ підтвердження встановлених судом обставин.

Заслухавши обвинувачену та її захисника, які кожен окремо підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника, та підтримав доводи і вимоги апеляції прокурора, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення відповідно до ст. 370 КПК повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказані вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні.
Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази є належними та допустимими, оцінені судом в їх сукупності з точки зору їх достатності і взаємозв`язку, які підтверджують вину ОСОБА_5 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченої та захисника про непричетність і недоведеність вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину з посиланням на не усунення судом першої інстанції недоліків, які викладені в попередній ухвалі апеляційного суду при скасуванні раніше ухваленого вироку, не взяття судом до уваги показів свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , не перевірено алібі ОСОБА_5 , є безпідставними та не досить переконливими і обґрунтованими з огляду на таке.
Так, винуватість і причетність ОСОБА_5 до вчинення нею інкримінованого їй кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України, а саме вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, підтверджено покладеними в основу вироку дослідженими безпосередньо судом доказами, які є належними та допустимими, оцінені судом в їх сукупності з точки зору їх достатності і взаємозв`язку.
Так, за показами потерпілої ОСОБА_18 , наданими нею у суді першої інстанції, 18 травня 2019 року прибувши до місця проживання брата, на подвір`ї були ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , обвинуваченої в будинку не було. Зайшовши в спальну кімнату, вона побачила ОСОБА_10 , який сидів біля ліжка, голова була розбита та нахилена вперед, на грубі була кров, також кров була на підлозі, був живий та харчав. Також потерпіла повідомила, що коли обвинувачена та брат сварились, то обвинувачена прибігала до неї в неадекватному стані і казала, що зарубає брата.
Покази потерпілої суду першої інстанції підтвердила і свідок ОСОБА_19 , яка також повідомила, що в травні 2019 року вечором подзвонила сусідка, щоб знайти сестру ОСОБА_10 . Далі вона побігла до ОСОБА_10 , той сидів на присядки біля дивану на підлозі, на шиї в нього була рубана рана. Його сестра також була поряд, померлий ще був живий та перебував біля дивану. Також свідок зазначила, що обвинувачена з ОСОБА_10 жили 5 років, випивали разом, та померлий її бив, це було дуже часто і вона особисто в обвинуваченої раніше бачила синяки.
Допитаний свідок ОСОБА_12 пояснював, що в день інкримінованих обвинуваченій подій він і ОСОБА_11 були у померлого дома разом з обвинуваченою, де всі разом вживали самогон, а потім лягли спати, коли прокинулись, то обвинуваченої вже не було. Потім він з ОСОБА_11 пішли в магазин, а ОСОБА_10 залишився в домі один, бо не захотів йти з нею. На той час в ОСОБА_10 тілесних ушкоджень не було. Магазин недалеко від будинку, взяли по пиву, посиділи біля магазину та через пару годин пішли додому до ОСОБА_10 . Коли вони повернулись до будинку та зайшли в кімнату, він побачив, що ОСОБА_10 сидів на підлозі, спершись на стіну, в нього була розбита голова, він стогнав, нічого не казав, на стіні були плями крові. Він ще був живий і харчав, далі свідок пішов і повідомив сусідці та допомагав загрузити потерпілого в швидку допомогу.
Дані покази потерпілої та свідків узгоджуються між собою, та не мають суттєвих суперечностей, підстав вважати їх неправдивими, у тому числі і покази свідка ОСОБА_12 , не має.
В суді апеляційної інстанції обвинувачена та захисник не змогли навести мотивів, з яких вказані особи могли оговорити обвинувачену.
Окрім того, їх покази узгоджуються та підтверджуються і дослідженими судом першої інстанції іншими доказами в їх сукупності, і взаємозв`язку, зокрема: протоколом огляду місця події від 18 травня 2019 року, в ході якого, в другій кімнаті з лівої сторони на підлозі на дерев`яних бильцях від ліжка виявлені сліди речовини бурого кольору (надалі РБК). Біля бильця на підлозі знаходиться сорочка білого кольору з короткими рукавами, подушка, наволочка зі слідами РБК. На стіні мається пляма РБК. На іншому ліжку, на матраці виявлено сліди РБК.
Відповідно до протоколу додаткового огляду місця події від 19 травня 2019 року та додатків до нього, була додатково оглянута територія домоволодіння місця події, де перед житловим будинком розташована залізобетонна опора № 28, на відстані 4 м. від опори, в лісосмузі на землі у траві виявлена сокира (довжиною 75 см) зі слідами РБК та з невеликою кількістю волосся, яка була вилучена.
Свідок ОСОБА_20 повідомив суду, що він був присутнім під час огляду місця події в травні 2019 року за місцем проживання ОСОБА_10 , бачив кров на підлозі та наволочці. Наступного дня був понятим, коли знайшли сокиру в кущах у дворі, коли обходили навколо хати.
