Житомирський апеляційний суд
Справа №275/570/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.185, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №275/570/18 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 , та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 29.06.2022 відносно

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187 КК України, та

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України,

в с т а н о в и в:
зазначеним вироком ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.185, ч.4 ст.187 КК України, та призначено покарання:
- за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього майна;
- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього майна.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 29.11.2018 остаточно визначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років 6 місяців з конфіскацією всього майна.
На підставі ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_10 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Драбівського районного суду Черкаської області від 23.06.2015 остаточно визначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років 8 місяців з конфіскацією всього майна.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_10 обчислено з 23 березня 2018 року.
Зараховано ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення у строк покарання з 23 березня 2018 року по 29 червня 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цим же вироком, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України та призначено покарання:
- за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього майна;
- за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього майна.
На підставі ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_9 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м.Полтави від 10.10.2014, остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років 6 місяців з конфіскацією всього майна.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_9 обчислено з 23 березня 2018 року.
Зараховано ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення у строк покарання з 23 березня 2018 року по 29 червня 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Скасовано арешт на майно, накладений ухвалами слідчих суддів Корольовського районного суду м. Житомира від 22.03.2018, 26.03.2018, 27.03.2018.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів 22963 грн. 85 коп.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів 23535 грн. 85 коп.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 07.03.2018 близько 19-00 години ОСОБА_10 знаходився поблизу магазину «Шлях», що за адресою: вул. Матросова, 32-Б, м. Заводське, Лохвицького району Полтавської області, де побачив велосипед «Мінськ», який залишив ОСОБА_11 на місці для стоянки велосипедів, що біля входу до магазину. У цей же час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_10 виник раптовий умисел на таємне повторне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими, ОСОБА_10 , шляхом вільного доступу, повторно таємно, умисно викрав велосипед марки «Мінськ», належний ОСОБА_11 , вартістю 600 гривень, чим завдав матеріальної шкоди потерпілому на вказану суму.
Після цього, ОСОБА_10 на вказаному велосипеді залишив місце вчинення кримінального правопорушення та у подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, при цьому, завдавши матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_11 на вказану суму.
Крім того, у обідній час 20.03.2018 у ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на заволодінням чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, спрямований на заволодіння майном із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.
Реалізуючи свій злочинний умисел, цього ж дня близько 20-00 години ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прибули до місця проживання потерпілої ОСОБА_12 , що за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_10 шляхом ривка пошкодив запираючий механізм вхідних дверей будинку. Після чого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 незаконно проникли до вказаного будинку. Перебуваючи в будинку, ОСОБА_10 завдав ОСОБА_12 декілька ударів в область обличчя з метою подолання опору потерпілої, від яких остання впала на ліжко.
Після чого ОСОБА_10 зняв зі своїх спортивних штанів шнурок, яким разом із ОСОБА_9 зв`язав руки потерпілої та прив`язав до стегна правої ноги.
З метою удушення ОСОБА_12 у подальшому ОСОБА_10 та ОСОБА_9 знайшли у приміщенні будинку фрагмент тканини, хустку та тюль, після чого спільними зусиллями обгорнули ними обличчя ОСОБА_12 , перекривши дихальні шляхи та стиснувши зав`язали на потилиці, таким чином, умисно її вбили.
Внаслідок спільних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_12 було заподіяно тілесні ушкодження у виді: неправильно-прямокутного синьо-фіолетового синця на підборідді справа з переходом на верхню частину шиї, перелому правого ріжка під`язикової кістки в місці його з`єднання з тілом та темно-червоними крововиливами в м`які тканини шиї справа в верхній частині; темно-червоних крововиливів в місці біфуркації сонної артерії праворуч в навколосудинну клітковину та рефлоксогенну зону, масивного неправильно-овального синьо-фіолетового синця навколо правого ока з переходом на праву виличну ділянку, неправильно-чотирикутного синця на спинці та крилах носа зліва та справа з переходом в ділянку носо-губного трикутника на фоні якого лінійне садно вкрите червоно-коричневою кіркою розташованою нижче рівня оточуючої шкіри в ділянці носо-губного трикутника зліва, прямокутних темно-червоних крововиливів на верхній губі зліва і справа та на нижній губі справа, темно-червоних крововиливів по обидві поверхні від тіла язика та на його корені, двох поверхневих ран з нерівними краями, заокругленими кінцями, пологими стінками та дном виповненими підлеглими тканинами на фоні крововиливів на верхній губі, неправильно-овального синця на лівій щоці в 1 см. ззовні від кута рота, на фоні якого аналогічне вищеописаним прямокутне садно, трьох неправильно-овальних саден вкритих червоно-коричневою кіркою розташованою рівня оточуючої шкіри на підборідді в центрі, зліва та справа, двох неправильно-овальних синьо-фіолетових синців в проекції основи великого пальця по тильній поверхні лівої кисті та в середній третині лівого передпліччя по задній поверхні, двох неправильно-прямокутних синьо-фіолетових синців в нижніх третинах обох гомілок по зовнішніх поверхнях, овального садна вкритого червоно-коричневою кіркою розташованою нижче рівня оточуючої шкіри на лівому колінному суглобі, неправильно-прямокутного лінійного синця по окружності правого стегна в нижній частині, неправильно прямокутного синьо-фіолетового синця в проекції правого променево-зап`ястного суглобу по передній поверхні, прямокутного синьо-фіолетового синця в проекції лівого променево-зап`ястного суглобу по передній поверхні.
Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, поєднаними із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відшукали у будинку грошові кошти в сумі 7200 гривень, а також мобільний телефон потерпілої марки «Nokia» моделі «1280» ІМЕІ: НОМЕР_1 із сім-карткою оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» і коштами на рахунку в сумі 20 грн., якими заволоділи та у подальшому розпорядились на власний розсуд.
Смерть ОСОБА_12 настала від рефлексогенного шоку в результаті тупої закритої травми шиї з переломом правого ріжка під`язикової кістки та масивним крововиливом в м`які тканини шиї і рефлексогенну зону.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок суду, як незаконний, виправдати ОСОБА_10 за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України та зменшити міру покарання. При цьому, зазначає, що за звинуваченням ОСОБА_10 за п.п.6 ч.2 ст.115 КК України надані суду матеріали слідства, як докази у своєї сукупності не можна вважати належними та допустимими для визнання доведеним склад злочину - вбивство людини похилого віку із корисних мотивів. Так, у своїх показах ОСОБА_10 як на досудовому слідстві, так і у суді зазначив, що він визнає вину у скоєному, але смерті не бажав, ніяких ударів, побоїв потерпілої ОСОБА_13 не наносив, що підтверджується показами ОСОБА_14 , протоколами відтворення подій на місці злочину з участю як ОСОБА_15 , так і ОСОБА_16 . Достовірних доказів та мету позбавлення життя гр. ОСОБА_12 під час судового розгляду прокурором не надано, мотив в діях обвинуваченого відсутній. Не погоджується з висновком суду, що дії обох обвинувачених були послідовними злагодженими та здійснені за їх обопільної згоди, що безперечно свідчить про наявність домовленості між ними, цей висновок суду є припущенням. Звертає увагу, що не перевірено та не встановлено за яких обставин, в який спосіб та ким з обвинувачених були спричинені ОСОБА_12 тілесні ушкодження від яких настала її смерть. Вважає, що всі описані в експертизі ушкодження потерпілої могли бути від стискання хустки, тканини та її спротиву під час обгортання хусткою обличчя та голови.
Адвокат ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду відносно ОСОБА_9 скасувати, як незаконний, а своїм рішенням провадження направити на новий розгляд в суд першої інстанції. При цьому, вважає, що обставини справи, події, які були дослідженні судом під час судового засідання, докази на яких ґрунтується обвинувачення, покази потерпілих, свідків, є підтвердженням, що сторона обвинувачення не довела в повній мірі тих обставин, які зазначені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_9 , прокурор не надав суду достатніх доказів, які вказували на причетність саме ОСОБА_9 до вчинення відносно потерпілої ОСОБА_12 - вбивства. Зазначає, що ОСОБА_9 , визнав себе винним в частині вчинення розбійного нападу на потерпілу, надав слідству правдиві покази, які підтверджені показами судово-медичного експерта, який зазначив, що дані тілесні ушкодження могли утворитися прижиттєво від одноразового травматичного впливу (руки, ноги у взутті) з відповідною силою прикладання достатньою для утворення закритої травми шиї. З урахуванням обставин та здобутих доказів, з урахуванням показів обвинувачених, в діях одного із учасників, щодо вбивства потерпілої вбачається ексцес виконавця - вчинення виконавцем злочину дій, які не охоплюються умислом інших співучасників, якщо його дії утворюють самостійний склад злочину або його дії суттєво відрізняються від дій, запланованих іншими учасниками. Із показів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вбачається, що в будинок потерпілої ОСОБА_9 зайшов через 10-15 хвилин, після ОСОБА_10 , а тому він не бачив всіх подій, які могли трапитись із потерпілою. Сам він будь-яких насильницьких дій відносно потерпілої, крім зав`язування рук, ніг, рота не вчиняв та не торкався потерпілої в області шиї. Фактично ОСОБА_9 своїми діями не міг вчинити склад злочину передбачений ст.115 КК України. Обвинувачений ОСОБА_10 визнав себе винним повністю у вчиненні злочину, але суду не надав показів, які свідчили, що саме він своїми діями, міг спричинити потерпілій тілесні ушкодження, які потягли смерть потерпілої. В свою чергу, суд першої інстанції, не встановив обставин справи та в який спосіб, саме ким з обвинувачених були спричинені потерпілій ОСОБА_12 тілесні ушкодження від яких настала її смерть, тобто, встановлені вироком фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, є неповно дослідженими, висновки суду є передчасними. Оскільки, сторона обвинувачення не надала достатніх доказів, які в своїй сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять причетність обвинуваченого до вчинення злочинних дій, суд при ухваленні вироку відносно ОСОБА_9 в частині обвинувачення за п. 6, 12 ч. 2 ст.115 КК України, мав би його виправдати. Вважає, що підпадає під сумнів і сама кваліфікація злочину передбаченого п.6.12 ч.2 ст.115 КК України, так як практика Веховного суду України зазначає, що коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість) або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст.119 КК України чи ст.128 КК України. Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, що спричинило її смерть (ч.2 ст.121 КК України), і вбивство, вчинене через необережність (ч.1 ст.119 КК України), здійснюється як за об`єктивною, так і за суб`єктивною сторонами цих злочинів. Прокурор не довів ні об`єктивного ні суб`єктивного даного виду злочину.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвокатів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та їх підзахисних - ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , в підтримку своїх апеляційних скарг, думку прокурора, який просив ці апеляційні скарги залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
При цьому, вирок суду першої інстанції в частині визнання винним обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.2 ст.185 КК України, не оскаржується ніким з учасників провадження, в тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.
