Справа № 308/9437/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні об`єднані матеріали кримінального провадження №1-кп/308/726/16 (справа №308/9437/16-к), внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002784 від 09.08.2016 року, про обвинувачення ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15-ч.2 ст.185; ч.3 ст.185 КК України, - із матеріалами кримінального провадження №1-кп/308/200/17 (справа №308/1086/17), внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 від 01.01.2017 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, із матеріалами кримінального провадження №1-кп/308/85/17, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003791 від 29.10.2016 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та матеріалами кримінального провадження №1-кп/308/468/20, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000759 від 02.03.2020 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України у одне провадження із присвоєнням йому №308/9437/16-к, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15-ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України,

В С Т А Н О В И В:

І. Історія провадження
1.13.09.2016 до Ужгородського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №1-кп/308/726/16, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002784 від 09.08.2016 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15-ч.2 ст.185; ч.3 ст.185 КК України.
2.03.02.2017 до Ужгородського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 від 01.01.2017 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України.
3.27.01.2017 до Ужгородського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003791 від 28.10.2016 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
4.Ухвалою від 12.07.2017 кримінальне провадженнч №1-кп/308/726/16, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002784 від 09.08.2016 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185; ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України, призначене до судового розгляду.
5.Ухвалою суду від 12.07.2017 матеріали кримінального провадження №1-кп/308/726/16 (справа №308/9437/16-к), внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002784 від 09.08.2016 року, про обвинувачення ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15-ч.2 ст.185; ч.3 ст.185 КК України, кримінального провадження №1-кп/308/200/17 (справа №308/1086/17), внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 01.01.2017 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та кримінального провадження №1-кп/308/85/17, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003791 від 29.10.2016, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, об`єднано в одне провадження із присвоєнням йому №308/9437/16-к.
6.27.04.2020 до Ужгородського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000759 від 02.03.2020 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
7.Ухвалою від 17.03.2021 суд постановив об`єднані матеріали кримінального провадження №1-кп/308/726/16 (справа № 308/9437/16-к) та кримінальне провадження №308/4043/20, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000759 від 02.03.2020 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України об`єднати в одне провадження із присвоєнням номеру справи 308/9437/16-к.

8.Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися, проте в матеріалах справи наявні заяви, про те, що на даний час претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не мають, з мірою покарання запропонованою прокурором погоджуються (Т.2, а.с.95-97).

ІІ. Формулювання пред`явленого обвинувачення
1.Відповідно до викладу в обвинувальних актах фактичних обставин, які прокурори вважали встановленими, ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим за скоєння корисливих злочинів повторно вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин:
2.у ніч з 11 на 12 травня 2016 року ОСОБА_4 , з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, повторно, шляхом підбору ключа проник до підвального приміщення будинку АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав рибальське спорядження, належне потерпілому ОСОБА_6 , а саме: 4-й котушки залишкової вартості 3409,40 грн., 14-ть фідерних кормушок залишкової вартості 136 грн., 6 олов`яних грузил залишкової вартості 72 грн., риболовного набору поводків залишкової вартості 164,80 грн., всього на суму 3782,2 грн. та, заволодівши викраденим майном, з місця вчинення злочину зник, завдавши своїми злочинним діями потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на зазначену вище суму.

3.Далі, продовжуючи свій злочинний умисел, в ніч з 12 на 13 травня 2016 року ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, діючи повторно, шляхом підбору ключа проник до підвального приміщення будинку АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав сноуборд марки Santa Cruz, залишковою вартістю 2700 грн., належний потерпілому ОСОБА_6 та заволодівши викраденим майном, з місця вчинення злочину зник, завдавши своїми злочинним діями потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на вищевказану суму.

4.Вказані дії обвинуваченого кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, тобто як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та поєднане з проникненням до іншого приміщення.

5.Окрім цього, 23.06.2016 о 00 год. 45 хв. ОСОБА_4 , з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, діючи повторно, з метою заволодіння чужим майном, з салону автомобіля ВАЗ-2106 д.н.з. НОМЕР_1 , розташованого біля будинку №5-А по вул. Міцкевича в м. Ужгороді, таємно намагався викрасти майно, належне ОСОБА_7 , а саме: насос для підкачки коліс вартістю 445 грн., USB накопичувач марки Kingston вартістю 105 грн., USB накопичувач марки A-DATA вартістю 60 грн., всього на суму 613 грн., однак свій злочинний умисел до кінця довести не зміг, оскільки на місці злочину був затриманий потерпілим.

6.Вказані дії обвинуваченого кваліфіковано за ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно.

7.01 січня 2017 року, біля 02 год. 00 хв., ОСОБА_4 , за попередньою змовою із невстановленою органом досудового розслідування особою, перебуваючи біля території дворогосподарства, що розташоване в АДРЕСА_2 , та яка фактично належить громадянину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та діючи з прямим умислом, спрямованим на протиправне порушення недоторканності житла, шляхом пошкодження гаражних воріт, проникли в середину зазначеного житлового будинку, який належить вище вказаному громадянинові, чим порушили гарантоване право громадянина України ОСОБА_9 , передбачене ст.30 Конституції України, ст.12Загальної декларації прав людини та ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод на недоторканність житла.

8.Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.162 КК України.

