ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2739/22
провадження № 1-кс/753/452/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" лютого 2022 р. слідчий суддя Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києва ОСОБА_5 , погоджене прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000215 від 20 січня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
Слідчий Дарницького УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_5 за погодженням з процесуальним керівником прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , звернувся до слідчого суді з клопотанням про накладення арешту на майно із забороною розпоряджатися ним у кримінальному провадженні № 0000215 від 20 січня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України.

Як вказує слідчий в обґрунтування клопотання, досудовим розслідуванням у цьому кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_4 разом з іншими членами кредитного комітету АБ «Діамантбанк» (далі Банк) за попередньою змовою з головою правління Банку, головою кредитного комітету ОСОБА_6 розтратили чуже майно, всупереч службовим інтересам в особливо великих розмірах та інтересах третіх осіб, що полягало у колегіальному та одноголосному прийнятті рішення про видачу кредитних коштів без наявності законних підстав для прийняття такого рішення у зв`язку з неподанням юридичними особами повного переліку документів, оформлених відповідно до вимог внутрішніх документів Банку.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що 11 травня 2011 року Службою правового забезпечення банківських операцій АБ «Діамантбанк» складено висновок щодо можливості відкриття кредитної лінії Товариству з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Будинок металу» (далі ТОВ «ІК «Будинок Металу»), з якого випливає, що начальником Служби ОСОБА_7 наголошено на необхідності надання додаткових документів для проведення повної перевірки дієздатності позичальника. Крім того, з висновку ОСОБА_7 вбачається, що у наданих документах ТОВ «Світ Сталі» для укладення договору застави встановлено наявність порушень вимог законодавства та рекомендовано внести зміни до статутних документів заставодавця і надати підтвердження вказаних змін. Крім того зазначено, що з аналізу документів по майнових правах наявні порушення, зокрема: відсутність підпису на додатковій угоду до Договору, відсутність дати на специфікації №1 до Договору, а також зазначено про неможливість проведення юридичної експертизи без наявності першої специфікації до Договору №1482/13 від 4 січня 2011 року та наголошено на необхідності інших документів.

Незважаючи на це, 17 травня 2011 року Протоколом засідання кредитного комітету з операцій VIP-клієнтів акціонерного банку «Діамант» б/н від 17 травня року на засідання комітету, винесено питання щодо відкриття відновлювальної кредитної лінії ТОВ «ІК «Будинок Металу» у розмірі 20 мільйонів гривень строком на 1 рік за кредитною ставкою 22% річних з метою поповнення обігових коштів останнього під заставу майнових прав, що належали ТОВ «Світ Сталі».

За відкриття кредитної лінії № НОМЕР_1 проголосували «за» усі учасники кредитного комітету без жодних зауважень та заперечень.

На підставі ухваленого рішення 17 травня 2011 року між Акціонерним банком «Діамант» (кредитодавець), в особі Голови правління ОСОБА_6 , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Будинок Металу» (Позичальник), в особі директора ОСОБА_8 , укладено Договір кредитної лінії №11.

Згідно з п. 1.1. Договору кредитодавець з 17 травня 2011 року по 16 травня 2011 року включно відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в розмірі 20 000 000 гривень. Відповідно до п. 1.2. Договору кредитні кошти подаються позичальнику в межах відкритої згідно цього Договору кредитної лінії зі сплатою позичальником процентів за користування кредитом у розмірі 22% річних. Пунктом 3.2. Договору передбачено, що позичальник зобов`язаний здійснити повернення фактично отриманого кредиту в останній день періоду; щомісячно протягом строку дії Договору не пізніше останнього робочого дня поточного місяця сплачувати проценти за користування кредитом, що нараховані по 24 число кожного місяця включно, у визначеному згідно Договору розмірі, та забезпечити повну сплату процентів за кредитом в останній день періоду.

На підставі цього Договору ПАТ «Діамантбанк» перерахувало на користь ТОВ «ІК «Будинок металу» кредитні кошти чотирма траншами: від 18 травня 2011 року у розмірі 600 000,00 грн., від 23 травня 2011 року у розмірі 5 000 000,00 грн., від 24 травня 2011 року у розмірі 12 380 000,00 грн. та від 25 червня 2011 року у розмірі 617 000,00 грн. Загальна сума перерахованих коштів склала 18 597 000,00 гривень.

