Справа №: 343/597/17
Провадження №: 1-кп/0343/18/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 року м.Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретарів судових засідань ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
ОСОБА_16 ,
захисників ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,
обвинувачених ОСОБА_22 та ОСОБА_23 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області об`єднані в одне провадження матеріали кримінальних проваджень № 0000199 від 13.10.2016 року та № 0000111 від 31.03.2017 року про обвинувачення

ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, який має середню освіту, що працює лісорубом в ФОП ОСОБА_24 , одруженого, на утриманні якого знаходяться троє неповнолітніх дітей, несудимого,

ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, непрацюючого, одруженого, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_22 , керуючи транспортним засобом, порушив Правила дорожнього руху, що спричинило загибель 2 осіб.

Злочин вчинено за таких обставин:

13 жовтня 2016 року близько 10:00 год. ОСОБА_22 , керуючи автомобілем «КАМАЗ 43101», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці-Мамалига» в напрямку м.Чернівці та проїжджав по вул. Д.Галицького в м.Долина Івано-Франківської області, під`їжджаючи до перехрестя з другорядною дорогою - вул. Чкалова. В цей час у зустрічному напрямку по цій же ділянці дороги за маршрутом «Івано-Франківськ Трускавець» проїжджав автобус «БАЗ А079.23», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_23 . Маючи об`єктивну можливість виявити автобус, що наближається, водій ОСОБА_22 проявив неуважність до дорожньої обстановки, чим порушив вимоги п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху, при виконанні маневру повороту ліворуч на другорядну дорогу перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чим грубо порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, в порушення п.16.13 вказаних Правил, не дав дорогу автобусу «БАЗ А079.23», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_23 , який рухався прямо по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, виїхав на його смугу руху, де допустив зіткнення з цим транспортним засобом. В результаті зіткнення автомобіля «КАМАЗ 43101» та автобуса «БАЗ А079.23», 2 пасажирів останнього: ОСОБА_25 та ОСОБА_26 загинули, а 4 пасажирів: ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя у момент їх спричинення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_22 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за викладених в обвинувальному акті обставин. При цьому пояснив, що 13.10.2016 біля 09.00 год. він прийшов на роботу в с.Мала Тур`я Долинського району, де зберігався автомобіль «КАМАЗ-43101», р.н. НОМЕР_1 , оглянув його, все було справне, завантажив арматуру та виїхав у напрямку с.Тростянець Долинського району Івано-Франківської області, де повинен був розвантажитися та допомогти одному чоловікові ремонтувати автомобіль. Десь біля 10.00 год., рухаючись до с.Тростянець, він їхав по автодорозі Н-10 «Стрий-Чернівці» в напрямку м.Чернівці та проїжджав перехрестя нерівнозначних доріг: вул. Д.Галицького вул. Чкалова в м.Долина. Він їхав один, дорожнє покриття було мокре, ям чи вибоїн на асфальтному покритті не було. Наблизившись до перехрестя, він зменшив швидкість руху до 5-10 км/год., включив покажчик лівого повороту, маючи намір повернути ліворуч, тобто до с.Тростянець. Тоді побачив, що в зустрічному напрямку рухається автобус зі швидкістю приблизно 80 км/год. Він зупинив свій автомобіль лівими колесами безпосередньо біля осьової лінії, переконався, що автобус ще далеко, однак, точної відстані сказати не може, і розпочав маневр повороту в напрямку с.Тростянець. Коли проїхав десь 5 м за осьову лінію по смузі зустрічного руху (рухався на першій передачі), то подивився вправо і побачив, що автобус, який рухався по зустрічній смузі, їде прямо в його автомобіль і за мить після цього відбулось зіткнення. Удар прийшовся в середнє колесо його автомобіля та передню стійку в середину автомобіля. Зіткнення відбулось, коли кабіна його автомобіля перебувала за межами зустрічної смуги руху, а задня частина автомобіля ще знаходилася на зустрічній смузі. Повністю визнає свою вину в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило ДТП, однак вважає, що основна вина також лежить на водію автобуса, який перевищив швидкість та навіть не намагався гальмувати, щоб уникнути ДТП. Він попросив вибачення у потерпілих, відшкодував завдану шкоду, розуміє, що вчинив неправильно і щиро розкаюється у вчиненому та просить суворо його не карати.
Вина обвинуваченого ОСОБА_22 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена дослідженими в судовому засіданні доказами: показаннями потерпілих, свідків, висновками експертів, речовими доказами та документами.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_16 пояснила, що того дня вона разом з чоловіком їхала з м.Івано-Франківська до м.Трускавець. Виїхали близько 08.30 год., займали 7,8 місце в автобусі, який був повністю заповнений. Не доїжджаючи до м.Долина, вони потрапили в ДТП. Через що відбулося зіткнення, вона не бачила, дороги з її місця не було видно. Була в шоковому стані, але сама вийшла з автобуса, допомагала якійсь жінці. У неї було 4 компресійних переломи, побиті ноги і голова, була доставлена в лікарню. Швидкість, з якою рухався автобус, на її думку, була зависока. Вона не відчула, щоб водій автобуса зменшував швидкість перед зіткненням. Претензій до жодного з водіїв немає та просить покарати їх на розсуд суду.
Потерпілий ОСОБА_13 суду пояснив, що 13 жовтня 2016 року на автовокзалі в м.Івано-Франківськ він придбав квиток на автобус до м.Трускавець, місце № 4. Сів позаду водія в другому ряду. Коли проїхали смт. Брошнів-Осада Рожнятівського району, він заснув. Обставин ДТП не знає, оскільки весь цей час був без свідомості, а прийшов до себе вже в Долинській ЦРЛ. Мав перелом щелепи, компресійний перелом хребця, все лице було синє. Як християнин претензій до жодного з водіїв не має та просить покарати їх на розсуд суду.
Потерпіла ОСОБА_14 дала суду показання про те, що 13 жовтня близько 9.00 9.30 год. на зупинці в с.Креховичі Рожнятівського району вона сіла на автобус «Івано-Франківськ Трускавець». Пасажирів було багато, всі сидячі місця були зайняті. Вона стояла попереду поруч із жінкою, яка загинула. Автобус їхав зі швидкістю близько 90 км/год. цю швидкість визначила з досвіду, має посвідчення водія. Після того, як водій автобуса посигналив, побачила лісовоз, який рухався з м.Долина і повертав ліворуч у вулицю його бачила декілька секунд, тоді відбувся удар.В подальшому пам`ятає все погано, на місці аварії було багато крові. Вона сама змогла встати. В лікарні, де вона проходила лікування, ОСОБА_27 дав її кошти в сумі 400 доларів США та 5 500,00 гривень, а також цікавився її здоров`ям, натомість ОСОБА_23 жодної допомоги їй не надавав. Просить суд обвинувачених суворо не карати, оскільки злочин є ненавмисним.

Потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона, як і ОСОБА_14 , сіла на автобус «Івано-Франківськ-Трускавець» в с.Креховичі Рожнятівського району Івано-Франківської області близько 09.40 год. До автобуса зайшла останньою та стала між 1 і 2 сидінням. Автобус рухався всю дорогу зі швидкістю не менше 80 км/год. В той день накрапав легкий дощ. Перед тим, як сталась аварія, вона на дорогу не дивилась. Водій щось сказав і в той момент вона подивилась у лобове скло та побачила на відстані близько 70-80 метрів лісовоз, що повертав ліворуч, перетинаючи при цьому їхню смугу руху. Вона подумала, що водій автобуса загальмує і зіткнення можна буде уникнути, але він цього не зробив і на тій самій швидкості в`їхав у лісовоз. Водій автобуса не застосовував гальмування, якби застосував, то люди подались би вперед, але цього не було. Він, напевне, взагалі не гальмував і на такій же швидкості в`їхав у лісовоз. В результаті ДТП вона отримала перелом сідничної кістки. Претензій до обвинувачених не має та просить їх суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_15 суду пояснила, що вона є сестрою загиблого ОСОБА_25 . Того дня брат зателефонував їй та сказав, що сідає в автобус і їде в м.Дрогобич Львівської області, оскільки у навчальному закладі, де він навчався, його мали перевести з платної форми навчання на державну, так як він був сиротою. ОСОБА_23 повів себе безсердечно, приїхав до неї аж через 7 місяців після смерті брата і сказав, що останній в автобус до нього не сідав. При вирішенні питання щодо призначення покарання обвинуваченим покладається на розсуд суду.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що її мати ОСОБА_26 того дня поїхала в м.Долина подавати документи на субсидію й довго не поверталась додому. В подальшому їй стало відомо, що сталася ДТП і матір було доставлено в лікарню, де вона померла. ОСОБА_22 відшкодував їй 400 доларів США та 5 000,00 грн. Крім того, родичі обвинуваченого ОСОБА_22 також хотіли зустрітись з нею та сестрою, але вони відмовились. ОСОБА_23 жодним чином завдану шкоду не відшкодував. Просила обвинувачених суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_11 суду пояснила, що є рідною сестрою ОСОБА_10 та в судовому засіданні дала аналогічні показання. Також просила обвинувачених суворо не карати.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 пояснив, що в один з днів в жовтні 2016 року близько 10.00 год. вони з товаришем приїхали до магазину «Сівка», що знаходиться на початку с.Новичка Долинського району, щоб випити каву. Того дня було холодно та падав дощ. Він сидів за кермом свого автомобіля, який стояв навпроти «Сівки», десь за 20 метрів від місця, де сталася ДТП, і все добре бачив. Зі сторони м.Долина до перехрестя рухався автомобіль «КАМАЗ», який, під`їхавши до осьової лінії, дуже повільно почав повертати ліворуч. Чи був у нього ввімкнений показчик повороту, він не зауважив. В цей час назустріч автомобілеві «КАМАЗ» рухався автобус, який їхав прямо і не зміщувався. Водій автобуса швидкості не зменшував, звуку гальмування він не чув і гальмівного сліду не бачив. Коли «КАМАЗ» почав повертати, автобус з`їжджав з моста, це десь за 50 метрів. «КАМАЗ» їхав дуже повільно. З того часу, коли він побачив автобус, і до моменту зіткнення, пройшло десь 5 секунд.

Свої показння свідок ОСОБА_28 підтвердив під час проведення з ним слідчого експерименту, про що свідчить протокол проведення слідчого експерименту від 09.03.2017 року (т.с. 2, а.с. 182-186).

Допитаний судом свідок ОСОБА_29 вказав, що13 жовтня 2016 року десь між 10.00 год. та 11.00 год. вони разом з ОСОБА_28 сиділи в автомобілі останнього та пили каву поблизу магазину «Сівка», що знаходиться в с.Новичка Долинського району Івано-Франківської області. В цей час він побачив лісовоз, який повільно повертав наліво в с.Новичка. Коли лісовоз здійснював маневр повороту, то автобуса він ще не бачив, в сторону моста не дивився. Те, що прямо на лісовоз «летить» автобус, вперше побачив вже практично в момент зіткнення. Автобус рухався зі швидкістю близько 70-80 км/год та їхав рівно, звуку гальмування він не чув. Все відбулося протягом кількох секунд. Після зіткнення транспортних засобів вони побігли допомогти постраждалим людям.