Згідно дослідженого у суді першої інстанції протоколу огляду трупа ОСОБА_10 від 19 травні 2019 року, в ділянці голови виявлено не менше чотирьох ран, три з них лінійної форми орієнтовані з різних напрямках, одна з трьох променевої форми з вираженим осадженням, у тім`яній ділянці голови рана лінійної форми.
За висновком експерта від 17 червня 2019 року, смерть ОСОБА_10 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи та склепіння черепу, крововиливами під оболонки та у речовину головного мозку, забоєм головного мозку. Виявлено забиті рани голови - пошкодження на шматку шкіри з голови від потерпілого носить характер забитої рани, спричиненої при тупій травмі, дією тупого твердого предмета (або його частини), контактуюча поверхня якого лінійне ребро довжиною 44 мм в межах контакту з упором на площину. Всі пошкодження прижиттєві, на що вказує наявність крововиливів відповідно до пошкоджень, та утворились в короткий проміжок часу одне за одним. Всі пошкодження на голові у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.
При проведенні слідчого експерименту 19 травня 2019 року, за участю ОСОБА_5 , остання в присутності захисника чітко показала механізм і спосіб спричинення смерті потерпілому ОСОБА_10 . Пояснювала, що 18 травня 2019 року приблизно о 20.00 годині вона повернулась додому та постукала декілька разів у вікно будинку, де проживала разом з ОСОБА_10 . Потерпілий відчинив двері до будинку, був у нетверезому стані, вони зайшли до будинку та в другій кімнаті ОСОБА_10 , стоячи до неї обличчям, став її штовхати, чіплятись до неї. Вона штовхнула його обома руками в грудну клітину, від чого ОСОБА_10 впав на підлогу обличчям донизу. В цей момент вона вийшла до коридору будинку, де взяла сокиру та повернулась до кімнати, в якій лежав потерпілий. Перебуваючи в положенні стоячи над лежачим на підлозі ОСОБА_10 , тримаючи сокиру в правій руці, з замахом руки вона нанесла декілька, більше двох, ударів по потилиці потерпілого. Після чого вона покинула будинок, відійшовши на деяку відстань від будинку, викинула сокиру та пішла з місця злочину.
При цьому, колегія суддів зважає на те, що згідно дослідженого судом першої інстанції протоколу огляду місяця події від 19.05.19 року зазначеному вище, сокира, яка є знаряддям вбивства та на якій згідно висновку експерта № 588/2 від 26 червня 2019 року, на її робочій частині та частині слідів на сокирищі сокири, встановлена наявність слідів крові відповідно до дослідження яких не виключають можливість походження слідів на сокирі від потерпілого ОСОБА_10 , була виявлена і вилучена саме на тому місці, на яке вказала обвинувачена при проведенні наведеного вище слідчого експерименту від 19 травня 2019 року, про що було відомо лише їй.
Отже, проведення слідчого експерименту від 19 травня 2019 року, відбувся за безпосередньої участі обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника адвоката ОСОБА_6 , в ході якого, ОСОБА_5 показала як вона потрапила до місця проживання потерпілого, механізм спричинення смерті потерпілому ОСОБА_10 , а також місце, куди вона викинула сокиру та пішла з місця злочину.
Зазначений вище протокол слідчого експерименту від 19 травня 2019 року, взято судом першої інстанції в основу вироку, він складений у відповідності до вимог ст. ст. 223, 240 КПК України, за участі ОСОБА_5 та її захисника, яким роз`яснені права та обов`язки, а також двох понятих, яким також роз`яснені їх права та обов`язки, про що наявні підписи усіх осіб, також переглянуто судом відеозапис, де обвинувачена, без будь-якого тиску надавала викривальні покази щодо вчиненого нею злочину, що в повній мірі узгоджується з вимогами ч.1 ст. 86 КПК України, оскільки цей доказ отриманий у порядку передбаченому цим Кодексом, а тому відсутні підстави вважати його недопустимим доказом.
При цьому, колегія суддів зважає на постанову старшого слідчого третього слідчого відділу ТУ ДБР розташованого у місті Полтаві ОСОБА_21 від 26 серпня 2021 року про закриття кримінального провадження щодо слідчого та оперуповноваженого Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, розпочате за заявою ОСОБА_5 на недозволені методи ведення досудового розслідування, що в сукупності із наведеним вище свідчить про відсутність підстав ставити під сумнів обставини, викладені в протоколі проведення слідчого експерименту 19 травня 2019 року.
Отже, під час проведення слідчого експерименту, обвинувачена, на яку не здійснювалося жодного тиску з боку правоохоронних органів, чітко та послідовно вказувала на завдання тілесних ушкоджень потерпілому сокирою в область потиличної частини голови останнього, коли він лежав на підлозі.