Разом з цим, як убачається із матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд у ньому проведено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, висновки суду про винність ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені перевіреними у ній та викладеними у вироку доказами. Доводи викладені захисниками обвинувачених в апеляційних скаргах є необґрунтованими і спростовуються наявними у справі доказами.
В ході судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у висунутому обвинуваченні за ч.2 ст.185, ч. 4 ст. 187 КК України та за п.6,12 ч.2 ст.115 КК України визнав повністю. Пояснив, що украв велосипед чорного кольору, який знаходився біля магазину, дати не пам`ятає, викрав близько 10 години, біля велосипеду нікого не було, взяв його та повів додому, потім розібрав на запчастини. Із ОСОБА_9 зустрівся у Полтаві, разом відбували термін покарання, з потерпілою ОСОБА_12 не знайомий, раніше у Ставищах не був, у житло ОСОБА_12 проникали з метою крадіжки, не знали, що в будинку хтось є, оскільки світло у будинку не горіло. Вказав, що перший зайшов до будинку, двері були одинарні, він штовхнув їх плечем і зайшов у будинок, у якому було дві кімнати. Світло в будинку він не вмикав та спочатку пішов до другої кімнати, шукав що вкрасти, проте там нічого не знайшов, потім повернувся у першу кімнату. У цей час ОСОБА_9 стояв у дверях. ОСОБА_12 прокинулась і почала кричати. Тоді в цей час зайшов ОСОБА_9 , вони зв`язали ОСОБА_12 шнурком та поклали на ліжко. Обвинувачений тримав її за плечі, а ОСОБА_9 зв`язував. Так, руки прив`язали до ніг, зв`язали перед животом, ОСОБА_9 знайшов платок та вони зав`язали рота ОСОБА_12 платком, ударів не наносили. Після того як вони зв`язали ОСОБА_12 знайшли кошти у розмірі близько 8000 тисяч гривень та мобільний телефон. Пояснив, що у будинку перебували 15-20 хвилин, ОСОБА_12 стогнала, вони усвідомлювали, що потерпіла не зможе сама себе розв`язати, не думав, що настане її смерть. Після цього, пішли пішки до м.Київ, де на базарі продали мобільний телефон, коштами поділився з ОСОБА_9 .
Підтримані ці показання обвинуваченим ОСОБА_10 і в суді апеляційної інстанції, акцентовано увагу на апеляційних доводах свого захисника, зокрема, що не мав умислу на вбивство потерпілої, її смерті не бажав, ніяких ударів, побоїв не наносив.
В свою чергу, будучи допитаним в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у висунутому обвинуваченні за ч. 4 ст. 187 КК України визнав повністю, за п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України не визнав. Так, обвинувачений пояснив, що ОСОБА_10 приїхав до нього в м. Полтава, через день вони разом поїхали до Житомирської області навідати родичів ОСОБА_10 . У будинок потерпілої ОСОБА_12 вони потрапили з метою крадіжки, насильницьких дій не вчиняв. ОСОБА_10 зірвав замок та зайшов до будинку, в той час ОСОБА_9 залишився надворі, бачив сусіда, який пішов до себе в гараж. Світло у будинку вони не вмикали. Обвинувачений не бачив ОСОБА_12 , проте знав, що у будинку є жінка. Він постукав у вікно, почув голос жінки та покликав ОСОБА_10 , оскільки він не бачив останнього, так як у будинку було темно. Зайшовши до будинку, обвинувачений побачив, що ОСОБА_12 сидить на ліжку, ОСОБА_10 тримав її за плечі. Він сів на ліжко позаду потерпілої та нахилив її до себе, закрив рота та зав`язав на потилиці тюль, яку знайшов у кімнаті, також зв`язав руки, які прив`язав до ніг. Потім потерпілу поклали на ліжко на лівий бік. Обвинувачений пояснив, що він ОСОБА_12 не бив, а чи бив її ОСОБА_10 відповісти не може, тому що було темно. Вони розуміли, що потерпіла себе не розв`яже самостійно, коли вони залишали будинок, то потерпіла подавала ознаки життя. Пояснив, що не знав про вік потерпілої ОСОБА_12 , смерті їй не бажав, хоча розумів, що його дії можуть призвести до її смерті. Вважали, що вранці прийде сусід та її розв`яже. У будинку вони знайшли кошти у сумі 7200 грн і мобільний телефон. Двері і ворота вони прикрили, пішки пішли до м. Київ, де на базарі мобільний телефон продали, а кошти розділили. В суді апеляційної інстанції обвинуваченим ці показання підтримані.
