УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2022 року

м. Київ
справа № 712/6620/20
провадження № 51-1365ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 листопада 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 21 січня 2022 року, які постановлені в кримінальному провадженні, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Карши, Кашкадаінська область Республіки Узбекистан, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі КК України),
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця АДРЕСА_1 ), зареєстрованого у тому ж селі, проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України.
Суть питання
За вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 листопада 2021 року ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 3 ст. 289 КК України на строк 7 років без конфіскації майна, яке є його власністю; за ч. 2 ст. 146 КК України на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 187 КК України на строк 7 років і 1 місяць з конфіскацією майна, яке є його власністю.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Крім того, цим же вироком засуджено ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, законність і обґрунтованість судових рішень стосовно якого, у цій касаційній скарзі, не оскаржуються.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 15 січня 2020 року близько 11 год 30 хв, перебуваючи біля кафе «У Богдана» за адресою: м. Черкаси вул. Богдана Хмельницького, 15, за попередньою змовою зі своїм братом ОСОБА_6 , діючи з метою заволодіння чужим майном під приводом купівлі автомобіля «Ssang Yong Kyron 4 WD», д.н.з. НОМЕР_1 , ринкова вартість якого, відповідно до висновку експерта № 8/281 від 08 квітня 2020 року, станом на 15 січня 2020 року становила 238 тис. 924 грн 80 коп., що на момент вчинення злочину більше у 227 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, зустрілися з ОСОБА_7 та начебто для перевірки технічного стану вищевказаного автомобіля ОСОБА_6 сів за кермо, потерпілий ОСОБА_7 сів поруч на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_5 сів на заднє пасажирське сидіння. Після чого, прямуючи по вул. Маршала Красовського в напрямку вул. Максима Залізняка, у зазначеному автомобілі ОСОБА_6 дістав з кишені куртки пістолет та погрожуючи ним направив його в напрямку ОСОБА_7 , вимагаючи в останнього гроші у суммі 1 млн. доларів США та вказаний автомобіль, в цей час ОСОБА_5 дістав засіб для обмеження рухомості кайданки, та надягнув їх на ліву руку потерпілого, але у зв`язку з опором останнього, не зміг одягнути їх на праву руку. У зв`язку із опором ОСОБА_7 йому завдали тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після чого ОСОБА_6 здійснив постріл який поцілив у дах автомобіля. В цей же час ОСОБА_7 , вкусивши за праву руку ОСОБА_5 та відчувши, що задній карман його штанів, за які його утримував ОСОБА_5 , відірвався, користуючись можливістю вискочив з автомобіля під час руху, а ОСОБА_6 разом з ОСОБА_5 , на вказаному автомобілі, зникли з місця скоєння кримінального правопорушення в невідомому напрямку, чим завдали потерпілому значної матеріальної шкоди.
Черкаський апеляційний суд ухвалою від 21 січня 2022 року змінив вирок місцевого суду в частині кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 289 КК України, а саме постановив виключити з мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку діяння завдання великої матеріальної шкоди. В решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями місцевого і апеляційного судів захисник ОСОБА_4 , поза межами строку на касаційне оскарження, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив змінити рішення місцевого та апеляційного судів стосовно його підзахисного в частині покарання, шляхом застосування до останнього положення ч. 1 ст. 69 КК України. При цьому захисник не подав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
За результатом розгляду касаційної скарги захисника, Верховний Суд ухвалою від 10 травня 2022 року повернув зазначену касаційну скаргу, оскільки захисник ОСОБА_4 подав її після закінчення строку на касаційне оскарження і не порушив питання про поновлення йому цього строку.
Повторно захисник ОСОБА_4 , поза межами строку на касаційне оскарження, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою з аналогічними вимогами.
На обґрунтування своїх вимог захисник указує на те, що при призначенні покарання його підзахисному суди першої і апеляційної інстанцій безпідставно не застосували до нього положення ст. 69 КК України, оскільки наявні обставини, які в своїй сукупності та співвідношенні, на думку захисника, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме: активне сприяння розкриттю злочину та відшкодована засудженим матеріальна та моральна шкода і як наслідок жодних претензій від потерпілого, також вказує на позитивну характеристику ОСОБА_5 .
Крім того, у повторно поданій касаційній скарзі захисник просить поновити йому строк на касаційне оскарження постановлених стосовно його підзахисного судових рішень. Як на підставу для поновлення цього строку вказує, що у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, він приймав участь у волонтерському русі, в ході якого мав довготривалі відрядження. При цьому через війну в Україні не мав змоги зв`язатись зі своїм підзахисним для уточнення правової позиції, а тому, посилаючись на п. 5 ч. 1 ст. 615 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), вважає, що строк на касаційне оскарження ним був пропущений з поважних причин, які не залежали від нього.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Верховний Суд дійшов висновку, що захисник ОСОБА_4 звернувся до Верховного суду із касаційною скаргою і клопотанням про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 листопада 2021 року та ухвали Черкаського апеляційного суду від 21 січня 2022 року стосовно ОСОБА_5 , яке містить достатнє обґрунтування, а тому підлягає задоволенню.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, кримінально-правової оцінки його дій за ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України відповідно до вимог ст. 433 КПК України Верховний Суд не перевіряв, оскільки законність та обґрунтованість судових рішень у цій частині стороною захисту не оскаржується.
Твердження в касаційній скарзі захисника стосуються невідповідності призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі через суворість і є безпідставними з огляду на таке.
Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Разом із тим, як уже раніше зазначав Верховний Суд, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к).
Відповідно до положень ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (див. постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к та інші).
Як видно з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, один з яких є особливо тяжким, його особу, який раніше не судимий, відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування матеріальних та моральних збитків. Разом із цим, суд взяв до уваги й позицію потерпілого, який просив обвинувачених суворо не карати.
Зважаючи на вищевказане та враховуючи особу обвинуваченого, а також оцінюючи обставини кримінальних правопорушень та їх суспільно-небезпечні наслідки, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_5 покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст.187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, з урахуванням вимог ст. 70 КК України, практично у мінімальному розмірі, передбаченому даними санкціями статей.
З таким висновком місцевого суду погодився суд апеляційної інстанції, правильним його вважає і Верховний Суд.
Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду вбачається, що сторона захисту, не погоджуючись із вироком місцевого суду, подала апеляційну скаргу, в якій, серед іншого, наводила доводи щодо невідповідності призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого ним злочину через суворість, які за змістом та суттю аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання й доводи, викладені стороною захисту у згаданій апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, в частині призначення засудженому покарання вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши належні аргументи й підстави для прийняття такого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції, залишений без змін апеляційним судом, у частині призначеного засудженому ОСОБА_5 покарання відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішень суду першої та апеляційної інстанцій, умотивованість їх висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні йому покарання, захисник у касаційній скарзі не навів.
Підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через суворість Верховний Суд не вбачає, як і не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Задовольнити клопотання захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , та поновити йому строк на касаційне оскарження судових рішень стосовно його підзахисного.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 листопада 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 21 січня 2022 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3