ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 21-з/803/68/22 Справа № 242/5168/18 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м. Дніпром. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу забезпечення обвинувачення в апеляційному суді Донецької обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
У провадженні Донецького апеляційного суду перебувають матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0001001 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. ч. 1, 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.
Вироком Селидівського міського суду Донецької області від 24 грудня 2020 року ОСОБА_6 визнано невинним у вчиненні кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за № 0000167 від 17 лютого 2019 року, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за обвинуваченням у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, за епізодом від 15 лютого 2019 року з магазину № 01344 ТОВ Український Рітейл та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання: за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 4 місяців арешту; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначено покарання шляхом часткового складання призначених покарань за оскаржуваним вироком та за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 18 квітня 2019 року у виді позбавлення волі строком 5 років.
У строк покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховано покарання, відбуте повністю за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 18 квітня 2019 року у виді 1 року позбавлення волі.
Відповідно до постанови Верховного Суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 21 грудня 2021 року вирок Донецького апеляційного суду від 03 червня 2021 року щодо ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Розпорядженням Голови Верховного Суду № 40 від 22 липня 2022 року у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя під час воєнного стану територіальну підсудність судових справ Донецького апеляційного суду змінено та визначено Дніпровському апеляційному суду.
25 липня 2022 року на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора відділу забезпечення обвинувачення в апеляційному суді Донецької обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.
Обґрунтовуючи клопотання прокурор зазначив, що ризики передбачені у п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України на теперішній час не зменшились, а саме, ризик переховування від суду, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у тому числі у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, міцних соціальних зв`язків не має, до обрання запобіжного заходу не працював, за місцем мешкання характеризувався негативно, а також посилається на те, що за вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 призначено реальне покарання у виді позбавлення волі і знаходження обвинуваченого не під вартою створить високу імовірність переховування від суду, оскільки таким чином будуть створені перешкоди для завершення апеляційного розгляду і набрання вироком законної сили. Також вказує на те, що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки наявні відомості про те, що ОСОБА_6 є неодноразово судимою особою.
Тому, прокурор вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити запобіганню вищевказаним ризикам.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи клопотання, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Вирішуючи питання обґрунтованості клопотання прокурора та необхідності продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється за правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно положень ст. ст. 194, 199 КПК України продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

4) те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

З огляду на те, що апеляційною інстанцією кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 на цей час не розглянуто, а строк тримання обвинуваченого під вартою було обрано на 60 днів, на переконання колегії суддів, є необхідність розглянути клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому.

Вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні, в тому числі і тяжких кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає реальним ризик, передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від суду, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку та чотирьох кримінальних правопорушень, три з яких є тяжкими, та за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, що створює ризик того, що останній може покинути місце проживання з метою переховування від правосуддя.

Колегія суддів погоджується, що має місце ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення. Даний ризик підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_6 є неодноразово судимою особою, через незначний час після звільнення з місць позбавлення волі знов вчинив в тому числі і аналогічний умисний корисливий злочин, за місцем мешкання характеризується негативно, не працює та у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд зважає на практику ЄСПЛ, а саме, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства та суду.

Відповідно рішення Європейського Суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

З огляду на викладене, на переконання апеляційного суду, ризики передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшились та не припинили існувати.

Отже, колегія суддів, враховуючи вищенаведене, а також, що апеляційне провадження щодо обвинуваченого не закінчено, вважає, що у цій конкретній справі суспільний інтерес перевалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, тому доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 є обґрунтованими, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

Разом з цим, матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає наявними підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і неможливим на цей час застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 331, 404, 405 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 24 вересня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3