Даних і доказів, які б свідчили про вчинення тиску на обвинувачену при проведенні слідчого експерименту, як на це посилається обвинувачена в апеляції, вказуючи, що вона боялася, що її будуть бити, не виявлено. За матеріалами справи будь яких об`єктивних даних на наявність вказаних обставин відсутні.
Посилання обвинуваченої ОСОБА_5 на те, що коли вона покидала будинок потерпілого, двері та замки були цілі, однак на слідчому експерименті двері та замки були зламані, є також безпідставними, оскільки згідно протоколу огляду місця події та фототаблиці до нього від 18 травня 2019 року, в день, коли проводилась вказана слідча дія, вхідні двері та замки будинку, де проживав потерпілий ОСОБА_10 не були пошкоджені.
Крім того, причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованому їй злочину свідчить і досліджений у суді першої інстанції висновок судової молекулярної генетичної експертизи від 23 липня 2021 року, де на спортивних штанях обвинуваченої об`єкт № 3, жилеті (об`єкт № 9), майці (об`єкт 5-7) виявлена кров, яка належить особі чоловічої статі - з генетичними ознаками крові ОСОБА_10 .
Саме в цьому одязі на якому виявлені кров, яка належить потерпілому, була одягнута обвинувачена ОСОБА_5 в день події злочину, що підтверджено показами свідка ОСОБА_13 і не заперечується самою ОСОБА_5 згідно її показів.
Посилання обвинуваченої в апеляції на підтвердження її невинуватості стосовно того, що в приміщенні, де було вчинено злочин, на стінах були бризки крові, однак, на її одязі було виявлено лише декілька крапель крові чоловічої статі, начебто потерпілого ОСОБА_10 , в даному випадку не є вирішальним, оскільки механізм утворення (удар), локалізація (голова), характер травмуючого предмету, частково кількість травмуючих дій вказаних під час слідчого експерименту, не суперечать виявленим при експертизі трупа та спростовується висновком експерта № 80-2019рЕ, а тому, саме кількість крапель крові потерпілого на одязі обвинуваченої, в даному випадку, не є вирішальною.
Окрім цього, відповідно до зазначених вище висновків судової молекулярної генетичної експертизи від 23 липня 2021 року, на спортивних штанях, жилеті та майці обвинуваченої виявлена кров, яка належить особі чоловічої статі з генетичними ознаками крові потерпілого ОСОБА_10 , що в свою чергу спростовує версію обвинуваченої стосовного того, що вона не має відношення до спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до смерті останнього.
Посилання сторони захисту в апеляціях на не усунення недоліків наведених в попередній ухвалі апеляційного суду, не перевірку алібі ОСОБА_5 , не прийняття до уваги судом показів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_22 є безпідставним, оскільки судом першої інстанції ретельно перевірені усі доводи сторони захисту щодо непричетності обвинуваченої до вчинення інкримінованого їй злочину.
Так, судом першої інстанції допитані свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_22 щодо перевірки алібі обвинуваченої та надана критична об`єктивна оцінка цим показам, оскільки зазначені свідки не змогли впевнено і чітко вказати день та час коли саме у них була ОСОБА_5 . Крім того, за їх показами вони усі були в стані алкогольного сп`яніння, вони дійсно підтвердили, що вони випивали разом з обвинуваченою, але потім спали, і де була в цей час ОСОБА_5 не бачили, а тому покази цих свідків не спростовують причетність ОСОБА_5 до інкримінованого їй злочину, оскільки такі покази цих свідків щось підтвердити чи спростувати не можуть.
Також судом першої інстанції досліджено протокол слідчого експерименту проведений за дорученням суду від 16.04.2021 року, де з місця проживання свідка ОСОБА_15 АДРЕСА_3 , загальна відстань склала 3011 метрів. При швидкій ходьбі відстань подолана за 27 хвилин 22 секунди, при середній ходьбі за 34 хвилини, що спростовує ствердження в апеляції сторони захисту про неможливість перебування обвинуваченої на місті події в час вчинення злочину.
Ствердження обвинуваченої про вчинення вбивства її колишнім чоловіком ОСОБА_23 також перевірені судом першої інстанції, останній був допитаний у суді, який заперечував свою причетність до вбивства. Інших даних чи доказів про його причетність до вбивства дослідженими судом першої інстанції доказами не підтверджено.
Що стосується зауважень обвинуваченої щодо відсутності слідів боротьби в приміщенні, а також на тілі потерпілого, в той час, як в неї не було жодних слідів боротьби, то ці обставини насамперед підтверджуються слідчим експериментом, відповідно до якого, жодної боротьби між обвинуваченою та потерпілим не відбувалося, а останній лише чіплявся до неї та штовхав, в той час, як обвинувачена наносила йому удари сокирою виключно в область голови.
