ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1442/22 Справа № 204/7343/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2022 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого про визнання катуванням, нелюдським та принижуючим гідність покарання у виді довічного позбавлення волі та про зміну покарання у виді довічного позбавлення волі на строкове покарання, ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду як незаконну, та вирішити справу в порядку ст.32 КПК Ураїни.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки в нього не було можливості поспілкуватися з призначеним йому захисником, також розгляд провадження відбувся за його відсутності.
Стверджує, що суд не надав належної оцінки викладеним в його заяві відомостям, не виконав вимоги п.1 ч.3, ч.5 ст.459 КПК України, а також відмовився виконувати рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 року №6-р(ІІ)/2021 та вимоги ЄСПЛ.
Захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою призначене ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі визнати катуванням, нелюдським та принижуючим гідність, звільнити засудженого від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та змінити покарання на строкове.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що судовий розгляд було проведено без особистої участі засудженого ОСОБА_8 , на що він згоди не давав, при цьому захисник та прокурор заперечували проти розгляду провадження без участі засудженого, у зв`язку з чим, було порушено право засудженого на захист.
Зазначає, що суд першої інстанції не керувався нормами права, які підлягають застосуванню (ст.ст. 3, 8, 9, 22, 28, 29, 55 Конституції України, ст.ст. 1, 3 п.п. 1, 4 ст.5, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду).
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2022 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про визнання катуванням, нелюдським та принижуючим гідність покарання у виді довічного позбавлення волі та про зміну покарання у виді довічного позбавлення волі на строкове покарання.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, в законодавстві існує прогалина в питаннях неможливості в Україні здійснювати оцінку змін поведінки довічно ув`язненого і констатувати прогрес, який не виправдовує триваючого утримання в ізоляції. Разом з тим, вказаного роду прогалини мають усуватися виключно законодавцем, а не судом, оскільки при вирішенні конкретного клопотання засудженого у кримінальному провадженні правозастосувач, яким в даному випадку є суд, повинен діяти відповідно до точного змісту норми права, яку він застосував, у межах своєї компетенції, суворо дотримуватися процедури розгляду порушених особою питань, тобто користуватися принципом законності, згідно з яким «дозволено робити лише те, що передбачено в законі».
Також зазначено, що станом на момент розгляду цієї справи, законодавством передбачена можливість помилування.

Окрім того, з клопотання засудженого ОСОБА_8 вбачається, що він не просить вирішити питання щодо усунення сумнівів та протиріч, які виникли при виконанні вироку суду, а просить визнати його покарання катуванням, що само по собі не підлягає розгляду в порядку п.14 ч.1 ст.537 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого та його захисника, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги засудженого та захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.05.2010 року ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.15 п.п.6,11,12,13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, п.п.6,11,12,13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.15 ч.3 ст.289, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 03.03.2011 року вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.05.2010 року змінено, зменшено призначене покарання за ч.3 ст.15 ч.3 ст.289 КК України у виді 8 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно ОСОБА_8 визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання призначеного ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі таким, що порушує ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та заміни ОСОБА_8 покарання з довічного позбавлення волі на певний строк, оскільки призначене засудженому покарання відповідає вимогам законодавства, а тому не може вважатися таким, що вказаним покаранням засуджений був підданий катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню.