9.28.10.2016, близько 17 години 45 хвилин, ОСОБА_4 , умисно, таємно, повторно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, перекусивши кусачками замок, яким був пристебнутий до перил перед входом до приміщення приватного підприємства «Візовий Сервіс Центр», що розташоване по вулиці Капушанській, 92 у місті Ужгороді, велосипед марки «SERIOUS» чорного кольору, належний ОСОБА_8 , викрав вказаний велосипед, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 6180 гривень.

10.02 березня 2020 року близько 14 години 40 хвилин, ОСОБА_4 , діючи з мислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом та метою заволодіння чужим майном, перебуваючи навпроти автобусної зупинки на пл.Поштовій в м.Ужгород шляхом розбиття скла невстановленим предметом на водійських дверях автомобіля марки «Skoda Fabia», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , де із сидіння салону таємно повторно викрав належний потерпілому ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A30s», чорного з ємкістю пам`яті 64 GB, вартість якого відповідно до висновку експерта №11/216 від 24.03.2020 становить 4717 гривень, чим завдав останньому матеріального збитку на вищевказану суму.

11.Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

ІІІ. Досліджені судом докази та їх оцінка
a)Щодо обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України
1.Суд зазначає про те, що вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, обвинувачений визнав частково та пояснив, що дійсно викрав з підвального приміщення риболовецькі снасті, фідерні кормушки, сноуборд та інше майно, вказане в обвинувальному акті за даним епізодом. Водночас обвинувачений у судовому засіданні вказав на те, що майно ним було викрадено шляхом одноразового потрапляння до відповідного підвального приміщення, тобто посилання сторони обвинувачення на те, що обвинувачений викрав майно у 2 заходи вважає помилковим. Крім того, обвинувачений показав, що двері приміщення були відчинені.

2.Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами:

-протоколом заяви ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення від 25.05.2016 (Т.4, а.с.69-71);

-протоколом огляду місця події від 25.05.2016 та фотоілюстрацією до даного протоколу, за змістом якого огляд проводився у середині службового кабінету №27, що па другому поверсі адміністративної будівлі Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, яка розташована по вул.Гагаріна 10А в м.Ужгород. (Т.4 а.с.72-76);

-протоколом слідчого експерименту від 09.08.2016, згідно з яким ОСОБА_4 у приміщенні Ужгородського ВП погодився продемонструвати обставини вчинених ним кримінальних правопорушень - таємного викрадення майна з підвального приміщення, які мали місце з 11 на 12 травня 2016 та з 12 на 13 травня 2016 (Т.4 а.с.64-66);

-висновком експерта №11/432 від 31.08.2016, відповідно до якого залишкова вартість 4 штук рибальських котушок може становити 3409.40 грн., залишкова вартість 14 штук металевих фідерних кормушок може становити 136,00 грн., залишкова вартість 6 штук олов`яних грузил може становити 72 грн. та залишкова вартість риболовного набору поводків у кількості 10 штук з коробкою для поводків може становити 164,80 грн. (Т.4, а.с.79-91);

-протоколом прийняття заяви ОСОБА_6 від 26.05.2016 (Т.4 а.с.92-94);

-протоколом огляду місця події від 26.05.2016, згідно якого об`єктом огляду являється сноуборд марки «Санта Круз» із кріпленням марки «Росіньйон» зелено-синього кольору, який добровільно виданий ОСОБА_11 (Том.4 а.с.95-98);

-висновком експерта №11424 від 30.06.2016. згідно якого вартість сноуборда «Санта Круз» становить 2700 грн. (Т.4, а.с.101-108).

3.Вказані докази, на переконання суду, є належними, допустимими, достовірними та достатніми у своїй сукупності для підтвердження вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину за ч.3 ст.185 КК України поза розумним сумнівом.

4.Суд додатково вказує на те, що однією із кваліфікуючих ознак складу злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України є «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище». У вимірі обставин кримінального провадження, що розглядається судом обвинуваченому поставлено у вину проникнення до сховища.

5.У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 по справі №569/1111/16-к вказано наступне. Так, вирішальним при визначенні законності/незаконності входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення або перебування в ньому під час вчинення розбою, є режим доступу до об`єкта (вільний/обмежений). Відповідно, наявність режиму вільного доступу до приміщення свідчить про законність входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення та правомірне її перебування там, а отже, виключається інкримінування кваліфікуючої ознаки «проникнення», навіть якщо особа потрапила в приміщення з умислом заволодіти чужим майном. під час розгляду справи необхідно встановлювати та розмежовувати умисел особи на незаконне заволодіння чужим майном та умисел на проникнення, який у сукупності з дослідженими іншими ознаками дає можливість встановити як об`єктивну, так і суб`єктивну сторони вчиненого кримінального правопорушення.

6.Вирішуючи питання про наявність чи відсутність ознаки «проникнення» при здійсненні такої правової оцінки необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.

7.Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.

8.Із урахуванням викладеного суд вказує на те, що факт фізичного проникнення до підвального приміщення обвинуваченим визнається.

9.Між тим, суд критично оцінює твердження обвинуваченого про те, що крадіжка майна з підвального приміщення здійснювалася ним шляхом одноразового проникнення до приміщення, оскільки, як визнає сам обвинувачений, у межах досудового розслідування він давав показання, вказуючи, що викрадене майно було ним винесене шляхом проникнення до підвального приміщення у ніч з 11 на 12 травня 2016 року та у ніч з 12 на 13 травня зазначеного року. При цьому причин зміни показань у цій частині обвинувачений не пояснив. У зв`язку з цим у суду відсутні підстави вважати обставини, викладені у формулюванні обвинувачення, недостовірними і такими, що не знайшли свого підтвердження. Водночас суд вказує на те, що аналізовані обставини не спростовують правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України.