Що стосується присутності на місці вчинення кримінального правопорушення ланцюжка, який зі слів обвинуваченої начебто належить свідку ОСОБА_11 , то ця обставина жодним чином не спростовує наведених вище обставин вчинення обвинуваченою ОСОБА_5 кримінального правопорушення.
Доводи захисника щодо недоведеності вини обвинуваченої з посиланням на не встановлення належності виявленого одного сліду пальця на сокирі та відсутністю належності виявленого пучка волосся на сокирі також не є слушними, оскільки дані обставини також не спростовують висновків суду першої інстанції щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого їй злочину.
Посилання захисника на те, що судом не було встановлено, в який магазин ходили свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , чи бачив їх хтось, та як довго вони були відсутні за місцем мешкання потерпілого, не свідчать про неповноту судового розгляду, оскільки не мають суттєвого значення для встановлення істини у справі, жодним чином не впливають на винуватість ОСОБА_5 та не спростовують інших встановлених судом обставин кримінального правопорушення.
Окрім того, сторона захисту ні на досудовому розслідуванні ні під час судового розгляду дані питання не ставила, що свідчить про їх формальність в апеляційній скарзі.
Таким чином, при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції були встановлені та досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, висновки суду про винність обвинуваченої за ч. 1 ст. 115 КК України у вироку належним чином мотивовані, ґрунтуються на сукупності зібраних та всебічно оцінених доказах. Рішення прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).
Судом першої інстанції в повній мірі наведені усі дослідженні ним докази у їх сукупності, які покладені в основу вироку та узгоджуються між собою і надана їм вмотивована об`єктивна оцінка, а тому відсутні підстави, вважати висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, як на це вказують обвинувачена та захисник в апеляційних скаргах.
Належність та допустимість покладених в основу вироку доказів сумнівів не викликає, висновки суду та оцінка доказів по справі, викладенні в оскаржуваному вироку з достатньою повнотою, не містять протиріч та не викликають сумнівів щодо правильності таких висновків, їх сукупність у взаємозв`язку є достатньою для висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а тому суд першої інстанції зробив обґрунтований та правильний висновок про винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, що повністю відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд дотримався вимог ст. ст. 50 і 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким, ступінь негативних та невідворотних наслідків у вигляді смерті потерпілого особу обвинуваченої, яка за місцем реєстрації та проживання характеризується негативно, не працює, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває. Пом`якшуючих або обтяжуючих обставин покарання судом не встановлено. Підстав для застосування ст. 69 КК України судом першої інстанції також не встановлено, з чим погоджується і колегія суддів.
З врахування наведених обставин в їх сукупності суд першої інстанції призначив покарання в межах санкції інкримінованої обвинуваченій статті, яке відповідає особі винної, і яке є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочині, і яке повністю відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості.
Колегія суддів, також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).
Що стосується вимог апеляції прокурора про необхідність зміни вироку, виключивши з його мотивувальної частини посилання на витяг з ЄРДР, оскільки він не несе в собі доказову базу, колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.

За приписами ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За ствердженнями прокурора, суд повинен був визнати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань недопустимим доказом та не мав на нього посилатися як на докази підтвердження встановлених судом обставин.
Проте, такі ствердження є хибними і не відповідають положенням кримінального процесуального закону.
За положеннями п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин.
За приписами статті 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, хоча і можна погодитися, що він не є прямим доказом на підтвердження встановлених судом обставин , проте без внесення відомостей до реєстру про кримінальне правопорушення неможливо розпочати збір доказів і їх використання, а тому даний витяг має значення для цього кримінального провадження і прокурором не наведено в апеляції підстав для визнання його недопустимим доказом в розумінні вимог ст. 87 КПК України.
За вимогами ч.1 статті 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, враховуючи вказані норми закону, хоча колегія суддів і погоджується, що зазначений прокурором доказ, а саме витяг з ЄРДР не є прямим доказом в підтвердження винуватості обвинуваченої, проте прокурор не зазначив і не обґрунтував, яким чином наведення в переліку цих доказів у мотивувальній частині вироку, перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Тому, колегія суддів не вбачає в наведенні у вироку в переліку доказів витягу з ЄРДР, таким, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому, підстав з наведених мотивів в апеляції прокурора для зміни вироку і виключення з його мотивувальної частини витягу з ЄРДР, не вбачається.
З огляду на разом вищенаведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку з тих мотивів, які наведені в апеляційних скаргах сторін кримінального провадження, оскільки судом ухвалено вирок, який є законним, обґрунтованим, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, в їх сукупності, взаємозв`язку і достатності, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , а також прокурора Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000156, щодо ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_24