Справа № 357/9006/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.10.2022 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, кримінальне провадження за № 0001356, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.08.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 25.05.2011 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
2) 20.03.2012 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. 26.06.2014 звільнений від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію»;
3) 04.02.2016 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
4) 17.02.2016 Білоцерківським міськрайонним судом в Київській області за ч. 2 ст. 185 КК України на строк 1 рік 6 місяців. Вироком Апеляційного суду Київської області від 26.05.2016 вирок в частині призначення покарання відмінити. Рахувати засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 2 роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 04.02.2016 приєднатим 1 рік 6 місяців позбалення волі та визначено остаточну міру покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців;
5) 19.10.2016 Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України до 4 років 6 місяців позбалення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання вироку та вироку Апеляційного суду Київської області від 26.05.2016, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати в строк покарання строк тримання під вартою з 20.03.2015 до вступу вироку в законну силу. 04.04.2017 р. апеляційним судом Чернівецької області вирок змінено, призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. 06.04.2017 звільнився по відбуттю покарання;
6) 21.12.2017 Білоцерківським міськрайонним судом в Київській області за ч. 1, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 4 роки. 24.09.2021 звільнений з Райківецької ВК № 73 Житомирської області по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України,-

У С Т А Н О В И В:

03.09.2021 постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено адміністративний нагляд терміном на один рік та відповідно до ст. 10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами звільненими з місць позбавлення волі» із такими обмеженнями: заборони виходу з будинку (квартири) за місцем фактичного проживання в період 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. щодобово; заборони виїзду в особистих справах за межі міста без дозволу Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області; реєстрація в ГУНП кожного першого понеділка нового місяця; заборона відвідувати та перебувати в ресторанах, барах та місцях, де спиртні напої продаються на розлив, про що, 27.09.2021 ОСОБА_2 був ознайомлений під підпис та прибув до обраного місця проживання: АДРЕСА_1 .
27.09.2021 інспектором відділу превенції Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, капітаном поліції ОСОБА_3 під підпис ОСОБА_2 роз`яснено встановлені обмеження, а також попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 395 КК України, за самовільне залишення місця проживання.
Однак, не зважаючи на проведені роз`яснення та попередження про притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_2 достовірно знаючи те, що постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03.09.2021 встановлено адміністративний нагляд та будучи ознайомленим з встановленими обмеженнями неодноразово, ігноруючи обов`язки, покладені на нього Законом України «Про адміністративний нагляд за особами звільненими з місць позбавлення волі» та рішенням суду, з метою ухилення від адміністративного нагляду та уникнення перевірок з боку працівників поліції, тобто усвідомлюючи необхідність виконувати покладені на нього постановою суду обов`язки та відповідальність за їх порушення, умисно, без поважних причин, письмово не попередивши керівництво Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області про необхідність виїзду з обраного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з метою ухилення від адміністративного нагляду, в період з 17.07.2022 по 03.09.2022 самовільно залишив обране місце проживання, без належного дозволу та почав проживати за різними адресами на території Білоцерківського району Київської області, тим самим порушив правила адміністративного нагляду.
Прокурор надіслав до суду обвинувальний акт з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні, в якому зазначено, що підозрюваний беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, у відповідності до положень ч. 1 ст. 302 КПК України просить суд розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 302 КПК України до обвинувального акту додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_2 , складену в присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 , в якій ОСОБА_5 зазначає про те, що беззаперечно визнає винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинам та згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності у спрощеному провадженні.

Також, у вказаній заяві ОСОБА_2 зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

У даній заяві захисником ОСОБА_4 підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним, його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності.

Положеннями ч. 2 та ч. 3 ст. 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, його заяву, в якій він зазначає, що беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.395 КК України, згоден із встановленими під час дізнання обставинами, згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням клопотання інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд відповідно до вимог ст. 382 ч. 2 КПК України визнає встановленим, що органом досудового розслідування встановлені обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_4 , обставини вчинення кримінального поступку, передбаченого ст. 395 КК України не оспорює, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України доведена повністю поза розумним сумнівом.

Суд дії ОСОБА_2 кваліфікує за ст. 395 КК України як самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд, відповідно до вимог статтей 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, є кримінальним проступком за вчинення якого передбачене покарання у виді: арешту на строк до шести місяців.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_2 згідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

Про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_2 раніше неодноразово судимий, має не зняті та не погашені судимості за вчинення нетяжких та тяжких злочинів, неодружений, утриманців не має, непрацюючий, має місце реєстрації та місце проживання, за медичною допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався, перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних сержантів і солдатів запасу в ІНФОРМАЦІЯ_2 як засуджений.

Судом враховується і незначний проміжок часу, який пройшов з моменту звільнення з місць позбавлення волі до вчинення нового кримінального правопорушення, що на думку суду свідчить про свідоме нехтування обвинуваченим правилами, співжиття, про його стійку антисоціальну спрямованість та вперте небажання стати на шлях виправлення.
З урахуванням всіх обставин справи, ступеня тяжкості, обставини вчиненого кримінального проступку, і даних про особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує відповідальність та відсутність обтяжуючих його покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_2 необхідно призначити покарання в межах санкції ст. 395 КК України.

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_2 неможливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначає обвинуваченому покарання у виді арешту у максимальному розмірі визначеному санкцією ст. 395 КК України.

Суд переконаний, що визначена ним вид і міра покарання, є необхідною і достатньою для можливого виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень. Таке покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності з урахуванням того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Цивільний позов не заявлявся. Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

В ході досудового розслідування відносно ОСОБА_2 запобіжний захід не застосовувався.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371,373,374,381,382 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України та призначити йому покарання у виді 6 (шести) місяців арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 рахувати з часу його фактичного затримання

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляції через Катеринопільський районний суд Черкаської області, з особливостями, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя Тетяна КЛЕПА