УХВАЛА
судового засідання
Єдиний унікальний номер №943/2025/21
Провадження №1-кп/943/70/2022
Буський районний суд Львівської області
в складі:головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника на стороні
обвинуваченого ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
ОСОБА_6 , передбаченого ст.436-1 ч.1 КК України, -
В судовому засіданні, захисником обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокатом ОСОБА_4 заявлено письмове клопотання про визнання доказів очевидно недоступними, а саме акту огляду від 08.04.2021р., проведений старшим оперуповноваженим Золочівського РВ УСБУ у Львівській області ОСОБА_7 , письмові пояснення ОСОБА_8 від 06.04.2021р., надані старшому оперуповноваженому Золочівського РВ УСБУ у Львівській області ОСОБА_7 , та письмові пояснення ОСОБА_9 від 08.04.2021р., надані старшому оперуповноваженому Золочівського РВ УСБУ у Львівській області ОСОБА_7 .
Крім цього, просив суд визнати слідчі дії, а саме акт огляду від 08.04.2021р., письмові пояснення ОСОБА_8 від 06.04.2021р., письмові пояснення ОСОБА_9 від 08.04.2021р. незаконними.
Обвинувачений та захисник підтримали дане клопотання.
Прокурор заперечив проти заявленого клопотання, вважає доводи викладені захисником необґрунтованими.
Суд, вислухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши зміст клопотання, вважає, що таке до задоволення не підлягає.
За змістом ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
У відповідності до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Згідно з ч.2 ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Ознака очевидноті чи неочевидноті допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
Конституційний Суд України у рішенні №12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.
Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимим, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК України.
Згідно із ч.1 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладені захисником, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначених в ньому доказів.
Відповідно до ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Очевидної недопустимості інших доказів на цій стадії судового провадження без дослідження їх взаємозв`язку з іншими доказами, суд не вбачає, й вважає передчасним вирішувати питання про недопустимість доказів, оскільки вони підлягають дослідженню, оцінці та вирішенню питання щодо їх допустимості в порядку, визначеному ч.1 ст.89 КПК України.
Крім цього, прокурором у судовому засіданні до матеріалів кримінального провадження письмові пояснення ОСОБА_8 від 06.04.2021р., та письмові пояснення ОСОБА_9 від 08.04.2021р. не надавались.
Керуючись ст.86,87,94,369-372,376 КПК України, суд
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання доказів очевидно недоступними відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя ОСОБА_1