Свої показння свідок ОСОБА_29 також підтвердив під час проведення з ним слідчого експерименту, що підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 09.03.2017 року (т.с. 2, а.с. 177-181).

У відповідності до протоколу огляду місця події від 13.10.2016 року та доданих до нього фототаблиць (т.с.1, а.с. 203-206), місцем події є ділянка проїзної частини автодороги на перехресті вулиць Д.Галицького та Чкалова в м.Долина Івано-Франківської області. На вказаній ділянці дороги зіткнулися автобус «Еталон», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіль «КАМАЗ 43101», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті чого на місці ДТП загинув пасажир автобуса ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно протоколу огляду місця події від 13.10.2016 року та доданих до нього схеми й фототаблиць (т.с.1, а.с. 207-224), об`єктом огляду є місце дорожньо-транспортної пригоди, що сталася на ділянці автодороги «Стрий-Чернівці-Мамалига» на перехресті вулиць Д.Галицького та Чкалова в м.Долина Івано-Франківської області. На момент огляду дорожнє покриття мокре. Перпендикулярно до поздовжньої осі дороги, передньою частиною в напрямку другорядної дороги розташований автобус «Еталон», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який здійснював руху по маршруту «Івано-Франківськ-Трускавець». Автобус передніми колесами знаходиться на правій смузі руху в напрямку м.Львів, а задніми колесами на лівій смузі. Даний транспортний засіб в результаті ДТП отримав пошкодження передньої частини, зокрема, відсутні переднє вітрове скло, ліве бокове скло та передній бампер. Біля переднього правого колеса автобуса та передньої частини зосереджений осип дрібного скла. Далі за автобусом задньою частиною на правій смузі руху, а передньою частиною в напрямку с.Велика Тур`я Долинського району розташований вантажний автомобіль «КАМАЗ 43101», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на якому наявні пошкодження у вигляді деформації платформи справа наліво, вертикальної стійки, два балони компресора і вихлопна труба зірвані з конструктивного місця кріплення, на диску правого переднього колеса наявне нашарування лако-фарбового покриття рожевого кольору, а на болтах, якими кріпиться дане колесо, виявлено частини переднього бампера автобуса «Еталон». У правій частині переднього вітрового скла є пошкодження у вигляді тріщин. Біля правого переднього колеса на площі осипу дрібного скла та уламків пластмаси знаходиться пошкоджене переднє вітрове скло автобуса «Еталон», а лівіше даного осипу ліве бокове скло автобуса. Серед осипу уламків пластмаси та дрібного скла з правого боку вантажівки виявлено передній бампер із номерним знаком автобуса «Еталон».

Постановою про визнання речовим доказом та приєднання його до матеріалів провадження від 13.10.2016 року (т.с. 1, а.с. 244) підтверджується, що автобус марки «БАЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіль «КАМАЗ-43101», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

У відповідності до постанов слідчого від 24.01.2017 року про передачу речового доказу на зберігання (т.с. 1, а.с. 246-247, т.с. 2, а.с. 1-2), автомобіль «КАМАЗ-43101», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , повернуто власникові ОСОБА_30 , а автобус «БАЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , - директорові ТзОВ «АТП 12629» ОСОБА_31 .