10.Окрім того, на переконання суду, показання обвинуваченого спростовуються матеріалами справи, зважаючи на те, що зі змісту протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення слідує, що проникнення до гаражного приміщення мало місце шляхом зламу замку (Т.4, а.с.69-71).

11.Більше того, суд вказує на те, що відсутність обставин, які вказують на подолання системи захисту, тобто входження до приміщення у зв`язку з тим, що двері не були зачиненими чи з огляду на несправність замка тощо, не впливає на наявність кваліфікуючої ознаки «проникнення». Суд звертає увагу на те, що за приписами ст.30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку. Підвальне приміщення не є публічно доступним місцем, а тому обвинувачений не мав законних підстав для входження чи перебування у ньому. Решта обставин, які мають значення для встановлення юридичного критерію при визначенні наявності кваліфікуючої ознаки «проникнення» обвинуваченим визнаються.

12.Таким чином, суд вважає, що стороною обвинувачення належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами поза розумним сумнівом доведено вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

b)Щодо обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України
1.Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України, не визнав.

2.Однак, незважаючи на заперечення обвинуваченого проти вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, його винуватість за відповідним епізодом злочинної поведінки підтверджується показаннями свідка та іншими доказами.

3.Так, допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_12 (дошлюбне прізвище ОСОБА_13 ) пояснила, що в один із днів червня 2016 року, вона з чоловіком каталася на велосипедах, залишивши машину на АДРЕСА_3 - на парковці. Повернувши велосипеди до гаражу, її чоловік вирішив підійти до машини.

4.Свідок повідомила про те, що коли вони підійшли до машини, то помітили в салоні автомобілю обвинуваченого, який намагався їх пограбувати, однак нічого викрасти не встиг, оскільки вони його спіймали на гарячому та затримали. Свідок зазначає, що обвинувачений був у чорних рукавичках. Після затримання було викликано працівників поліції.

5.Також вина обвинуваченого доведена дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

-протоколом прийняття заяви ОСОБА_7 про вчинене кримінальне правопорушення від 23.06.2016 (Т.4, а.с.43);

-протоколом огляду місця події від 23.06.2016, фотоілюстрації до протоколу, згідно з яким об`єктом огляду є автомобіль марки ВАЗ 2106 білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що припаркований на автомобільній стоянці навпроти будинку АДРЕСА_4 . На момент огляду передня ліва дверка відчинена, бардачок відчинений. На передньому пасажирському сидінні знаходиться блокнот синього кольору, флешка ємкістю 8Гб та електронасос для підкачки шин чорного кольору(Том 4 а.с.46-49);

-висновком експерта №11/446 від 04.08.2016, відповідно до якого загальна початкова вартість виробів, що підлягають дослідженню станом на червень місяць 2016 може становити 1185 грн. (Т.4, а.с.50-54);

6.За правилами ст.15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

7.Суд критично оцінює посилання обвинуваченого на те, що він не мав наміру красти майно з автомобіля ОСОБА_7 , оскільки вважав, що то був автомобіль його знайомого, котрий, як вказує обвинувачений, проживав неподалік. При цьому обвинувачений зазначив, що його помилка щодо власника транспортного засобу зумовлена інформацією, отриманою від сторонніх осіб.

8.Наведені показання обвинуваченого суд відхиляє, позаяк такі показання не є належним поясненням добросовісності помилки щодо дійсного власника транспортного засобу, оскільки ОСОБА_4 не вказав хто саме йому надав нібито недостовірно інформацію.

9.Наявність суб`єктивної сторони складу інкримінованого обвинуваченому правопорушення підтверджується, зокрема, тим, що при собі обвинувачений мав рукавички та кусачки, які були вилучені під час огляду місця події.

10.Водночас суд відхиляє заперечення обвинуваченого, який зазначає про те, що у нього не було жодних рукавичок. Наведені показання ОСОБА_4 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються зібраними матеріалами. Так, наявність у обвинуваченого рукавичок підтверджується (1)протоколом огляду місця події від 23.06.2016, на фотоілюстрації до якого чітко видно, що від обвинуваченого вилучалися рукавички; та (2) показаннями свідка ОСОБА_7 .

11.Отже, суд погоджується із кваліфікацією дій ОСОБА_4 за ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України та вважає, що стороною обвинувачення належними, допустимими та достовірними доказами поза розумним сумнівом доведено вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, а саме - закінченого замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно

c)Щодо обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України
1.Диспозицією ч.1 ст.162 КК України передбачено настання кримінальної відповідальності за незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян.

2.Об`єктом вказаного проступку є право людини на недоторканність житла та іншого володіння. Предметом аналізованого кримінального правопорушення може бути житло або інше володіння особи.

3.У контексті цитованої статті житлом фізичної особи визнається житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

4.У свою чергу, під іншим володінням особи слід розуміти земельні ділянки, гаражі, погреби, інші будівлі господарського, у т.ч. виробничого призначення, відокремлені від житлових будівель, будь-які інші об`єкти, щодо яких особа здійснює право володіння (наприклад, транспортний засіб).