У подальшому позичальником припинено виплату грошових коштів за вказаним договором, внаслідок чого 30 вересня 2011 року Банк направив ТОВ «ІК «Будинок Металу» вимогу щодо повного погашення заборгованості, яка не була виконана.

Слідчий зазначає, що проведеною експертизою у кримінальному провадженні, затвердженою висновком комісійного економічного дослідження №17/08/15-01 від 17 серпня 2015 року встановлено, що перелік документів, наданих Банку ТОВ «ІК «Будинок металу» для отримання кредитних коштів не відповідав Положенню про кредитування Банку у зв`язку з ненаданням усього переліку документів. Крім того встановлено, що з наданих на аналіз експертам документів, наданих ТОВ «Світ Сталі» для укладання договору застави до Договору про відкриття кредитної лінії № НОМЕР_1 , вбачаються порушення, що призвели до невірного розрахунку розміру застави майнових прав, неспівпадіння розміру застави з умовами укладених договорів, а також встановлено не надання усіх документів, зокрема оборотно-сальдової відомості. Також, встановлено, що внаслідок неналежного виконання умов Договору про відкриття кредитної лінії №11 Банку завдано збитки у розмірі 24 692 885,75 грн.

Відповідно до висновку економічної експертизи №37се від 11 травня 2016 року встановлено, що перелік документів, наданих Банку ТОВ «ІК «Будинок металу» для отримання кредитних коштів не відповідав Положенню про кредитування Банку, у зв`язку з ненаданням усього переліку документів. Крім того встановлено, що у наданих на аналіз експертам документів, наданих ТОВ «Світ Сталі» для укладання договору застави до Договору про відкриття кредитної лінії № НОМЕР_1 наявні порушення, зокрема не надано оборотно-сальдові відомості. Також, встановлено, що внаслідок неналежного виконання умов Договору з боку ТОВ «ІК «Будинок Металу» Банку завдано збитки у розмірі 20 037 627,60, що засвідчено рішенням Господарського суду м. Києва.

Таким чином, у ході досудового розслідування встановлено та підтверджено висновками проведених експертиз, що рішення Кредитного комітету Банку щодо відкриття кредитної лінії № НОМЕР_1 , укладання кредитного договору з ТОВ «ІК «Будинок Металу» здійснювалось без достатнього обґрунтування з боку відповідальних осіб банку та з порушенням Положення «Про порядок створення та функціонування кредитних комітетів в Акціонерному банку «Діамант», затвердженого Рішенням Правління АБ «Діамант» (протокол №6 від 16 лютого 2011 року), Положення «Про кредитні продукти для юридичних та фізичних осіб - підприємців в Акціонерному банку «Діамант», затверджене рішенням Правління Банку (протокол №13 від 15 квітня 2009 року), та інших внутрішніх документів Банку, внаслідок чого було укладено Договір без належної перевірки, врахування та страхування ризиків, пов`язаних із відкриттям кредитної лінії та повної зацікавленості банку у реальності виконання позичальником умов Договору про відкриття кредитної лінії № НОМЕР_1 та страхування цих ризиків за рахунок подальшого стягнення коштів за рахунок заставодавця.

При цьому, як зазначає слідчий, ОСОБА_4 , будучи заступником голови кредитного комітету та заступником голови Правління Банку, маючи достатній рівень освіти та значний досвід роботи у банківській системі, достовірно знаючи про функціонування в Банку на підставі ст. 44 Закону комплексної системи управління ризиками, яка забезпечує виявлення, ідентифікацію, оцінку, моніторинг та контроль за всіма видами ризиків на всіх організаційних рівнях та оцінку достатності капіталу банку для покриття всіх видів ризиків, усвідомлював, що наявність порушень з боку позичальника та заставодавця, які полягали у наданні неповного пакету документів, а також документів, у яких наявні порушення, враховуючи його обізнаність про наявність зауважень до вказаних документів, встановлених висновком уповноваженої служби Банку, несе у собі ризик невиконання умов договору за звичайної фінансово-господарської діяльності позичальників та подальшу неможливість повернення кредитних коштів, що потягне за собою завдання збитків господарським інтересам Банку.