Відповідно до висновку експерта № 4.2-899/16 від 01.11.2016 року (т.с. 2, а.с. 36-40), на момент експертного огляду та дослідження робоча гальмівна система автомобіля «КАМАЗ-43101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходиться у стані відмови, який виник через наявність аварійних пошкоджень, які унеможливили запуск силового агрегату та накачування повітря в систему. Рульове керування даного автомобіля знаходиться у стані часткової відмови, що пов`язано із деформацією повздовжньої тяги. Несправності робочої гальмівної системи та рульового керування не є наслідком конструктивних недоліків систем, не носять експлуатаційного характеру, а виникли в результаті розвитку ДТП, тобто при дії на них значних по величині зусиль ударного характеру, а тому водій не мав можливості їх виявити до настання ДТП.
З висновку експерта № 4.2-900/16 від 18.11.2016 року (т.с. 2, а.с. 43-47), вбачається, що на момент експертного огляду та дослідження робоча гальмівна система автобуса «ЕТАЛОН», реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходиться у стані відмови, який пов`язаний із блокуванням педалі гальм та наявністю аварійних пошкоджень, які унеможливили запуск силового агрегату та накачування повітря в систему. Рульове керування вищевказаного автобуса знаходиться у стані відмови, який пов`язаний із пошкодженням розширювального бачка гідропідсилювача керма та блокуванням правого переднього колеса. Несправності робочої гальмівної системи та рульового керування не є наслідком конструктивних недоліків систем, не носять експлуатаційного характеру, а виникли в результаті розвитку ДТП, тобто при дії на них значних по величині зусиль ударного характеру, а тому водій не мав можливості їх виявити до настання ДТП.
Згідно висновку експерта № 4.2-898/16 від 26.12.2016 року (т.с. 2, а.с. 49-56), при первинному контактуванні поздовжні осі автобуса марки «ЕТАЛОН», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та автомобіля марки «КАМАЗ-43101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебували під кутом біля 45°±5°. Встановити розташування транспортних засобів в момент первинного контактування відносно елементів дороги експертним шляхом не видалось можливим, у зв`язку із відсутністю паралельних прямолінійних слідів коліс автомобіля, які б дали можливість визначити розташування одного з транспортних засобів відносно елементів дороги. Зіткнення транспортних засобів відбулось на смузі, призначеній для руху в напрямку м.Львів, в місці, яке дещо передує кінцевому розташуванню автомобіля «КАМАЗ-43101», в межах ділянки осипу частин пластмаси та дрібного скла, які зафіксовані біля даного автомобіля.
Висновком експерта № 59 від 14.11.2016 року (т.с. 2, а.с. 58-62) встановлено, що смерть ОСОБА_25 настала в результаті поєднаної травми грудної клітки, живота, тазу, правої руки та обох ніг з розвитком тяжкого травматичного шоку.
У відповідності до висновку експерта № 58 від 11.11.2016 року (т.с. 2, а.с. 66-71), смерть ОСОБА_26 настала в результаті відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа, ушкодженням твердої мозкової оболонки, крововиливами під оболонку в речовину та шлуночки головного мозку, яка ускладнилась набряком та стисненням головного мозку.
З висновку експерта № 161 від 11.01.2017 року (т.с. 2, а.с. 79-82), вбачається, що ОСОБА_16 отримала травму грудного відділу хребта у вигляді компресійних переломів тіл 3,4,5,6-го хребців без порушення функції спинного мозку, яка відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.
Відповідно до висновку експерта № 162 від 27.12.2016 року (т.с. 2, а.с. 84-86), внаслідок ДТП ОСОБА_12 отримала травму таза з переломом лівої сідничної кістки зі зміщенням, що відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.
Висновком експерта № 159 від 31.12.2016 року (т.с. 2, а.с. 97-100) встановлено, що ОСОБА_14 отримала закриту травму таза з переломом лобкових кісток зі зміщенням та закритий перелом правої стегнової кістки в нижній третині зі зміщенням, який ускладнився нейропатією малогомілкового нерва, що відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.
У відповідності до висновку експерта № 169 від 02.03.2017 року (т.с. 2, а.с. 114-117б), ОСОБА_13 внаслідок ДТП заподіяно тілесні ушкодження у вигляді перелому верхньої щелепи справа зі зміщенням, компресійного перелому тіла І-го поперекового хребця, що відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Таким чином вищенаведеними доказами підтверджено, що ОСОБА_22 , керуючи автомобілем «КАМАЗ 43101», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , грубо порушив вимоги п. 2.3 «б» та п.16.13 Правил дорожнього руху, при виконанні маневру повороту ліворуч на другорядну дорогу перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу автобусу «БАЗ А079.23», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_23 , який рухався прямо по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, виїхав на його смугу руху, де допустив зіткнення з ним, внаслідок чого 2 пасажирів автобуса: ОСОБА_25 та ОСОБА_26 загинули, а 4 пасажирів: ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя у момент їх спричинення.

Оцінюючи зібрані в даному кримінальному провадженні докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_22 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та підтверджується, поза розумним сумнівом, комплексом достатньо переконливих, чітких, неспростовних і узгоджених між собою доказів.

Дії обвинуваченого ОСОБА_22 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 286 КК України, оскільки він, керуючи транспортним засобом, порушив Правила дорожнього руху, що спричинило загибель потерпілих ОСОБА_25 й ОСОБА_26 та заподіяння потерпілим ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 і ОСОБА_13 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_22 , суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, оскільки обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин не встановлено.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_22 , суд відносить повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої злочином шкоди, що, кріс показань потерпілих в судовому засіданні, підтверджується письмовими заявами потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_10 від 07.09.2017 року (т.с. 1 а.с. 184,185).
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_22 встановлено, що він має середню спеціальну освіту, одружений, має на утриманні троє неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та синів ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (т. 2 а.с. 230-232), працює лісорубом в ФОП ОСОБА_24 , на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не перебуває (т.с. 1 а.с. 233,234), позитивно характеризується по місцю проживання (т.с. 2 а.с. 223) та по місцю попередньої роботи (т.с. 2 а.с. 224), раніше несудимий.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд також керується вимогами ст. 65 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» і виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_22 суд вважає, що за наявності вищеназваних пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним необережного злочину, відсутності обтяжуючих покарання обставин, з урахуванням особи обвинуваченого, його суб`єктивного відношення до вчиненого, думки всіх потерпілих, які просили його суворо не карати, суд вважає за можливе застосувати щодо нього ч. 1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 286 КК України, за якою його визнано винним, обравши його у вигляді обмеження волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Дане покарання, на думку суду, відповідає скоєному та буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

ОСОБА_23 пред`явлено обвинувачення в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель 2 осіб та заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості 4 потерпілим, вчиненому за наступних обставин:

Згідно з обвинувальним актом, 13 жовтня 2016 року близько 10:00 год. ОСОБА_23 , керуючи автобусом «БАЗ А079.23», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався за маршрутом «Івано-Франківськ Трускавець» ділянкою автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці-Мамалига» в напрямку до м.Львів. Проїжджаючи по вул. Д.Галицького в м.Долина Івано-Франківської області, автобус під керуванням ОСОБА_23 наближався до перехрестя з другорядною дорогою - вул. Чкалова. В цей час у зустрічному напрямку цією ж ділянкою дороги до вказаного перехрестя під`їхав автомобіль автомобіль «КАМАЗ-43101», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_22 та розпочав маневр повороту ліворуч, виїхавши на смугу руху автобуса, чим створював небезпеку для руху водію ОСОБА_23 . Маючи об`єктивну можливість завчасно виявити небезпеку для руху у вигляді автомобіля «КАМАЗ 43101», водій ОСОБА_23 проявив неуважність, своєчасно не вжив заходів для негайного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, чим поставив себе в такі умови, при яких не мав технічної можливості зупинити транспортний засіб до лінії руху автомобіля «КАМАЗ 43101» та допустив зіткнення з ним. При цьому ОСОБА_23 порушив наступні вимоги Правил дорожнього руху України:

1.10. в частині визначення терміну «Небезпека для руху» - зміна доророжньої обстановки (в тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу або перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися;

2.3.б) який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обставновкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу, не відволікатися від керування цим засобом в дорозі;

12.3. згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

В результаті порушення ОСОБА_23 Правил дорожнього руху України відбулася ДТП, внаслідок якої 4 пасажирів автобуса «БАЗ А079.23», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 : ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя у момент їх спричинення, а 2 пасажирів: ОСОБА_25 та ОСОБА_26 від отриманих в результаті ДТП тілесних ушкоджень померли.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_23 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що в той день він керував пасажирським автобусом «БАЗ А079.23», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , та рухався за маршрутом «Івано-Франківськ Трускавець». Десь біля 10.00 год. він наближався до м.Долина та їхав з швидкістю приблизно 70 км/год. Перед мостом поблизу магазину «Сівка», що знаходиться в с.Новичка Долинського району Івано-Франківської області, він зменшив швидкість до 60 км/год. Перед перехрестям, з`їжджаючи з моста, побачив автомобіль «КАМАЗ», який наближався до осьової лінії, покажчик повороту в нього включений не був. Коли між ними була відстань близько 35-40 метрів, водій автомобіля «КАМАЗ» почав здійснювати маневр повороту. Він почав гальмувати, але дорога була мокра і автобус понесло «юзом». Він зрозумів, що зіткнення не уникнути, та інстинктивно забрав ногу з педалі гальмування і в цей момент відбулося зіткнення. Автобус продовжував їхати прямо, його понесло прямолінійно, оскільки було мокре дорожнє покриття. Після зіткнення «КАМАЗ» ще трохи проїхав, а автобус покотився назад. Він хотів загальмувати, але деформувало педалі гальм, тому він зупинив автобус за допомогою ручного гальма. Відколи він побачив автомобіль «КАМАЗ», той проїхав десь 5-10 метрів, він пригальмував перед поворотом, але повністю не зупинився.
Проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази, досліджені в судовому засіданні: показання потерпілих, свідків, висновки експертів, речові докази та документи, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_35 у вчиненні інкримінованого йому злочину не підтверджується «поза розумним сумнівом» належними та допустимими доказами і його слід виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення,виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до змісту ст. 92 КПК України, обов`язок доказування покладений на прокурора. Це означає, що саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, а тому суди зобов`язані дотримуватися вимог Конвенції як частини національного законодавства.
У рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій фактів.
Європейський Суд у своєму рішенні «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року відзначає, що у кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом у світлі пункту 2 ст. 6 Конвенції, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.
У відповідності до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийняті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухвалені судового рішення.
Частиною 1 ст. 87 даного кодексу передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з п. 1 ч. 3 вищевказаної статті, недопустимими є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод.

Як зазначено в ч. 4 ст. 87 КПК України, докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
В постанові від 20 листопада 2014 року по справі № 5-18кс14 Верховний Суд України вказав, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їхніх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.
На таку особливість у правозастосуванні орієнтує і Пленум Верховного Суду України у постанові від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в пункті 7 якої роз`яснено, що у випадках, коли передбачені статтею 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більшеводіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також, чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

В Постанові від 10.09.2019 року по справі № 295/13008/15-к Верховний Суд в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду прийшов до висновку, що протокол слідчого експерименту за участю свідка є недопустимим доказом, якщо в подальшому ним набуто статусу підозрюваного та обвинуваченого, а вказана слідча дія була проведена за відсутності захисника.

В якості доказу вини обвинуваченого ОСОБА_23 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, сторона обвинувачення посилалася на дані, що містяться в трьох протоколах проведення слідчих експериментів, проведених за його участю.

Так, 18.01.2017 року проведено слідчий експеримент за участю водія ОСОБА_23 з метою перевірки і уточнення відомостей допиту свідка ОСОБА_23 від 13.10.2016 року (т.с. 2, а.с. 146-148), 01.03.2017 року - з метою перевірки і уточнення відомостей протоколу допиту свідка ОСОБА_23 (т.с. 2, а.с. 163-165), 17.03.2017 року - з метою перевірки і уточнення відомостей, отриманих під час допиту свідка ОСОБА_23 та інших матеріалів кримінального провадження (т.с. 2, а.с. 188-193).

При цьому дані про проведення 13.10.2016 року допиту ОСОБА_23 як свідка в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000111 від 31.03.2017 року в кримінальному провадженні про обвинувачення його за ч. 3 ст. 286 КК України (т.с. 1, а.с. 62-71), відсутні.
Всі вказані слідчі експерименти проводилися тільки за участю водія ОСОБА_23 , який надалі був визнаний підозрюваним і обвинуваченим та у відсутності захисника, а також будь-яких інших осіб, що приймали участь в ДТП. Під час проведення цих експериментів водій ОСОБА_23 перебував в статусі свідка, його було попереджено про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань за ст. 385 КК України та за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України. При цьому слідчим не було роз`яснено ОСОБА_23 його право не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, які можуть надалі стати підставою для його підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Після цього, 29.03.2017 року ОСОБА_23 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а 27.04.2017 року складено обвинувальний акт.