Як вважає апеляційний суд, у вироку суд першої інстанції, належним чином проаналізувавши, обґрунтовано визнав показання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 дані ними в ході судового розгляду, як надані з метою уникнення кримінальної відповідальності за п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України.
Факт скоєння обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_9 умисного вбивства під час розбійного нападу на потерпілу, за обставини встановлених вироком суду першої інстанції, також підтверджується іншими належно дослідженими, оціненими та наведеними судом першої інстанції у вироку письмовими доказами, зокрема:
- протоколом огляду місця події від 21.03.2018, згідно до якого, оглянуто домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 ,яке складається з будинку, підсобних приміщень та прибудинкової території, в будинку між диваном та піччю, на підлозі виявлено труп ОСОБА_12 , розташований на правому боці, ліва рука якого прив`язана до тулуба. На обличчі виявлено тугу пов`язку, фрагменти тюлі та кольорової матерії, що перекривають дихальні шляхи. Під час огляду виявлено та вилучено: два змиви з зовнішньої та внутрішньої ручок хвіртки, що були запаковані до двох паперових конвертів, два змиви з зовнішньої та внутрішньої ручок вхідних дверей до будинку, що були запаковані до двох паперових конвертів, замикаючий пристрій типу засув з ознаками пошкодження, фрагмент металевого стержня, скляну пляшку об`ємом 0,5 л наповнену прозорою рідиною з надписом «Житомирська на бруньках» з кришкою з надписом «Напитки из черноголовки», сліди пальців рук на СТ 1-4, шнурок чорного з білим кольорів, яким було зв`язано руки трупа ОСОБА_12 , фрагмент тканини світлого кольору в квітковий візерунок (занавіска) з нашаруванням плям речовини бурого кольору, фрагмент тюлі білого кольору з нашаруванням плям речовини бурого кольору, хустку рожевого кольору в чорного кольору клітку з нашаруванням речовини бурого кольору, якими було перев`язано обличчя трупа ОСОБА_12 , коробку з-під тонометра «ГАМА», рукавицю чорного кольору, пластиковий карткотримач до сім-картки с/н НОМЕР_2 , з номером телефону НОМЕР_3 , ручний ліхтарик салатового кольору, чохол до мобільного телефону фіолетового кольору, слід низу взуття, зафіксований на гіпсовий зліпок. (т.3 а.п.19-53);
- протоколом огляду трупа від 22.03.2018 та висновку експерта у судово-медичній експертизі №311 від 22.03.2018, під час огляду трупа ОСОБА_12 вилучено светр рожевого кольору, рейтузи сірого кольору, змиви з правої та лівої руки, зрізи нігтьових пластин обох рук, дактилокарта, зрізи волосся, а також виявлено тілесні ушкодження у вигляді неправильно-прямокутного синьо-фіолетового синця на підборідді справа з переходом на верхню частину шиї, перелому правого ріжка під`язикової кістки в місці його з`єднання з тілом та темно-червоними крововиливами в м`які тканини шиї справа в верхній частині; темно-червоних крововиливів в місці біфуркації сонної артерії праворуч в навколосудинну клітковину та рефлоксогенну зону, масивного неправильно-овального синьо-фіолетового синця навколо правого ока з переходом на праву виличну ділянку, неправильно-чотирикутного синця на спинці та крилах носа зліва та справа з переходом в ділянку носо-губного трикутника на фоні якого лінійне садно вкрите червоно-коричневою кіркою розташованою нижче рівня оточуючої шкіри в ділянці носо-губного трикутника зліва, прямокутних темно-червоних крововиливів на верхній губі зліва і справа та на нижній губі справа, темно-червоних крововиливів по обидві поверхні від тіла язика та на його корені, двох поверхневих ран з нерівними краями, заокругленими кінцями, пологими стінками та дном виповненими підлеглими тканинами на фоні крововиливів на верхній губі, неправильно-овального синця на лівій щоці в 1 см ззовні від кута рота, на фоні якого аналогічне вищеописаним прямокутне садно, трьох неправильно-овальних саден вкритих червоно-коричневою кіркою розташованою рівня оточуючої шкіри на підборідді в центрі, зліва та справа, двох неправильно-овальних синьо-фіолетових синців в проекції основи великого пальця по тильній поверхні лівої кисті та в середній третині лівого передпліччя по задній поверхні, двох неправильно-прямокутних синьо-фіолетових синців в нижніх третинах обох гомілок по зовнішніх поверхнях, овального садна вкритого червоно- коричневою кіркою розташованою нижче рівня