5.Порушення недоторканності житла може бути вчинене, зокрема, у формі незаконного проникнення до житла чи іншого володіння особи. Незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи є будь-яке вторгнення у житло (інше володіння), здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи в порушення встановленого законом порядку.

6.Суб`єкт кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України є загальний. Суб`єктивна сторона зазначеного злочину характеризується лише прямим умислом. При цьому винний усвідомлює, що порушує недоторканність житла громадян шляхом вчинення відповідних дій, і бажає їх вчинити.

7.Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, не визнав.

8.Однак, незважаючи на заперечення обвинуваченого проти вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, його винуватість у вчиненні відповідного проступку підтверджується показаннями свідків та іншими доказами.

9.Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що з 31.12.2016 на 01.01.2017 перебував у добовому наряді на чергуванні у складі екіпажу в кількості 3 осіб. Зазначив, що виїзд на адресу об`єкта охорони в с.Минай до будинку потерпілого ОСОБА_9 зумовлений спрацюванням сигналізації. Свідок показав, що на час прибуття екіпажу за відповідною адресою він помітив, що у гаражі будинку горіло світло. У зв`язку з цим він разом із іншим поліцейським охорони пішов здійснювати обстеження домоволодіння. Свідок зауважив про те, що ним було виявлено факт відчинених задніх дверей будинку, тоді через короткий відрізок часу на нього вискочив не відомий йому раніше чоловік, який, побачивши поліцейського, забіг назад до будинку та зачинив двері із середини.

10.Свідок зазначив про те, що почув дивний шум з бокової сторони будинку та побіг у тому напрямку, тоді побачив, що з вікна будинку до сусідського двору вистрибнуло 2(двоє) осіб. Також свідок зауважив, що з території сусідського дворогосподарства, куди вистрибнули з вікна 2 невідомі особи, здійснювалося освітлення, тому він може впізнати обвинуваченого.

11.Свідок повідомив те, що обвинуваченого затримали поза межами сусідського двору, після чого викликали слідчо-оперативну групу і власника будинку.

12.Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що на Новий рік, а саме у період з 31.12.2016 на 01.01.2017 перебував у добовому наряді на чергуванні у складі екіпажу в кількості 3 осіб. Свідок підтвердив, що виїзд на адресу об`єкта охорони в с.Минай до будинку потерпілого ОСОБА_9 зумовлений спрацюванням сигналізації. Свідок вказав, що виконував функції водія та після прибуття екіпажу на адресу охоронюваного об`єкту знаходився біля транспортного засобу, в той час, як обстеження домоволодіння потерпілого ОСОБА_9 здійснювали його напарники. Свідок зазначив, що чув те, як обвинувачений вистрибнув із вікна охоронюваного будинку до сусідського двору.

13.Свідок зазначив, що побачив обвинуваченого у той момент, коли останній намагався перелізти огорожу від домоволодіння сусіда ОСОБА_9 та вистрибнути на вулицю, однак обвинувачений, застрибнувши на огорожу, побачив свідка, тому зістрибнув з огорожі, розвернувся та побіг у зворотному напрямку.

14.У свою чергу, свідок, побачивши вказане, сів за кермо автомобіля, об`їхав будинок та затримав обвинуваченого на вулиці, що паралельна вул.Сонячна. Опісля затриманого доставили до охоронюваного об`єкту, викликали слідчо-оперативну групу та передали затриманого уповноваженим працівникам поліції.

15.Поряд із цим, суд з`ясував, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 були поліцейськими управління поліції охорони в Закарпатській області, що підтверджується витягами з наказів про їх призначення (Т.1, а.с.229-230).

16.Також вина обвинуваченого доведена дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 01.01.2017, згідно з яким ОСОБА_9 просив вжити заходів щодо двох невідомих йому громадян, які 01.01.2017 близько 02.00 ночі проникли в його житловий будинок;

-протоколом огляду місця події б/н (Т.1, а.с.220), з якого вбачається, що об`єктом огляду була територія АДРЕСА_5 , де перед входом, з-поміж іншого, виявлено двох осіб, одним з яких є обвинувачений. З тексту протоколу вбачається, що на момент здійснюваного огляду хвіртка, через яку здійснюється вхід до дворогосподарства потерпілого була пошкоджена. Окрім цього, пошкодженими були звукова сигналізація на житловому будинку потерпілого та вхідні ворота до гаражного приміщення, у якому знаходився легковий автомобіль марки Mercedes червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , на якому наявні сліди пошкодження. Під час огляду вилучено три сліди матерії, виявлені на дверцятах легкового автомобіля, а також рукавиці, в які були вдягнуті обвинувачений та інша особа, виявлена під час проведення цієї слідчої дії;

-постановою про визнання речовими доказами від 23.01.2017 б/н, за якою паперовий конверт у якому упаковано три клейкі стрічки та рукавиці визнано речовим доказом;

-постановою про призначення експертизи б/н від 10.01.2017, у відповідності до якої у кримінальному провадженні №0000001 призначено трасологічну експертизу з поставленням експерту наступних питань: 1)«чи придатний виявлений та вилучений слід матерії для ідентифікації із слідоутворюючим об`єктом?» 2)«Якщо так то чи можуть вони походити від рукавиць які були вилучені у гр. ОСОБА_16 , упаковані в спец. пакет №2971304 або рукавиць які були вилучені у гр. ОСОБА_4 та упаковані в спец. пакет №2971305;

-протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками б/н від 20.01.2017 (Т.2, а.с.1-2; а.с.4-5; а.с.9-10, відповідно до яких ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_15 впізнали обвинуваченого як особу, яка у знаходилася в будинку потерпілого;

-відомостями про спрацювання сигналу тривоги, виклику та виїзду екіпажу поліції охорони до будинку потерпілого.