Після пред`явлення підозри будь-яких слідчих експериментів з ОСОБА_23 в статусі підозрюваного не проводилося та взагалі жодних доказів в цей період часу зібрано не було. Всі надані стороною обвинувачення під час проведення досудового розслідування докази були отримані в той період часу, коли ОСОБА_23 перебував в статусі свідка, захисників не мав, про право не свідчити проти себе і відмовитися давати показання попереджений не був, що свідчить про грубе порушення його права на захист.

Таким чином судом встановлено, що під час проведення вищевказаних слідчих експериментів за участю водія ОСОБА_23 він перебував в статусі свідка, хоча очевидною була ймовірність вручення йому повідомлення про підозру, оскільки він був безпосереднім учасником ДТП, під час якого загинуло 2 потерпілих, після проведення слідчого експерименту від 17.03.2017 року будь-яких слідчих дій в даному кримінальному правовадженні не проводилося, а з процесуальних рішень було винесено тільки постанови про призначення інженерно-транспортної експертизи та про об`єднання матеріалів досудового розслідування і повідомлено про підозру іншого водія ОСОБА_22 , що підтверджується Реєстром матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000111 від 31.03.2017 року (т.с. 1, а.с. 62-71).
Вищенаведене свідчить про те, що під час проведення слідчих експериментів за участю водія ОСОБА_23 , який надалі був визнаний підозрюваним і обвинуваченим, були істотно порушенні його права і свободи, зокрема право на захист, оскільки вказані слідчі дії були проведені без участі захисника, він не був повідомлений про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання.

За таких обставин фактичні дані, що містяться в протоколах протоколах проведення слідчих експериментів від 18.01.2017 року, 01.03.2017 року та 17.03.2017 року за участю водія ОСОБА_23 в якості свідка слід визнати недопустимими доказами, як такі, що отримані з істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, оскільки вони отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним та обвинуваченим у цьому ж кримінальному провадженні.

Надані ОСОБА_23 як свідком під час цих слідчих експериментів пояснення надалі були покладені в обґрунтування висновків проведених судових експертиз: транспортно-трасологічної № 6317 від 09.02.2017 року (т.с. 2, а.с. 150-154), автотехнічної № 6318 від 23.02.2017 року (т.с. 2, а.с. 156-160), автотехнічної № 1286 від 10.03.2017 року (т.с. 2 а.с. 169-170), інженерно-транспортних: від 21.03.2017 року № 4.2-163/17, від 21.03.2017 року № 4.2-167/17 та від 19.04.2017 року № 4.2-233/17 (т.с. 2, а.с. 198-203, 205-209, т.с. 3, а.с. 10-15 ), транспортно-трасологічної № 1678 від 18.05.2018 року (т.с. 3, а.с. 165-168) та автотехнічної № 1679 від 13.07.2018 року (т.с. 3, а.с. 176-184), комплексної комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної №353/14578 від 16.07.2019 року (т.с. 4, а.с. 12-23), комплексної комісійної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної № 34172/19-52/31665/20-52 від 29.01.2021 року (т.с. 4, а.с. 163-180), експертного дослідження обставин та механізму ДТП за участю автомобіля «КАМАЗ», д/н НОМЕР_1 і автобуса «Еталон» д/н НОМЕР_3 № 065-19 від 19.09.2019 року (т.с. 4, а.с. 78-113), комплексної судової інженерної транспортно-трасологічної та інженерної автотехнічної № 15/2/907 від 05.08.2020 року (т. 4, а.с. 212-217).
Цей факт підтверджується показаннями допитаного в судовому засіданні в якості свідка слідчого ОСОБА_36 , який зазначив, що після проведення зі свідком ОСОБА_23 слідчого експерименту 18.01.2017 року він на наступний день 19.01.2017 року направив експертам Львівського НДІСЕ лист за номером № 594, в якому в якості додаткових вихідних даних для проведення експертиз вказав дані, отримані під час проведення вказаного слідчого експерименту.

Також його не заперечили експерти, що проводили вказані експертизи: ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 та ОСОБА_42 , які були допитані судом.

З самих висновків вищевказаних судових експертиз також вбачається, що в них містяться посилання на те, що в обґрунтування висновків проведених експертних досліджень було покладено дані, отримані під час проведення слідчих експериментів за участю водія ОСОБА_23 як свідка або попередніх проведених експертиз, що ґрунтуються на цих показаннях.

Відповідно до сформованої практикою ЄСПЛ доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree), якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», пункти 50-52 рішення у справі «Шабельник проти України (№ 2)», пункт 66 рішення у справі «Яременко проти України (№ 2)»). Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.