оточуючої шкіри на лівому колінному суглобі, неправильно-прямокутного лінійного синця по окружності правого стегна в нижній частині, неправильно прямокутного синьо-фіолетового синця в проекції правого променево-зап`ястного суглобу по передній поверхні, прямокутного синьо-фіолетового синця в проекції лівого променево-зап`ястного суглобу по передній поверхні. Смерть ОСОБА_12 настала від рефлексогенного шоку в результаті тупої закритої травми шиї з переломом правого ріжка під`язикової кістки та масивним крововиливом в м`які тканини шиї і рефлексогенну зону. Дані тілесні ушкодження утворились по життєво, від не менш ніж одноразового травматичного впливу тупого(их) твердого(их) предмету(ів), тупого(их) твердого(их) предмету(ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, не залишивших в них яких-небудь характерних та специфічних ознак, дозволяючих їх ідентифікувати, не виключено від дії природної зброї людини (руки, ноги у взутті) з силою прикладання достатньою для їх утворення, в своїй сукупності складають тупу закриту травму шиї, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку із смертю. Приймаючи до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень в ділянці життєво важливих органів (рефлексогенна зона в ділянці біфуркації сонної артерії), смерть ОСОБА_12 настала в короткий проміжок часу після їх спричинення (хвилини) протягом якого здійснювати будь-які активні дії (бігати, ходити) вона не могла (т.3, а.п.57-60, 104-107);
- протоколом затримання ОСОБА_10 від 23.03.2018, згідно якого під час затримання та особистого обшуку останнього виявлено і вилучено спортивні штани чорного кольору «пума» без шнурка утримувача, кошти в сумі 439 грн (т.3 а.п.63-67);
протоколом затримання ОСОБА_9 від 23.03.2018, згідно якого під час затримання та особистого обшуку якого виявлено і вилучено пару будівельних рукавиць помаранчевого кольору з резиновим накладенням в районі долонь, пару рукавиць чорного кольору, пару чоловічого взуття типу берци чорного кольору, кошти в сумі 600 грн. (т.3 а.п.70-73);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.03.2018, згідно якого ОСОБА_9 показав на обставини за яких спільно з обвинуваченим ОСОБА_10 вчинив вбивство та заволоділи майном ОСОБА_12 , а саме: 20.03.2018 в магазині «Люкс» у с. Ставище, вони купили пиво та неподалік від магазину його розпили. У подальшому проникли на подвір`я домоволодіння потерпілої ОСОБА_12 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_9 постукав у вікно будинку, однак власниця відмовилась відчиняти вхідні двері. Після чого, ОСОБА_10 шляхом ривка вирвав запираючий механізм дверей та зайшов до будинку, а ОСОБА_9 залишився ззовні спостерігати за тим, щоб їх ніхто не помітив. Далі він також зайшов у будинок та на прохання ОСОБА_10 надав йому якусь тканину, якою ОСОБА_10 зав`язав обличчя потерпілої в ділянці рота, а він в цей час тримав руки потерпілої. Після цього, ОСОБА_10 зняв зі своїх спортивних штанів шнурок з поясу та зв`язав руки потерпілої. Потім він вийшов з будинку та спостерігав, щоб ніхто не підійшов до будинку. Через вікно бачив як ОСОБА_10 викидав речі з шафи та шукав цінності. Через деякий час ОСОБА_10 вийшов з будинку та повідомив, що в будинку знайшов гроші, та вони покинули територію домоволодіння (т.3 а.п.75-90);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.03.2018, згідно якого ОСОБА_10 показав, що 20.03.2018 в магазині, який знаходиться в с. Ставище, він з ОСОБА_17 придбали пиво, яке згодом випили. Потім він спільно з ОСОБА_17 близько 20 години прийшли до будинку ОСОБА_12 . Він ривком вирвав запираючий механізм вхідних дверей та вони зайшли до будинку, де побачили на дивані ОСОБА_12 . ОСОБА_17 схопив її та став тримати, а він зняв зі своїх штанів шнурок, зв`язав їй руки та прив`язав їх до однієї ноги. ОСОБА_17 в цей час тримав рот, щоб потерпіла не кричала. Далі він знайшов у будинку декілька ганчірок і зав`язав обличчя потерпілої. Після цього обвинувачені залишили ОСОБА_12 у будинку, викрали з нього приблизно 7000 грн., мобільний телефон «Нокія» та пішли з будинку. (т.3 а.п.91-102);
- висновком експерта №1/1-340 від 03.05.2018, згідно якого на металевому стержні та запираючому пристрої, що були вилучені під час огляду місця події 21.03.2018 за адресою: АДРЕСА_3 , наявні пошкодження у вигляді розлому та вигину металу. Такі пошкодження могли утворитись в результаті прикладання фізичної сили людини (т.3 а.п.109-113);