17.Надаючи правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд вказує на те, що з тексту протоколу огляду місця події б/н (Т.1, а.с.220) вбачається, що слідчим було вилучено, зокрема, 2 пари перчаток. Між тим, відповідний протокол не містить жодних відомостей щодо порядку опечатування та вилучення вказаного майна. Як наслідок, виникає запитання про правильність ідентифікації експертом під час проведення трасологічної експертизи належності кожної з пар перчаток особам, у яких вони вилучалися.

18.У цьому контексті суд наголошує на тому, що з дослідницької частини експертного висновку №2/3 від 23.01.2017 слідує, що на експертизу надано 3 спеціалізовані пакети Експертної служби МВС за №2971304, №2971305, №2971306. Візуальним оглядом експертом з`ясовано відсутність дефектів упаковки та здатність останньої забезпечити збереження об`єктів дослідження від несанкціонованого доступу до них.

19.При цьому вказані спеціалізовані пакети були підписані та дозволяли чітко встановити, приналежність вмісту пакетів №2971305 та №2971306 обвинуваченому та громадянину ОСОБА_16 відповідно.

20.Утім, на переконання суду, висновок експерта №2/3 від 23.01.2017 є недопустимим доказом, виходячи з наступних мотивів.

21.Так, предметом дослідження згаданої експертизи є, зокрема, рукавички, які вилучалися під час огляду місця події згідно з протоколом від 01.01.2017. Суд вказує на те, що трасологічна експертиза призначалася 10.01.2017 на підставі постанови старшого слідчого.

22.Відповідно до ч.7 ст.237 КПК України в ред. від 01.01.2017, яка діяла на момент складення протоколу огляду місця події та вилучення вказаних речей, при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

23.Згідно з ч.5 ст.171 КПК України в ред. від 01.01.2017, яка діяла на момент складення протоколу огляду місця події та вилучення вказаних рукавичок, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

24.Вказані положення залишалися чинними також і в ред. КПК України від 05.01.2017, яка діяла на момент призначення трасологічної експертизи.

25.У цьому контексті суд звертає увагу на те, що доказів повернення вилученого майна суду не надано, арешт на згадане майно не накладався. Між тим, як зазначав суд, трасологічну експертизу призначено лише 10.01.2017, тобто після спливу строку, визначеного ч.5 ст.171 КПК України у відповідній редакції. Відтак призначення експертного дослідження мало місце за обставин, коли утримання вилучених рукавичок здійснювалося без законних на те підстав, позаяк відповідне майно мало бути повернутим особам, у яких воно вилучалося.

26.За правилами ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

27.Із урахуванням наведеного суд доходить до переконання про те, що скерування для експертного дослідження майна, якого на момент призначення експертизи у володінні органу досудового розслідування бути не мало, не відповідає приписам ч.5 ст.171 КПК України та є істотним порушенням прав людини, що тягне за собою недопустимість вищезазначеного висновку трасологічної експертизи.

28.Разом із тим, суд вважає, що вказане не впливає спростовує правильність кваліфікації стороною обвинувачення дій ОСОБА_4 в межах аналізованого епізоду.

29.Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

30.За таких підстав вищезазначені докази в їх сукупності об`єктивно вказують на факт вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України.

d)Щодо обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України
1.З обставин справи вбачається, що кваліфікацію за ч.2 ст.185 КК України отримали дії ОСОБА_4 за окремими епізодами злочинної поведінки, а саме стосовно заволодіння майно, вказаним в обвинувальному акті, із салону автомобіля марки «Skoda Fabia» та заволодіння велосипедом марки «SERIOUS» чорного кольору, належного ОСОБА_8 .

2.Резюмуючи суд вказує на те, що за частиною 1 статті 18 КК України суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність. Із урахуванням приписів ч.2 ст.22 КК України вік, з якого може наставати кримінальна відповідальність за вчинення злочину, передбаченого статтею 185 КК України, становить 14 років, тобто обвинувачений може бути суб`єктом інкримінованих йому злочинів.

3.Безпосереднім об`єктом злочину, визначеного ч.2 ст.185 КК України, є відносини власності. При цьому ознакою об`єкта є також предмет злочину, яким є «чуже майно». Беручи до уваги викладене, суд вказує на те, що об`єкт фактичного посягання відповідає ознакам безпосереднього об`єкту злочину, що інкримінований обвинуваченому.

