08 вересня 2022 року Справа № 991/2957/22
Провадження №11-сс/991/260/22
судді ОСОБА_1
у справі № 991/2957/22 (провадження: № 11-сс/991/260/22)
Ухвалою колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 08 вересня 2022 року ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23 серпня 2022 року залишено без змін, а апеляційні скарги прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23 серпня 2022 року без задоволення.
Не погоджуюсь із таким рішенням колегії суддів в частині залишення без задоволення апеляційної скарги прокурора САП ОСОБА_2 та залишення без змін ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23 серпня 2022 року виходячи із наступного.
Ухвалою слідчого судді від 23 серпня 2022 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.
Вважаю, що апеляційна скарга САП ОСОБА_2 є обгрунтоваю, підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23 серпня 2022 року скасуванню, виходячи з наступного.
Згідно частин 1-2 ст. 2971 КПК України, спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими КПК України, з урахуванням положень Глава 24-1 КПК України. Спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, зокрема передбачених частинами другою п`ятою ст. 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем) Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук.
Згідно ч. 1 ст. 2974 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування, якщо прокурор, слідчий не доведе, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук, та/або уповноваженим органом прийнято рішення про передачу підозрюваного для обміну як військовополоненого та такий обмін відбувся.
В оскаржуваній ухвалі, слідчий суддя встановив, що:
1)відносно інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, відповідно до ч. 2 ст. 297-2 КПК України передбачена можливість здійснення спеціального досудового розслідування;
2)на час розгляду клопотання обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення є доведеною;
3) ОСОБА_4 набула статусу підозрюваної у вказаному кримінальному провадженні;
Таким чином, слідчий суддя встановив наявність всіх необхідних умов з якими ст. 2971, ст. 2974 КПК України пов`язують здійснення спеціального досудового розслідування, а відтак у нього були відсутні підстави для відмови у задоволенні клопотання детектива НАБУ ОСОБА_5 про здійснення спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Слідчий суддя сам дійшов висновку про те, що під час вирішення питання про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування прокуророві/детективу необхідно довести, а слідчому судді достатньо встановити, що певна особа оголошена у міжнародний розшук, про що і йдеться у ч. 2 ст. 2971 та ч. 1 ст. 2974 КПК України. При цьому, законом не визначено необхідності з`ясовувати питання про перебування особи у міжнародному розшуку.
КПК України регламентує, що про оголошення розшуку органом досудового розслідування має бути прийнята відповідна постанова (ч. 2 ст. 281 КПК України), що в даному випадку і було здійснено (том 1 а.с. 106-110). З матеріалів справи вбачається, що орган досудового розслідування таке процесуальне рішення спрямував відповідному органу з метою його реалізації (том 1 а.с. 103-105).
Разом з тим, ч. 2 ст. 281 КПК України не пов`язує дану подію з початком реалізації постанови про оголошення у міжнародний розшук органами Інтерполу
Отримання підтвердження про прийняття до виконання такої постанови (чи вжиття заходів, які на це спрямовані) Департаментом міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України не є тою обставиною, яка свідчить про оголошення особи у міжнародний розшук Разом з тим, підтвердження оголошення у міжнародний розшук чи встановлення цього факту, виходячи з часу отримання підтвердження про взяття постанови до виконання, не передбачено навіть у діючій Інструкції про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол», затвердженої наказом №613/380/93/228/414/510/2801/5 від 17 серпня 2020 року.
Прийняття органом досудового розслідування постанови про оголошення підозрюваної особи в міжнародний розшук є доказом оголошення особи в міжнародний розшук в розумінні вимог ч.6 ст.193 КПК України.
Отже, вважаю, що відповідно до висновків, яких дійшов слідчий суддя у мотивувальній частині ухвали, ОСОБА_4 оголошена у міжнародний розшук у відповідності до КПК України, а прийняття органом досудового розслідування постанови про оголошення підозрюваного в міжнародний розшук є достатнім підтвердженням факту оголошення особи в міжнародний розшук у розумінні вимог ст.ст. 281, ст. 2971, ст. 2974 КПК України КПК України.
Окрім того хочу звернути увагу, що процедури заочного кримінального провадження, як і спеціального досудового розслідування, самі по собі є сумісними зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).
Згідно Резолюції № 75 (11) Комітету Ради Європи від 19.01.1973 «Про критерії, які регламентують здійснення провадження за відсутності обвинуваченого», розгляд може бути проведений за відсутності обвинуваченого за умови дотримання вимог, зокрема, щодо повідомлення повістками про дату та місце судового розгляду, у яких повинні вказуватися наслідки неявки (якщо тільки не буде встановлено, що особа навмисне прагнула уникнути правосуддя); відкладення розгляду справи у випадку, якщо у суду виникли перешкоди для забезпечення явки обвинуваченого, особиста присутність якого є обов`язковою; перенесення розгляду справи на територію іншої держави, за наявності такої можливості, або звернення із запитом про видачу; доведення до відома обвинуваченого про ухвалене за його відсутності судове рішення. У Резолюції також містяться й інші рекомендації, що стосуються оскарження та анулювання ухваленого за відсутності обвинуваченого судового рішення.
Зокрема, як випливає із матеріалів справи, ОСОБА_4 відомо було про дату, час і суть судових розглядів у суді першої інстанції.
Таким чином, можна зробити висновок, що на міжнародному рівні немає заборони здійснення спеціального досудового розслідування, рівно як і спеціального судового провадження. При цьому, підстави здійснення спеціального кримінального провадження в Україні відображенні в положеннях чинного кримінального процесуального кодексу зі змінами, востаннє внесеними Законом України від 27.04.2021 № 1422-IX, що стосуються вдосконалення окремих його положень у зв`язку із здійсненням спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження. Відповідно до пояснювальної записки до цього закону, його метою є забезпечення невідворотності покарання осіб, які вчинили кримінальне правопорушення та для уникнення кримінальної відповідальності виїхали чи перебувають в інших країнах або на тимчасово окупованих територіях України.
За вказаних обставин вважаю, що колегія Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду мала прийняти наступне рішення:
-Клопотання адвоката ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23 серпня 2022 року задовольнити. Строк на апеляційне оскарження поновити;
-Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2 задовольнити;
Суддя: ОСОБА_1