- висновком експерта №19/10-3/169-СЕ/18 від 23.04.2018, згідно якого на двох парах рукавиць, вилучених в ході затримання ОСОБА_9 , виявлено біологічні сліди ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (т.3.а.п.117-131);
- висновком експерта №19/10-3/170-СЕ/18 від 20.04.2018, згідно якого на шнурку, яким було зв`язано руки трупа ОСОБА_12 , що вилучений 21.03.2018 під час проведення огляду місця події, виявлено біологічні сліди ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (т.3 а.п.134-150);
- висновком судово-медичній експертизі №390 від 03.04.2018, згідно якого у вирізках з двох марлевих тампонів зі змивами з рук ОСОБА_12 знайдена кров людини, яка може належати як ОСОБА_12 , так і ОСОБА_9 (т.3.а.п.162-164);
- висновком експерта №311 від 22.03.2018, згідно якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження: неправильно-прямокутний синьо-фіолетовий синець на підборідді справа з переходом на верхню частину шиї, перелом правого ріжка під`язикової кістки в місці його з`єднання з тілом та темно-червоними крововиливами в м`які тканини шиї справа в верхній частині; темно-червоні крововиливи в місці біфуркації сонної артерії праворуч в навколосудинну клітковину та рефлоксогенну зону, масивний неправильно-овального синьо-фіолетовий синець навколо правого ока з переходом на праву виличну ділянку, неправильно-чотирикутний синець на спинці та крилах носа зліва та справа з переходом в ділянку носо-губного трикутника на фоні якого лінійне садно вкрите червоно-коричневою кіркою розташованою нижче рівня оточуючої шкіри в ділянці носо-губного трикутника зліва, прямокутні темно-червоні крововиливи на верхній губі зліва і справа та на нижній губі справа, темно-червоні крововиливи по обидві поверхні від тіла язика та на його корені, дві поверхневі рани з нерівними краями, заокругленими кінцями, пологими стінками та дном виповненими підлеглими тканинами на фоні крововиливів на верхній губі, неправильно-овальний синець на лівій щоці в 1 см ззовні від кута рота, на фоні якого аналогічне вищеописаним прямокутне садно, три неправильно-овальні садна, вкриті червоно-коричневою кіркою розташованою рівня оточуючої шкіри на підборідді в центрі, зліва та справа, два неправильно-овальні синьо-фіолетові синці в проекції основи великого пальця по тильній поверхні лівої кисті та в середній третині лівого передпліччя по задній поверхні, два неправильно-прямокутні синьо-фіолетових синці в нижніх третинах обох гомілок по зовнішніх поверхнях, овального садна вкритого червоно-коричневою кіркою розташованою нижче рівня оточуючої шкіри на лівому колінному суглобі, неправильно-прямокутний лінійний синець по окружності правого стегна в нижній частині, неправильно прямокутний синьо-фіолетовий синець в проекції правого променево-зап`ястного суглобу по передній поверхні, прямокутний синьо-фіолетовий синець в проекції лівого променево-зап`ястного суглобу по передній поверхні, які утворились пожиттєво, від дії тупого предмету, який не залишив будь-яких характерних та специфічних ознак, які дозволяють його ідентифікувати, чим могла бути мотузка при її накладанні та затягуванні на вищевказаних ділянках, під час їх зв`язування, з достатньою для їх утворення силою прикладання, мають ознаки легких тілесних ушкоджень і в причинному зв`язку зі смертю не знаходяться. Смерть ОСОБА_12 настала від рефлексогенного шоку в результаті тупої закритої травми шиї з переломом правого ріжка під`язикової кістки та масивним крововиливом в м`які тканини шиї і рефлексогенну зову, що підтверджується даними судово-медичної експертизи трупа, даними судово-медичного медико-криміналістичного дослідження та даними судово-гістологічної експертизи: заключення деякі ознаки шокової реакції у внутрішніх органах у вигляді порушення мікроциркуляції з розривом стазів, змішаних сладжів у судинах мікроциркуляторного русла, діапедезними крововиливами та набряком, крововиливи в м`яких тканинах шиї з ділянки біфуркації сонної артерії з початковими реактивними змінами. Приймаючи до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень в ділянці життєво важливих органів (рефлексогенна зона в ділянці біфуркації сонної артерії), слід вважати, що смерть ОСОБА_12 наступила в короткий проміжок часу після їх спричинення (хвилини), протягом якого здійснювати будь-які активні дії (бігати, ходити) вона не могла. (т.3.а.п.104-107).
