Справа № 541/1775/22
Провадження № 1-кс/541/583/2022
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 рокум.Миргород

Миргородський міськрайонного суд Полтавської області в складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадження №0000556 від 13.08.2022 за ч. 3 ст. 357,ч.4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2022 року прокурор Миргородської окружної прокуратури Полтавської області звернувся до слідчого судді Миргородського міськрайонного суду з клопотанням про накладення арешту на ботинки з високим берцем, темно-коричневого кольору; штани темно-синього кольору з червоними смугами з боків, сіру кофту з нечітким написом та червоним трикутником.

В обґрунтування клопотання посилається, що слідчим відділенням Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000556 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань13.08.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 13.08.2022 до Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області зі служби "102" надійшло повідомлення про те, що близько 12 години поблизу смт. Ромодан Миргородського району, в умовах воєнного стану, двоє невстановлених осіб, із засобами, що прикривають обличчя (маска та частина футболки), відкрито викрали паспорт громадянина України, пенсійну картку і гроші в сумі 350 гривень, належні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого з місця скоєння злочину зникли.

Причетним до скоєння кримінального правопорушення може бути неповнолітній ОСОБА_4 .

15 серпня 2022 року в ході огляду речей, ОСОБА_5 добровільно видала предмети одягу свого сина ОСОБА_6 , в який відповідно до отриманих доказів останній був одягнений під час скоєння злочину.

Добровільно видане майно визнано речовим доказом, на ньому зберігаються відомості на підтвердження злочинних дій по заволодінню майном потерпілого та відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КК України, та може бути використано як доказ у кримінальному провадженні.

Вищезазначені речі знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області (вул. Я.Усика, 34, м. Миргород, Полтавська область).

Арешт вказаного майна є необхідним для забезпечення його зберігання до закінчення проведення відповідних слідчих дій, зокрема проведення експертиз, а його повернення може перешкоджати всебічному, повному та об`єктивному дослідженню обставин кримінального провадження.

В судове засідання прокурор не з`явилася. В направленій слідчому судді заяві просила клопотання задовольнити з викладених в ньому підстав.

Вивчивши клопотання та дослідивши матеріали додані до клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

СВ Миргородського РВП проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000556 від 13.08.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185, ч. 3 ст.357 КК України.

Відповідно до протоколу огляду речей, 15 серпня 2022 ОСОБА_5 добровільно видала предмети одягу свого сина ОСОБА_6 , в який останній був одягнений під час скоєння злочину, які вилучено.

Постановою слідчого від 16.08.2022 ботинки з високим берцем, темно-коричневого кольору; штани темно-синього кольору з червоними смугами з боків; сіру кофту з нечітким написом та червоним трикутником, визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0000556 від 13.08.2022.

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 КПК України);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 КПК України);

5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вказаний прокурором захід забезпечення кримінального провадження, на думку слідчого судді, є в даному випадку співмірним з тими обмеженнями, які існують під час згаданого досудового розслідування, необхідними для всебічного, повного встановлення обставин кримінального правопорушення. У даному кримінальному провадженні є розумні підстави вважати, що незастосування арешту речей (предметів одягу неповнолітньої особи яка може бути причетною до скоєння кримінального правопорушення) добровільно виданих матір`ю останнього, може призвести до знищення, відчуження або настання інших наслідків, що перешкоджатимуть кримінальному провадженню, оскільки відносно згаданих речей є необхідність у проведенні слідчих дій та експертних досліджень.

Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Такий правовий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи". На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження, з метою запобігання зникнення, знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпеченням забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. Таким чином, тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер, відтак перераховані основоположні суспільні інтереси, переважають принцип мирного володіння майном.

За таких обставин, враховуючи, що добровільно видані речі можуть містити сліди скоєння кримінального правопорушення, а отже бути безпосередніми доказами його вчинення, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, з метою їх збереження та запобігання можливості її приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження, а також оскільки згідно ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, тому слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 8, 86, 89, 94, 98, 170, 171-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури в Полтавській області про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування майном (одяг ОСОБА_6 ) на: ботинки з високим берцем темно-коричневого кольору; штани темно-синього кольору з червоними смугами з боків; сіру кофту з нечітким написом та червоним трикутником, добровільно видане 15 серпня 2022 року ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , які передані на зберігання до камери речових доказів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, за адресою м. Миргород вул. Якова Усика 34.

Копію цієї ухвали для виконання вручити прокурор, який звернувся з даним клопотанням.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1