Цей висновок викладено і в постанові Великої палати ВС від 13.11.2019 року (справа №1-07/07).
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 101 КПК висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.
За таких обставин суд вважає за необхідне визнати недопустимими доказами фактичні дані, що містяться у висновках експертів:

транспортно-трасологічної експертизи № 6317 від 09.02.2017 року (т.с. 2, а.с. 150-154),
автотехнічних експертиз№ 6318 від 23.02.2017 року (т.с. 2, а.с. 156-160) та № 1286 від 10.03.2017 року (т.с. 2 а.с. 169-170),

інженерно-транспортних експертиз: від 21.03.2017 року № 4.2-163/17, від 21.03.2017 № 4.2-167/17 та від 19.04.2017 року № 4.2-233/17 (т.с. 2, а.с. 198-203, 205-209, т.с. 3, а.с. 10-15 ),

транспортно-трасологічної експертизи№ 1678 від 18.05.2018 року (т. 3, а.с. 165-168) та автотехнічної № 1679 від 13.07.2018 року (т. 3, а.с. 176-184),

комплексних комісійних транспотрно-трасологічних та автотехнічних експертиз№ 353/14578 від 16.07.2019 року (т.с. 4, а.с 12-23) та № 34172/19-52/31665/20-52 від 29.01.2021 року (т.с. 4, а.с. 163-180),

експертного дослідження обставин та механізму ДТП за участю автомобіля «КАМАЗ», д/н НОМЕР_1 і автобуса «Еталон» д/н НОМЕР_3 № 065-19 від 19.09.2019 року (т.с. 4 а.с. 78-113),

комплексної судової інженерної транспортно-трасологічної та інженерної автотехнічної експертизи № 15/2/907 від 05.08.2020 року (т.с. 4, а.с. 212-217).
Що стосується інших наданих стороною обвинувачення доказів, які дослідженні в судовому засіданні та не визнані судом недопустими, то вони жодним чином не підтверджують вину ОСОБА_23 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, особливо з урахуванням того, що він не міг і не був зобов`язаний передбачити можливість грубого порушення ПДР водіємавтомобіля «КАМАЗ 43101», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_22 , а саме: не передбачав, не зобов`язаний був і не мав можливості передбачити, що автомобіль, яким керував ОСОБА_22 , не дасть йому дорогу, при виконанні маневру повороту ліворуч на другорядну дорогу перед зміною напрямку руху не переконається, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та не пропустить його автомобіль. Відповідно до п. 1.4 ПДР ОСОБА_23 вправі був розраховувати, що водій ОСОБА_22 при виконанні маневру повороту ліворуч на другорядну дорогу зупиниться і надасть йому можливість проїхати перехрестя на що він мав переважне право.
Таким чином, надані стороною обвинувачення та дослідженні в судовому засіданні докази, які не визнані судом недопустими, «поза розумним сумнівом» не підтверджують того, що водій ОСОБА_23 мав об`єктивну спроможність завчасно виявити небезпеку для руху у вигляді автомобіля «КАМАЗ 43101», однак, проявив неуважність, своєчасно не вжив заходів для негайного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, чим поставив себе в такі умови, при яких не мав технічної можливості зупинити транспортний засіб до лінії руху автомобіля «КАМАЗ 43101» та допустив зіткнення з ним.
Суд вважає за необхідне зазначити, що в кримінальному процесі реалізація принципу справедливості полягає в обов`язку правоохоронних органів установити об`єктивну істину в справі, забезпечити законні права та інтереси всіх учасників процесу, дотримуватись принципу презумпції невинуватості, правильно кваліфікувати дії обвинуваченого, не допускаючи упередженого, необ`єктивного підходу до вирішення справи, забезпечити учасникам процесу рівні можливості в дослідженні доказів і захисті своїх прав, неухильно додержуватись закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був підданий покаранню, що відповідає його діянню, і жоден невинуватий не був притягнутий до відповідальності.
Межами доказування вважається такий ступінь достатності та достовірності системи доказів, який дозволяє зробити однозначний і неспростовний висновок як за кожним із елементів предмета доказування, так і у справі загалом. Цей ступінь характеризується повним, всебічним дослідженням усіх обставин справи. Система зібраних доказів повинна давати можливість зробити однозначний висновок як за кожним елементом предмета доказування, так і у справі загалом, та усунути будь-які сумніви. Всі сумніви у справі підлягають об`єктивному вивченню, а якщо вичерпані можливості їх усунути, повинні тлумачитися та розв`язуватися на користь обвинуваченого.
Суд визнає, що під час даного судового розгляду вичерпані всі можливості усунути сумніви щодо доведення стороною обвинувачення винуватості обвинуваченого ОСОБА_23 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд визнає, що обвинувачення ОСОБА_23 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, не підтверджено належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом. З огляду на те що після події інкримінованого ОСОБА_23 злочину сплив значний час, автомобілі, які приймали участь в ДТП, менше ніж через 4 місяці після його вчинення слідчим було повернуто власникам (т.с. 1, а.с. 246-247; т.с. 2, а.с. 1-2) та відремонтовано, що унеможливлює їх дослідження експертами, а також на відсутність інших належних і допустимих доказів, суд приходить до висновку про те, що можливість отримання нових доказів вичерпана.
За таких обставин суд визнає, що стороною обвинувачення не доведена винуватість ОСОБА_23 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України і можливість отримання нових доказів вичерпана, а тому останнього належить виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.
В даному кримінальному провадженні заявлено цивільні позови.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 1 ст. 1167 вказаного кодексу передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В драному кримінальному провадженні Івано-Франківською обласною клінічною лікарнею подано позовні заяви про стягнення на їх користь з ОСОБА_22 та ОСОБА_23 відшкодування витрат на лікування потерпілих від злочину: ОСОБА_13 в сумі 2 161,93 грн. (т.с. 1, а.с. 15, т.с. 2, а.с. 217) та ОСОБА_14 в сумі 4 716,23 грн. (т.с. 1 а.с. 16, т.с. 2 а.с. 212).
Вказані позови підлягають до задоволення в частині стягнення коштів з обвинуваченого ОСОБА_22 , оскільки понесені закладом охорони здоров`я витрати на лікування потерпілих від злочину підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема виданою Івано-Франківською обласною клінічною лікарнею довідкою про розрахунок вартості одного ліжкодня у травматологічному відділенні ОКЛ № 1986016 від 28.03.2017 року ( т.с. 2 а.с. 213), згідно з якою ОСОБА_14 перебувала на лікуванні в цьому відділенні вісім днів і на її лікування витрачено 4 716,23 грн. та довідкою про розрахунок вартості одного ліжкодня у травматологічному відділенні ОКЛ № 1919316 від 28.03.2017 року (т.с. 2 а.с. 217), згідно з якою ОСОБА_13 перебував на лікуванні в цьому відділенні сім днів і на його лікування витрачено 2 161,93 грн.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до ОСОБА_22 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину (т.с. 1, а.с. 147-149) слід задоволити частково, оскільки судом встановлено, що в результаті спричиненої обвинуваченим ДТП загинула мати позивачів ОСОБА_26 , що спричинило їм моральні страждання, пов`язані з втратою найдорожчої людини. Дана подія порушила звичний ритм їх життя і вони змушені докладати додаткових зусиль та затрачати час для його організації, що також приносить їм моральні страждання.