Виходячи із сукупності зазначених доказів у їх взаємозв`язку між собою та з наведенням відповідних мотивів, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, спростував позицію обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в суді про те, що вони не мали умислу на вбивство потерпілої. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність висунутого їм прокурором обвинувачення.
Аналізуючи наведені докази, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку дії обвинувачених з огляду на їх узгодженість, послідовність і характер дій, які полягали у силовому проникненні до помешкання потерпілої ОСОБА_12 з метою саме заволодіння чужим майном, побиття потерпілої ОСОБА_10 , спільне зв`язування потерпілої, сумісні дії щодо удушення останньої, вочевидь свідчать про наявність єдиного умислу у ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на здійснення саме умисного вбивства ОСОБА_12 .
Так, згідно з ч.2 ст.24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.
Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч.2 ст.24 КК України).
Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.
При цьому, спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.
У відповідності до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», якщо під час розбою було умисно заподіяно тяжке тілесне ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, або останнього було умисно вбито, дії винної особи належить кваліфікувати за сукупністю злочинів - за ч.4 ст.187 і ч.2 ст.121 або п.6 ч.2 ст.115 КК України.
В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК). Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю, тобто у нього відсутній прямий намір на вбивство.
Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу скоєного злочину і виявлення його елементів та всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, необхідно враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
При цьому, скоєне з корисливих мотивів умисне вбивство, яке передбачено п.6 ч.2 ст.115 КК України, кваліфікується у разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном тощо), одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків (одержати спадщину, позбавитися боргу, звільнитися від платежу тощо) або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, коли виник корисливий мотив - до початку чи під час вчинення цього злочину.
Передбачене п.12 ч.2 ст.115 КК України, вбивство вчинене за попередньою змовою групою осіб, згідно з ч.2 ст.28 цього Кодексу має місце у випадках, коли його було спільно вчинено декількома особами, які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. За цей злочин несуть відповідальність і ті особи, котрі хоча й не вчиняли дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але, будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу. З урахуванням конкретних обставин провадження та змісту спільного умислу осіб, що вчиняють убивство за попередньою змовою, до таких дій належать: застосування на початку нападу насильства щодо потерпілого з метою приведення його у безпорадний стан для того, щоб інший співучасник, скориставшись таким станом, заподіяв потерпілому смерть; подолання опору потерпілого з метою полегшити заподіяння йому смерті іншим співучасниками; усунення певних перешкод, що в конкретній ситуації заважають іншій особі заподіяти потерпілому смерть або істотно ускладнюють це; надання особі, яка згідно з домовленістю заподіює смерть потерпілому, конкретної допомоги під час учинення вбивства (у вигляді порад, передачі зброї тощо); ведення спостереження за потерпілим, іншими особами чи обстановкою безпосередньо перед убивством або під час його вчинення з метою забезпечити реалізацію спільного умислу тощо.
Крім того, умисне вбивство вважається вчиненим за попередньою змовою групою осіб в разі того, що в позбавленні потерпілого життя брали участь декілька (дві і більше) осіб, які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його виконання. За цей злочин несуть відповідальність і ті особи, котрі хоча й не вчиняли дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але, будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу.
На думку суду апеляційного суду, вирішуючи питання юридичної оцінки дій обвинувачених, суд першої належно врахував встановлені фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення.
Так, у відповідності до показань обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 після зв`язування потерпілої, вони продовжили пошуки матеріальних цінностей, а загалом провели у будинку близько 15-20 хвилин.
При цьому, відповідно до висновку експерта №311 від 22.03.2018, смерть ОСОБА_12 настала від рефлексогенного шоку в результаті тупої закритої травми шиї з переломом правого ріжка під`язикової кістки та масивним крововиливом в м`які тканини шиї і рефлексогенну зову, приймаючи до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень в ділянці життєво важливих органів (рефлексогенна зона в ділянці біфуркації сонної артерії), слід вважати, що смерть ОСОБА_12 наступила в короткий проміжок часу після їх спричинення (хвилини), протягом якого здійснювати будь-які активні дії (бігати, ходити) вона не могла (т.3.а.п.104-107).
Згідно показань експерта ОСОБА_18 , який був допитаний в суді першої інстанції, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 було виявлено здавлення органів шиї тупим твердим предметом, який не залишив характеризуючих ознак, імовірно природною зброєю - рукою людини, яке призвело до перелому. Такі ушкодження утворились прижиттєво від не менш ніж одноразового травматичного впливу в ділянку шиї, характерних тілесних ушкоджень не виявлено, щоб назвати кількість травматичного впливу. Чи було здавлення органів шиї спричинене однією людиною сказати неможливо, оскільки хустку вони зав`язували разом, те, що викликало перелом це одномоментний вплив. Причиною смерті ОСОБА_12 став рефлексогенний шок, який викликає смерть в короткий проміжок часу: від однієї до трьох з половиною хвилин.