29 грудня 2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

Як зазначає слідчий, ОСОБА_4 вчинив особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Також слідчий вказує, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб готується цивільний позов про стягнення збитків, завданих внаслідок безпідставного надання кредиту кредитним комітетом ПАТ «Діамантбанк».

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №297452420 ОСОБА_4 належить 1/1 частка квартири, загальною площею 75,50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, посилаючись на положення статей 40, 131-132, 170-173 КПК України, слідчий просить накласти арешт на вказане вище майно, вважаючи, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до наслідків у вигляді перепродажу майна, а також вчинення інших дій, направлених на уникнення конфіскації за результатами судового розгляду за обвинуваченням ОСОБА_4 або внаслідок задоволення цивільного позову про стягнення збитків у кримінальному провадженні № 0000215 від 20 січня 2022 року.

Прокурор у судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний заперечував проти задоволення клопотання та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись, зокрема, на неправильну кваліфікацію кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 191 КК України.

Суд, заслухавши учасників провадження, дослідивши клопотання та надані в його обґрунтування матеріали, оцінивши надані докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання, з огляду на таке.

Слідчим відділом Дарницького УП ГУНП у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000758, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 2 вересня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України

Як визначено ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Частиною 3 статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Вирішуючи питання про арешт майна, слідчий суддя згідно з статтями 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. А тому, вирішуючи питання щодо наявності обґрунтованої підозри у даному кримінальному провадженні, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) згідно якої стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення «Фокс, Кембел і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Згідно з повідомленою підозрою, ОСОБА_4 своїми умисними, протиправними діями, які виразилися у прийнятті рішення та його засвідчені власним підписом у протоколі б/н від 17 травня 2011 року щодо відкриття Товариству з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Будинок металу» кредитної лінії № 11 від 17 травня 2011 року та перерахування кредитних коштів у розмірі 20 037 627,60 гривень, без належних правових та законних підстав, яке ухвалене з порушенням вимог внутрішніх документів банку та законодавства, вчинені за попередньою змовою групою осіб, чим спричинив розтрату чужого майна в особливо великих розмірах, в інтересах третіх осіб.

Слідчий суддя бере до уваги та враховує під час вирішення цього клопотання заперечення підозрюваного щодо повідомленої підозри та кваліфікації кримінального правопорушення, однак зазначає, що на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини у вчиненні злочину чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходу забезпечення кримінального провадження.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з матеріалами кримінального провадження, доданими до клопотання, та наданими поясненнями, на даному етапі провадження дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність достатніх для цього етапу розслідування доказів, які свідчать про можливу причетність ОСОБА_4 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 191 КК України розтрата чужого майна в особливо великих розмірах, карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення: конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Водночас, як встановлено ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, яким встановлено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Дослідивши додані до клопотання документи, оцінивши заперечення підозрюваного та його захисника, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим не доведено наявності наведених вище ризиків, а саме по собі повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, за яке передбачено призначення покарання у виді конфіскації майна, не виправдовує таке втручання у права підозрюваного.

Недоведеність наявності ризиків також підтверджується тим, що з моменту повідомлення ОСОБА_4 про підозру і до дати розгляду клопотання про арешт, підозрюваний був обізнаний з можливістю обмеження його права власності, в тому числі майбутньої конфіскації майна, однак доказів вчинення ним дій, направлених на відчуження чи приховування майна, слідчим і прокурором не надано.

Також до клопотання слідчим не долучено цивільного позову у кримінальному провадженні, пред`явленого до підозрюваного ОСОБА_4 , що позбавляє слідчого суддю можливості зробити висновок про наявність чи відсутність підстав для арешту такого майна з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

З огляду на викладене у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
У задоволені клопотання слідчого Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києва ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000215 від 20 січня 2022 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1