Визначаючи розмір відшкодування завданої позивачам моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість спричинених їм моральних страждань, а також те, що вчинений обвинуваченим злочин є необережним, та що він добровільно відшкодував позивачам по 1 000,00 доларів США, що підтверджується їх письмовими заявами від 07.09.2017 року (т.с. 1 а.с. 184,185), та встановлює його в сумі по 50 000,00 грн. на користь кожної з позивачок.
У відповідності до ч. 3 ст. 129 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, суд залишає позов без розгляду.
Таким чином, заявлені цивільні позови Івано-Франківської обласної клінічної лікарні тапотерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 в частині вимог про стягнення відшкодування завданої злочином шкоди з обвинуваченого ОСОБА_23 слід залишити без розгляду.
Також в даному кримінальному провадженні проведено ряд експертиз, вартість яких підтверджується наступними документами:

- довідками Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України: (т.с. 2, а.с. 35) сума 879,60 грн.; (т.с. 2, а.с. 42) - 879,60 грн.; (т.с. 2, а.с. 48) - 879,60 грн., (т.с. 2, а.с. 197) - 879,60 грн.; (т.с. 2, а.с. 204) 263,88 грн., (т.с. 3 а.с. 9) - 439,80 грн.;
- супровідними листами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 6317 від 09.02.2017 року (т.с. 2, а.с. 149) сума 3 303,00 грн., № 1286 від 10.03.2017 року (т.с. 2, а.с. 168) - 2 228,40 грн., № 1678 від 18.05.2018 року (т.с. 3, а.с. 164) 4 290,00 грн.;
- супровідним листом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса № 353/14558 від 16.07.2019 року (т.с. 4, а.с. 11) сума 11 775,00 грн.;
- актом здачі приймання висновку експертів № 34172/19-52/31665/2052 від 29.01.2021 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.с. 4, а.с. 181) сума 19 612,80 грн.
Таким чином загальна вартість витрат на проведення експертиз у даному кримінальному провадженні становить 45 167,40 гривень. Дану суму слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_22 в дохід держави, оскільки відповідно до ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Під час досудового розслідування та в ході судового розгляду щодо обвинуваченого ОСОБА_22 застосовувався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, дія якого закінчилася 19 червня 2017 року.

Враховуючи вид та міру призначеного обвинуваченому покарання, суд вважає, що з метою забезпечення виконання вироку до вступу його в законну силу відносно ОСОБА_22 слід обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосуванням електронних засобів контролю, заборонивши йому залишати місце постійного проживання з 22.00 год по 07.00 год. та поклавши обов`язки прибувати за першим викликом до суду і повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368,370,373,374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:

ОСОБА_23 визнати невинним у пред`явленому обвинуваченні за частиною 3 статті 286 Кримінального кодексу України в з`язку з недоведеністю його вини у вчиненні даного злочину та виправдати.

ОСОБА_22 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та застосувавши ч. 1 ст. 69 КК України, призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_22 на користь держави 45 167,40 грн. (сорок п`ять тисяч сто шістдесят сім гривень та 40 копійок) відшкодування витрат, пов`язаних з наданням експертних послуг.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_22 на користь Івано-Франківської обласної клінічної лікарні відшкодування витрат на лікування потерпілих від злочину: ОСОБА_13 в сумі 2 161,93 грн. (дві тисячі сто шістдесят одну гривню і 93 копійки) та ОСОБА_14 в сумі 4 716,23 грн. (чотири тисячі сімсот шістнадцять гривень і 23 копійки) та стягнути з нього на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень) кожній відшкодування завданої моральної шкоди.

Цивільні позови Івано-Франківської обласної клінічної лікарні тапотерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 в частині вимог про стягнення відшкодування завданої злочином шкоди з обвинуваченого ОСОБА_23 залишити без розгляду.
До вступу вироку в законну силу застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_22 запобіжний захід у виді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, заборонивши йому залишати своє постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 22.00 год. вечора до 07.00 год. ранку та поклавши на нього такі обов`язки:

1) прибувати за викликом до суду;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Речові докази:

автобус марки «БАЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 - повернути власникові ТзОВ «АТП 12629», автомобіль «КАМАЗ-43101», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 повернути власникові ОСОБА_43 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченими ОСОБА_22 та ОСОБА_23 в той же строк з моменту вручення їм копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя: