У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2022 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_2, при секретарі ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали скарги адвоката ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна

У С Т А Н О В И В:

Слідчим управлінням ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000052 від 31 жовтня 2019 року за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 1 ст. 14, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

15 квітня 2019 року у межах вказаного кримінального провадження працівниками ГУ НП в Київській області вилучено автомобіль TOYOTA PRADO, д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_1 та ключ.

02 вересня 2022 року сторона скаржника звернулась до слідчого СУ ГУ НП у Київській області із клопотанням про повернення зазначеного вище тимчасово вилученого майна. Станом на час звернення зі скаргою тимчасово вилучене майно, вилучене під час огляду повернене не було.

19 вересня 2022 року до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із скаргою звернувся адвокат ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна

Захисник подав заяву про розгляд скарги без його участі.

Слідчий у судове засідання не з`явився.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 167 КПК України передбачено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тобто, застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем можливої наступної долі тимчасово вилученого майна, при цьому можливість визнання такого майна речовим доказом, законодавець не вказує.

Згідно частини 2 вказаної процесуальної норми, тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо.

Аналізуючи правовий зміст ч. 7 ст. 236 і частини 1 ст.98 КПК України, ч. 2 ст.168 КПК України, де вказано, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку або огляду, можливо зробити висновок про те, що речі і документи, вилучені при проведенні обшуку, мають одних з двох процесуальних статусів: 1) речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і 2) речі та документи, які не входять до цього переліку, тобто, - тимчасово вилучене майно, яке перебуває в такому статусі відповідно до ч. 1 ст.167 КПК України до вирішення питання про його арешт або повернення.

При цьому, в частині 5 ст. 171 КПК України вказано, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Тобто, у випадку не подання слідчим, прокурором не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна клопотання про його арешт або у випадку відмови в задоволенні такого клопотання, тимчасово вилучене майно повертається особі в якої його було вилучено.

Слідчим суддею встановлено, що незважаючи на вимоги зазначених норм чинного кримінально-процесуального закону, органом досудового розслідування після вилучення майна не було подано слідчому судді клопотання про накладення арешту на це майно, що свідчить про наявність правових підстав для повернення вказаного майна, відповідно до вимог ст. 169 та ч. 6 ст. 173 КПК України.

Законодавцем в статті 169 КПК України визначено підстави повернення тимчасового вилученого майна, зокрема зазначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Із зазначеної норми вбачається, що однією із підстав повернення тимчасового вилученого майна є випадки, передбачені частиною п`ятою статті 171 КПК України, тому майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Тобто, у випадку не подання слідчим, прокурором не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна клопотання про його арешт, тимчасово вилучене майно повертається особі в якої його було вилучено.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя доходить висновку, що дана скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 167, 168, 169, 171, 236, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Зобов`язати відповідальну службову особу СУ ГУ НП в Київській області повернути ОСОБА_1 тимчасово вилучене 15 квітня 2019 року у рамках кримінального провадження № 0000052 майно, а саме: автомобіль TOYOTA PRADO, д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, шасі № НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_1 ; ключ «TOYOTA» з брелком.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_2