Вище зазначені висновки та показання експерта повністю спростовують показання обвинувачених, що на час залишення ними будинку ОСОБА_12 , остання залишалася живою.
Встановлені судом обставини в сукупності з наведеними у вироку доказами та даними про спосіб, характер та механізм заподіяння тілесних ушкоджень, їх кількість, локалізацію, вік потерпілої, свідчать про те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 умисно, посягаючи на життя ОСОБА_12 , діяли з прямим умислом на позбавлення життя останньої, так як усвідомлювали суспільну небезпечність своїх дій та передбачали і бажали настання її смерті.
Пояснення обвинувачених про те, що вони не бажали настання смерті потерпілої спростовані сукупністю доказів по справі, та мотивовано оцінено судом першої інстанції як спосіб захисту та намагання зменшити свою відповідальність за вчинене з можливим пом`якшенням покарання.
Апеляційний суд звертає увагу, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано доведеним, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мали на меті відкрито заволодіти майном потерпілої ОСОБА_12 , бачили потерпілу, усвідомлювали, що вона є особою похилого віку, керувалися корисливим мотивом під час нападу на останню, мали умисел на її вбивство.
Виходячи із встановлених судом фактичних обставин вбачається, що обвинувачені діяли спільно та узгоджено, зі спільним умислом, жоден із співвиконавців не залишив мети вчинити злочин, не зупиняв іншого у реалізації злочинного умислу. Зокрема, обвинувачені, проникаючи в будинок знали, що в ньому знаходиться ОСОБА_12 . ОСОБА_9 , бачивши (чувши), що ОСОБА_10 наносив удари потерпілій, мав всі можливості припинити злочинне посягання, однак не зробив цього, а навпаки, приєднався до ОСОБА_10 , шукав у приміщенні будинку фрагмент тканини, хустку та тюль, в подальшому, спільно - разом з ОСОБА_10 , обгортав ними обличчя ОСОБА_12 , перекривши дихальні шляхи та стиснувши зав`язали на потилиці, разом обшукували помешкання, тобто, довели спільний злочинний умисел до кінця, та разом залишили місце скоєного злочину.
Головною рисою спільної дії (бездіяльності) співучасників є те, що дії (бездіяльність) кожного з них є складовою частиною загальної діяльності з вчинення злочину. Вони діють разом, роблячи свій внесок у вчинення злочину. Дії (бездіяльність) кожного із учасників за конкретних обставин є необхідною умовою для вчинення злочинних дій (бездіяльності) іншим співучасником та настання спільного злочинного результату.
Отже, фактична поведінка обвинувачених підтверджує те, що вони діяли за попередньою змовою групою осіб як співвиконавці, з метою умисного вбивства ОСОБА_12 із корисливих мотивів під час розбійного нападу на потерпілу, поєднаного з насильством, небезпечним для її життя та здоров`я, і заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, при цьому просліджується технічно-ситуативний розподіл функцій, за яким кожен співучасник виконував певну роль, утворюючи об`єктивну сторону складу злочинів, що в свою чергу повністю спростовує доводи апеляційної скарги, зокрема, захисника ОСОБА_8 про відсутність в діях ОСОБА_9 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 КК України з підстав наявності «ексцесу виконавця».
На переконання апеляційного суду в діях обвинувачених ознаки вбивства або заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, що спричинило її смерть через необережність (ст.ст.119,128 КК України), а так само наявні в справі з цього приводу належні докази, відсутні.
Вина та кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за ч.4 ст.187, п 6, 12 ч.2 ст.115 КК України - умисне вбивство потерпілої ОСОБА_12 із корисливих мотивів під час розбійного нападу на потерпілу, поєднаного з насильством, небезпечним для її життя та здоров`я, і заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, за попередньою змовою групою осіб, є доведеною та правильною. Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на належних, допустимих, достатніх та достовірних доказах.
Суд першої інстанції, ухвалюючи новий вирок, достатньо врахував зауваження апеляційного суду викладені в ухвалі 19.05.2020. Так, у ході нового розгляду кримінального провадження, суд першої інстанції допитав судово-медичного експерта, більш ретельніше дослідив наявні в провадженні докази, надавши їм відповідну оцінку у вироку. Ухвалений судом першої інстанції обвинувальний вирок відповідає вимогам ст.370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Викладені з цього приводу апеляційні доводи сторони захисту є безпідставними.
Що стосується призначеного обвинуваченим покарання то, відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Апеляційний суд погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував, осіб обвинувачених, їх характеристики, характер вчиненого правопорушення та інші обставини.
Покарання, призначене обвинуваченим, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, призначене в межах санкції статті, є справедливим, співрозмірним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення нових злочинів.
Таким чином, викладені захисниками апеляційні доводи були предметом ретельного дослідження судом першої інстанції з їх послідуючою обґрунтованою оцінкою в ухваленому вироку, який на думку апеляційного суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни - відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 29.06.2022 відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :