465/6009/21
1-кп/465/773/22
У Х В А Л А
судового засідання

14.04.2022 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1
з участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000374 від 03.07.2021 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в :
У провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч.2 ст.186 КК України.
Прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, аргументуючи свої вимоги тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, що повністю виправдовують продовження терміну дії обвинуваченому ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу - тримання під вартою. Наголосив, що строк тримання обвинуваченого під вартою завершується 19.04.2022 року, судовий розгляд кримінального провадження не завершено, тому просив клопотання задоволити.
Обвинувачений щодо продовження застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив, вказав, що хворіє, є інвалідом, бажає довести свою сумлінну поведінку і в разі звільнення з-під варти має намір проживати за місцем знаходження ГО «Вільне Життя Львова», де раніше він проходив реабілітацію.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав свого підзахисного та заперечив проти клопотання прокурора. Вказав, що центр реабілітації «Вільне Життя Львова» готовий взяти ОСОБА_4 на реабілітацію, про що в судовому засіданні надав відповідну довідку. Вважає,що ризиків, зазначених прокурором немає, адже в обвинуваченого відсутній намір впливати у будь-який спосіб на свідків і потерпілу.
Потерпіла в судове засідання не з`явилась. Про причини неявки суд не повідомила.
Заслухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад три роки.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, а згідно ч.3 ст.199 КПК України також і те, що заявлені ризики не зменшилися.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При розгляді клопотання суд оцінює в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі, тяжкість кримінального правопорушення, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 , яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, суворість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим стан здоров`я обвинуваченого, відсутність міцних соціальних зв`язків, обставини, які свідчать про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході не відпали; наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Як встановлено судом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч.2 ст.186 КК України, санкція статті якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років. З огляду на встановлені обставини при розгляді клопотання, суд вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, щодо можливості ухилення обвинуваченого від суду та впливу на свідків та потерпілу. Зазначені ризики не зменшилися.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.
Також у своєму рішенні у справі "W проти Швейцарії" від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Суд наголошує, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є єдиним критерієм, який враховується при прийнятті рішення про необхідність продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заслуговують також на увагу доводи прокурора про те, що ОСОБА_4 має попередню незняту та непогашену судимість за злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, не має офіційного місця проживання і не працює, в обвинуваченого відсутні джерела доходу, що в сукупності з новим обвинуваченням, висунутим ОСОБА_4 , за вчинення нового корисливого кримінального правопорушення проти приватної власності, становить ризик можливого ухилення обвинуваченого від явки до суду та продовження ним злочинної діяльності.
Тому з урахуванням цих обставин в сукупності із тяжкістю злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , слід вважати доведеною прокурором наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з огляду на вищенаведене, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто, застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_4 на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.
У ході судового розгляду з`ясовано, що вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування, жодних заборон застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою за станом його здоров`я на даний час немає.
Суд не приймає до уваги посилання обвинуваченого на наявність у нього інвалідності, адже така обставина не підтверджена жодними доказами, водночас надана стороною обвинувачення медична документація про наявність в обвинуваченого закритої форми туберкульозу, лівобічного коксарторозу не містить застережень щодо тримання обвинуваченого під вартою, навпаки, у наданому консультаційному висновку спеціаліста у графі рекомендації зазначається, що ОСОБА_4 «може знаходитись в умовах СІЗО» (а.с.20).
Також суд враховує, що у період з 10.05.2021 року до 25.06.2021 року ОСОБА_4 проходив реабілітацію в ГО «Вільне Життя Льовова» з діагнозом наркозалежність. Посилаючись на те, що в разі звільнення з-під варти ОСОБА_4 буде продовжувати реабілітацію у цьому центрі, стороною захисту не надано жодних підтверджень того, хто гарантуватиме перебування обвинуваченого в даній установі відкритого типу і виконання ним покладених на нього обов`язків.
Тому, оцінюючи в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема тяжкість покарання у разі визнання винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч.2 ст.186 КК України, відсутність у обвинуваченого місця роботи та постійного проживання, які свідчать про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході не відпала; наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не перестали існувати, а також особу обвинуваченого, вік, стан його здоров`я та стадію розгляду кримінального провадження, суд визнає обґрунтованим клопотання прокурора та вважає за необхідне продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів.
Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 197, 199, 314, 315, 331 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 - задоволити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів - до 12.06.2022 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику Державної установи "Львівська установа виконання покарань (№ 19)" для виконання.
Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду на протязі семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1