4.Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, характеризується прямим умислом, за умови якого особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, таємно вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає завдати таку шкоду. Обов`язковими суб`єктивними ознаками крадіжки є корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета - збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний. Необхідність наявності саме корисливого мотиву визначається змістом самого поняттям викрадення як діяння, що криміналізоване у ст.185 КК України, незалежно від окремого зазначення цього мотиву у змісті диспозиції цієї статті.
5.Суд вказує на те, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому епізоді злочинної поведінки стосовно крадіжки велосипеда марки «Serious» підтверджується наступними доказами:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення поданої ОСОБА_8 від 28.10.2016 (Т.4, а.с.1);
-протоколом огляду місця події від 28.10.2016. згідно якого об`єктом огляду є АДРЕСА_6 , а саме - частина перед входом (центральний), з лівого боку до 1111 «Візовий сервіс центр». На будівлі якого наявні камери відео спостереження, одна з яких зокрема охоплює простір перед входом (Т.4, а.с.2);
- протоколом огляду місця події від 31.10.2016. згідно з яким огляд проводився у приміщенні службового кабінету №50, що розташований на четвертому поверсі адміністративної будівлі Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, що за адресою м.Ужгород, вул. Гагаріна, 10А, де під час огляду було виявлено велосипед марки «Serious» (Т.4 а.с.6-7);
-відповіддю сервісного центру від 29.11.2016 на запит Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, за якою ПП «Візовий Сервісний Центр» надає відеозапис з камер відео спостереження, котрі розташовані на фасаді приміщення ППВА за адресою АДРЕСА_7 в період з 16:30 год. по 18:00 год. 28.10.2016. (Т.4, а.с.8);
-протоколом перегляду відеозапису від 29.11.2016, згідно з яким об`єктом огляду являється оптичний диск білого кольору, під час огляду котрого свідок ОСОБА_18 впізнав особу, чоловічої статті одягнуту в куртку з капюшоном, яка зробила крадіжку велосипеду, що належав ОСОБА_8 . При перегляді свідок ОСОБА_18 впізнав в особі, що викрала 28.10.2016 велосипед - свого знайомого ОСОБА_4 за рисами обличчя, ходою, одягу який бачив на ньому (Т.4, а.с.10-12);
- протоколом перегляду відеозапису від 14.12.2016, згідно з яким об`єктом огляду являється оптичний диск білого кольору огляду (Т.4, а.с.13-14);
-висновком експерта №11/693 від 30.12.2016, відповідно до якого залишкова вартість велосипеда марки «Serious», станом на 28.10.2016 може становити 6180 грн. (Т.4, а.с.15-23);
6. ОСОБА_4 , допитаний у судовому засіданні в якості обвинуваченого, вину за вказаним епізодом визнав та пояснив, що, дійсно, викрав велосипед марки «Serious», перед входом до приміщення приватного підприємства «Візовий Сервіс Центр» за адресою м.Ужгород, вул.Капушанська, 92, перекусивши кусачками замок, на який велосипед був пристебнутий до перил, оскільки мав корисливий умисел на збагачення шляхом протиправного відчуження викраденого велосипеду.

7.Щодо епізоду стосовно викрадення майна із салону автомобіля марки «Skoda Fabia», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_10 , то у цій частині обвинувачений вчинення ним кримінального правопорушення заперечив, однак його винуватість у вчиненні інкримінованого йому епізоду злочинної поведінки підтверджується показаннями потерпілого та іншими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

8.Так, допитаний у якості потерпілого ОСОБА_10 пояснив, що у березні 2020 року біля 13 години він припаркував свій автомобіль біля міської ради. Коли повернувся до свого автомобіля, то помітив, що з боку водія вибито скло на дверці, і було викрадено мобільний телефон, який залишив у салоні автомобілі та флешку.

9.Окрім цього, вина обвинуваченого підтверджується:

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення від 02.03.2020 року (Т.4, а.с.100);
- висновком експерта №11/216 від 24.03.2020, згідно з яким вартість мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A30s» чорного кольору ємкістю 64 Гб, бувшого у використанні станом на 02.03.2020 становить 4717 грн. (Т.4, а.с. 113-120);
- протоколом огляду предмета та перегляду відеозапису від 05.03.2020 та оптичним диском DVD-R формату, згідно якого тривалість відеозапису складає 10 секунд. З 01 секунди по 10 секунду відеозаписі зображено невідому особу, чоловічої статі, одягнену в темно-синю куртку, темні штани, з капюшоном на голові, на руках темні рукавиці та з рюкзаком на спині, ідентифікованого в ході досудового розслідування, як ОСОБА_4 , який знаходився біля автомобіля марки «Skoda Fabia», синього кольору, після чого через водійське вікно проникає до салону автомобіля, після чого відео закінчується (Т.4, а.с.122-124);
- протоколом про визнання та приєднання до кримінального провадження №0000759 речових доказів, відповідно до якого оптичний диск DVD-R формату визнано речовим доказом (Т.4, а.с.125-126);
- протоколом огляду предмета та перегляду відеозапису від 31.03.2020 року, згідно якого об`єктом огляду являється оптичний диск формату DVD-R. при огляді якого встановлено, що відео спостереження ведеться біля проїжджої частини дороги пл..Поштовій в м.Ужгород. Відеофайл тривалістю запису 47 хвилин 02 секунди. На 14:50:20 год на відео зображено невідому особу чоловічої статі, одягнену в темно-синю куртку, темні штани, з капюшоном на голові, з рюкзаком на спині, ідентифіковану в ході досудового розслідування, як ОСОБА_4 . На 14:57:10 год. на відео зображено ОСОБА_4 проникає до салону автомобіля марки «Skoda Fabia», синього кольору, знаходячись біля водійських дверей, після чого через декілька секунд покидає місце події. На 15:16:46 год. відеозапис закінчується (Т.4 а.с.127-128);
- постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 31.03.2020 із відеозаписом, який упаковано у паперовий конверт білого кольору та визнано речовим доказом (Т.4 а.с.129-131);
10.Законодавство про кримінальну відповідальність та кримінальне процесуальне законодавство не містять положень про те, що кримінальні правопорушення, які утворюють передбачену ч.1 ст.32 КК повторність та відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення (тотожні кримінальні правопорушення), мають бути окремо кваліфіковані в резолютивній частині обвинувального вироку, і за кожне правопорушення, кваліфіковане за однією статтею або частиною статті, має бути призначене окреме покарання.