Доводи засудженого ОСОБА_8 про те, що суд не надав належної оцінки викладеним в його заяві відомостям, відмовився виконувати рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 року №6-р(ІІ)/2021 та вимоги ЄСПЛ, а також захисника про те, що суд не керувався нормами права, які підлягають застосуванню, є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до п.п. 174, 176, 194 Рішення ЄСПЛ по справі Пєтухов проти України (2) від 09.09.2019 року: - суд дійшов висновку, що засуджені, яким обрано покарання у виді довічного позбавлення волі, від самого початку не знають, що вони повинні робити для того, щоб питання про їхнє дострокове звільнення було розглянуто та за яких умов; - разом із тим, ЄСПЛ погодився з аргументами скаржника, що обчислення двадцятирічного строку позбавлення волі, що замінює довічне позбавлення волі у випадку президентського помилування, тлумачиться по-різному. Підстави для застосування обчислення невідомі (пункти 157, 176 Рішення). Існуючий Порядок помилування в Україні не зобов`язує ні Комісію у питаннях помилування, ні Президента України обґрунтовувати свої рішення, прийняті за клопотаннями про помилування; - тим не менш, ЄСПЛ зазначив, що оскільки ця справа стосується питання того, що покарання у виді довічного позбавлення волі є таким, яке неможливо скоротити, вона свідчить про наявність системної проблеми, для вирішення якої вимагається вжиття заходів загального характеру. Характер встановленого за статтею 3 Конвенції порушення свідчить, що для належного виконання цього рішення від держави-відповідача вимагатиметься впровадження реформи системи перегляду покарань у виді довічного позбавлення волі. Механізм такого перегляду повинен гарантувати перевірку у кожному конкретному випадку, чи обґрунтовано триваюче тримання під вартою законними пенологічними підставами, та має надавати засудженим до довічного позбавлення волі можливість передбачити з певним ступенем точності, що їм треба зробити, аби було розглянуто питання щодо їх звільнення, та за яких умов це можливо, відповідно до стандартів, розроблених практикою Суду.
Крім того, у п. 7 Рішення ЄСПЛ по справі Лопата та інші проти України від 10.12.2020 року зазначено, що Конвенція не забороняє накладання довічного ув`язнення на осіб, засуджених за особливо тяжкі злочини, такі, як вбивство. Однак, для дотримання вимог статті 3 повинна існувати теоретична та фактична можливість скорочення такого вироку, що означає, що у ув`язненого повинна бути перспектива звільнення та можливість перегляду вироку. До основи такого перегляду повинна входити оцінка того, чи існують законні пенологічні підстави для тривалого ув`язнення особи.
В національному законодавстві України, як зазначив ЄСПЛ, існує суттєва законодавча прогалина, що стосується врегулювання можливості звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Однак, вдосконалення нормативно-правових актів шляхом прийняття законів, внесення до них змін і доповнень є прерогативою законодавчої гілки влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Адже варто розрізняти повноваження щодо нормотворення, які належать саме законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя.
Рішенням Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021 визнано неконституційними положення ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК України у тому, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим же Рішенням зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести норми вказаних статей у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Таке Рішення Конституційний Суд України постановив з метою забезпечення перспективи звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення. Виконання вищевказаних приписів Конституційного Суду України має бути здійснено шляхом внесення Верховною Радою України змін до норм права.

На час розгляду апеляційних скарг в національному законодавстві України відсутній механізм звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, окрім як помилування, та наявності серйозного захворювання, несумісного з триманням під вартою, та заміни покарання на строкове, а тому такі вимоги захисника є безпідставними.
Вимоги засудженого щодо вирішення питання відповідно до ст.32 КПК України є необгрунтованими, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в ДУ Дніпровська установа виконання покарань №4, яка територіально знаходиться в Чечелівському районі м. Дніпра, що є юрисдикцією Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, яким і було розглянуто заяву засудженого.
Твердження засудженого ОСОБА_8 про те, що суд не виконав вимоги п.1 ч.3, ч.5 ст.459 КПК України є безпідставними, оскільки за нововиявленими обставинами заява засудженим не подавалась, суд першої інстанції розглянув провадження в межах поданої заяви.
Доводи апеляційних скарг про те, що судовий розгляд було проведено без участі засудженого ОСОБА_8 , у зв`язку з чим, було порушено право засудженого на захист є безпідставними, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що на підставі введеного в Україні воєнного стану судом першої інстанції 11.04.2022 року постановлено ухвалу про проведення розгляду заяви засудженого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції між Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська та ДУ Дніпровська установа виконання покарань № 4 (а.п.91), тобто судом першої інстанції було вжито заходи для розгляду провадження за участю засудженого, однак, як зазначено в ухвалі від 13.04.2022 року, засуджений ОСОБА_8 від участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовився.
Відповідно до ч.2 ст.336 КПК України суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.
Під час розгляду заяви в суді першої інстанції приймала участь захисник ОСОБА_7 , а тому порушення права на захист не вбачається.
За таких обставин апеляційні скарги засудженого та його захисника не підлягають задоволенню, а рішення суду є обґрунтованим і скасуванню або зміні не підлягає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2022 року залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4