11.Так, передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень (ст.70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади кримінальних правопорушень і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчене кримінальне правопорушення, а решта - як готування до кримінального правопорушення чи замах на нього. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

12.Якщо кримінальні правопорушення, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення, їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК.

13.Вказане узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 22 травня 2018 року (справа №187/1354/15, провадження №51-1017км18), від 10 липня 2019 року (справа №723/1538/16-к, провадження №51-8625км18), від 15 січня 2020 року (справа №585/1603/17, провадження №51-3290км19) та від 29 липня 2020 року (справа №541/715/17, провадження №51-7898км18).

14.Підсумовуючи викладене, суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а саме таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно.

IV. Призначення покарання
Призначаючи покарання суд, виходив з наступного.

За приписами ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За правилами стт.65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Суд, дослідивши докази, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , встановив наступне.

Згідно з довідкою, наданою Закарпатським обласним наркологічним диспансером №351 від 16.06.2016, ОСОБА_4 під диспансерним наглядом не перебуває (Т.4, а.с.29);

Матеріалами кримінального провадження підтверджується те, що обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та являється неодноразово судимим (Т.4, а.с.134-135).

Згідно з довідкою КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради №427/01-7 від 26.0.3.2020 обвинувачений на психіатричному та фтизіатричному диспансерному обліку не перебуває (Т.4, а.с.137).

Зі змісту листа Ужгородської міської поліклініки від 12.12.2016 №16/4/01-7 слідує, що обвинувачений на диспансерному обліку в психоневрологічному відділенні Ужгородської міської поліклініки не перебуває.

Крім того, суд враховує те, що обвинувачений є одруженим і має на утриманні малолітню дитину (Т.2, а.с.16-17).

Також суд бере до уваги факт відсутності у ОСОБА_4 офіційного місця роботи та джерела заробітку.

Суд вказує на те, що кримінальне правопорушення за ч.3 ст.185 КК України передбачає допустимість застосування покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років, тому згідно з положеннями ст.12 КК України є тяжким злочином.

У свою чергу, за правилами ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України є нетяжкими злочинами, а кримінальне правопорушення, відповідальність за вчинення якого встановлена ч.1 ст.162 КК України, є кримінальним проступком.

Призначаючи покарання за ч.3 ст.185 КК України та досліджуючи індивідуальний ступінь тяжкості наведеного кримінального правопорушення, суд зазначає про те, що вчинений обвинуваченим злочин є умисним та корисливим, місце вчинення відповідного злочину не є публічно доступним, а заволодіння майном відбулося у нічну пору доби. При цьому дії обвинуваченого обмежуються одним епізодом злочинної поведінки.

Водночас суд наголошує на тому, що злочин вчинено у період іспитового строку за вироками Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2015 та Свалявського районного суду Закарпатської області від 06.10.2015.

Обставини, які обтяжують покарання за вказаним епізодом злочинної поведінки відсутні. Обставиною, яка пом`якшує покарання, на переконання суду, є часткове визнання вини.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання, пов`язаного з ізоляцією обвинуваченого від суспільства, а саме у вигляді позбавлення волі.

Призначаючи покарання за ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України та досліджуючи індивідуальний ступінь тяжкості наведеного кримінального правопорушення, суд зазначає про те, що вчинене обвинуваченим діяння є незакінченим злочином. Між тим, кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_4 , оскільки він був затриманий на місці злочину. Суд бере до уваги те, що виконання дій, які складають об`єктивну сторону інкримінованого діяння, мало місце у нічну пору доби. При цьому дії обвинуваченого обмежуються одним епізодом злочинної поведінки.

Водночас суд наголошує на тому, що злочин вчинено у період іспитового строку за вироками Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2015 та Свалявського районного суду Закарпатської області від 06.10.2015. Обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання судом не встановлено.

Згідно з ч.3 ст.68 КК України за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Санкція ч.2 ст.185 КК України передбачає допустимість застосування покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, що становить 60 місяців.

Отже, беручи до уваги спеціальні правила призначення покарання за незакінчений злочин, максимальне покарання у випадку, що розглядається, становить 40 місяців, тобто 3 роки 4 місяці.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України, необхідно призначити покарання, пов`язане з ізоляцією обвинуваченого від суспільства, а саме у вигляді позбавлення волі.

Призначаючи покарання за ч.1 ст.162 КК України та досліджуючи індивідуальний ступінь тяжкості наведеного кримінального правопорушення, суд зазначає про те, що вчинене обвинуваченим діяння є умисним та характеризується формальним складом правопорушення, оскільки не встановлює обов`язковості настання наслідків. Суд вказує на те, що вказане правопорушення вчинено у період іспитового строку за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2015.

Обставини, що пом`якшують покарання за даним епізодом протиправної поведінки. Обставинами, які обтяжують покарання є вчинення вказаного кримінального правопорушення групою осіб та наявність рецидиву за вироками Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2015 та Свалявського районного суду Закарпатської області від 06.10.2015.

Таким чином, на переконання суду, достатнім та необхідним є призначення обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі.

Призначаючи покарання за ч.2 ст.185 КК України та досліджуючи індивідуальний ступінь тяжкості наведеного кримінального правопорушення, суд зазначає про те, що вчинене обвинуваченим діяння є умисним та складається з 2 епізодів злочинної поведінки. При цьому суд бере до уваги те, що заволодіння майном 02.03.2020 відбулося у світлу пору доби, що підвищує суспільну небезпечність вчиненого. Водночас суд зауважує про те, що вина обвинуваченого у вчиненому частково визнається, що, на переконання суду, у відповідності до приписів ч.2 ст.66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання. Обставин, які обтяжують покарання за даним епізодом судом не встановлено.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України необхідним є призначення покарання, що пов`язане з ізоляцією обвинуваченого від суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з ч.2 ст.70 КК України при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

За правилами ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є особливо тяжким злочином, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років

Відповідно до пункту 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 маючи на увазі, що при визначенні покарання за правилами ст.71 КК до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.

Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК) за винятком часу тримання під вартою в порядку запобіжного заходу або затримання, перебування в медичному закладі тощо.

Таким чином, суд, беручи до уваги особу обвинуваченого, тяжкість та суспільну небезпечність вчиненого, а також інші обставини, відображені у судовому рішенні, доходить до переконання про те, що послідовність призначення покарання у кримінальному провадженні, що розглядається судом має бути наступною:

1)призначення покарання за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких ОСОБА_4 визнається згідно з цим вироком, а саме за ч.3 ст.185; ч.2 ст.15-ч.2 ст.185; ч.1 ст.162; ч.2 ст.185 КК України;

2)призначення покарання за правилами ч.1 ст.70 КК України, тобто за сукупністю кримінальних правопорушень із застосуванням принципу поглинення;

3)призначення остаточного покарання із застосуванням ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини за попередніми вироками.

У постанові Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 23 жовтня 2018 року (справа №202/1154/17) висловлено позицію про те, якщо вироком суду особу засуджено за злочин, що був вчинений у період іспитових строків за двома попередніми вироками щодо неї, за якими її було звільнено від відбування покарання з випробуванням та які виконувалися самостійно, остаточне покарання у такому випадку визначається на підставі ст.71 КК з урахуванням невідбутих частин покарання за всіма вироками.

Отже, у відповідності до приписів статті 71 КК України до покарання, визначеного ОСОБА_4 на підставі ч.1 ст.70 КК України, слід приєднати невідбуту частину за вироками Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2015 та Свалявського районного суду Закарпатської області від 06.10.2015.

Зі змісту вказаних вироків вбачається, що до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не обирався, відтак невідбута частина за вказаними вироками становить 5 років позбавлення волі, котру, як зазначив суд, слід приєднати частково.

V. Інші процесуальні питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З мотивів викладеного з обвинуваченого необхідно стягнути витрати, пов`язані з проведенням експертиз у цьому кримінальному провадженні на загальну суму 3575,30 грн.

Долю речових доказів в кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

До обвинуваченого у межах цього кримінального провадження застосовувався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (Т.1, а.с.10) до 01.11.2016, який у подальшому не продовжувався, тому підстави для вирішення питання про запобіжний захід до набрання законної сили вироком відсутні.

Керуючись ст.ст.100, 368-370, 373, 374, 376, 392, 393 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185; ч.2 ст.15-ч.2ст.185; ч.1 ст.162; ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

-за ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

-за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки;

-за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

У відповідності до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попередніми вироками Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2015 та Свалявського районного суду Закарпатської області від 06.10.2015 у виді 2 (двох) років позбавлення волі, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави Україна процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 3575 (сорок три тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) грн. 30 коп.

Речові докази по справі:

-оптичний диск з наявним на ньому фрагментом відеозапису факту скоєння 28.10.2016 крадіжки велосипеду, що належав ОСОБА_8 залишити в матеріалах кримінального провадження;

-сноуборд марки Santa Cruz, вилучений в ході огляду місця події від 26.05.2016, риболовецькі снасті (4 катушки, 14 фідерних кормушок, 6 олов`яних грузил, 10 наборів поводків), вилучені в ході огляду місця події від 25.05.2016, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 - залишити за належністю;

-насос для підкачки коліс, два USB флеш-накопичувачі, блокнот, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 - залишити за належністю;

-мобільний телефон NOKIA 2610 imei: НОМЕР_4 повернути ОСОБА_4 ;

-кусачки, вилучені під час здійснення огляду місця події від 23.06.2016 знищити;

-пару рукавиць, вилучену під час здійснення огляду місця події від 23.06.2016 знищити;

-велосипед марки «Serius». чорного кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 -- залишити за належністю;

-3 клейкі стрічки та рукавиці, які упаковано в паперовий конверт знищити;

-оптичний диск із відеозаписом, який упаковано в конверт білого кольору та приєднано в якості речового доказу до матеріалів кримінального провадження згідно з постановою про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 05.03.2020 залишити в матеріалах кримінального провадження;

-оптичний диск із відеозаписом, який упаковано в конверт білого кольору та приєднано в якості речового доказу до матеріалів кримінального провадження згідно з постановою про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 31.03.2020 залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1