№707/659/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2022 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000957 від 07.08.2018, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого (розлученого), утриманців у розумінні закону не маючого, без місця реєстрації та постійного місця проживання, станом на час вчинення інкримінованого кримінального проступку проживав без реєстрації по АДРЕСА_1 , на даний час відбуває покарання у ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» за адресою: Черкаська область, Уманський район, с. Старі Бабани, раніше судимого:

1) 31 липня 2008 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців;

2) 11 лютого 2009 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31 липня 2008 року у вигляді 1 (одного) місяця позбавлення волі і остаточно визначено до відбуття покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі; ухвалою Верховного Суду України від 24 лютого 2009 року скасовано вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31 липня 2008 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 жовтня 2008 року, а справу направлено у той же суд на новий судовий розгляд; постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 березня 2010 року виключено із вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2009 року покарання, визначене на підставі ст. 71 КК України, та ухвалено рахувати засудженим за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі;

3) 30 березня 2010 року знову засудженого Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 186 КК України до 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано невідбутий строк покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2009 року у вигляді 7 (семи) місяців позбавлення волі і остаточно визначено до відбуття покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі; 12 січня 2011 року на підставі постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 січня 2011 року звільненого із Черкаської виправної колонії (№ 62) умовно-достроково; не відбутий строк покарання: 11 місяців 11 днів;

4) 03 травня 2012 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією Ѕ частини майна, на підставі ст. 71 КК України приєднано невідбутий строк покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2010 року у вигляді 1 (одного) місяця позбавлення волі і остаточно визначено до відбуття покарання у вигляді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією Ѕ частини майна; 18 липня 2017 року звільненого із Старобабанівської виправної колонії Черкаської області (№ 92) по відбуттю строку покарання;

5) 11 лютого 2020 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі;

6) 11 серпня 2020 року Христинівським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ч. 1 ст. 71 приєднано частково невідбутий строк покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2020 року у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі і остаточно визначено до відбуття покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі без конфіскації майна;

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення і перевиховання не став та скоїв нове кримінальне правопорушення за наступних обставин:

07 серпня 2018 року близько 11 години 30 хвилин, перебуваючи поблизу автовокзалу м. Шпола Черкаської області, на автомобілі марки «Chevrolet Aveo» синього кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , узяв пасажирку з метою підвезти в попутному напрямку до м. Черкаси Черкаської області. Перебуваючи на трасі Н-16 (Золотоноша Черкаси Сміла Умань), ОСОБА_4 зупинився поблизу готелю «Журавель», що в адміністративних межах с. Білозір`я Черкаського району Черкаської області. У подальшому, близько 12-ої години 30 хвилин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, тримаючи в руках ганчірку, яка змащена невстановленою речовиною з різким, їдким запахом, та, приставивши її до ротової порожнини потерпілої ОСОБА_5 , спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді садна м`яких тканин лобу, верхньої та нижньої губ, хімічного опіку першого і другого ступеню слизової оболонки носу, шкіри верхньої та нижньої губи, які виникли від дії невідомої хімічної речовини з агресивними властивостями та які відповідно до висновку експерта № 02-01/1009 від 29.08.2018 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Указані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_4 , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку із ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)», не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, підтвердив обставини справи, викладені в обвинувальному акті, погодився з кваліфікацією його дій, від дачі показів по суті відмовився на підставі ст. 63 Конституції України, однак в ході судового розгляду, під час дослідження письмових доказів, зазначив, що наміру заволодіти речами потерпілої не мав, вимог передати йому речі у момент спричинення потерпілій тілесних ушкоджень не висував і позбувся речей останньої, що залишились в авто, як тільки згадав про них, за 1,5 2 км від місця вчинення кримінального проступку, викинувши їх з транспортного засобу.
Потерпіла ОСОБА_5 та її представник адвокат ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.
При цьому, представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 у телефонному режимі повідомив суд про те, що прибути у судове засідання не може, підтримує усі клопотання, подані суду в межах даного кримінального провадження під головуванням судді ОСОБА_7 , не погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125 КК України та просить суд перекваліфікувати дії обвинуваченого на ч. 2 ст. 187 КК України /т. 2 а.с. 94/.
За вказаних обставин, відповідно до положень ст. 325 КПК України, суд вважав можливим за відсутності потерпілої та її представника з`ясувати всі обставини під час судового розгляду та провести судовий розгляд без вказаних осіб.
Водночас, суд зауважує, що клопотання, подані попередньому складу суду в межах даного кримінального провадження, не є обов`язковими для розгляду судом у новому складі. До того ж, усі вони були вирішені. Жодних заяв, клопотань від потерпілої та її представника з моменту прийняття суддею ОСОБА_1 даного кримінального провадження до свого провадження не надходило.

Від допиту свідків, зазначених в обвинувальному акті, сторона обвинувачення відмовилася.
Окрім повного визнання обвинуваченим своєї вини, вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, підтверджується іншими доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні в порядку, передбаченому ст.ст. 358, 359 КПК України, а саме:
- даними витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000957 від 07.08.2018, відповідно до якого 07 серпня 2018 року до Черкаського РВП Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області надійшла заява гр. ОСОБА_5 про те, що незнайомий хлопець, який підвозив її на попутці із м. Шпола до м. Черкаси, не доїжджаючи 300 метрів до кемпінгу «Журавель», що розташований на автомобільній дорозі Черкаси Сміла, раптово напав на неї в автомобілі, нанісши їй тілесні ушкодження, після чого відкрито заволодів її речами та залишив її на узбіччі дороги /т. 1 а.с. 162/;
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від 07.08.2018, згідно з яким ОСОБА_5 заявила, що 07 серпня 2018 року близько 12 години 30 хвилин на виїзді з м. Сміла, біля «круга», водій автомобіля «Chevrolet Aveo», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , на якому вона їхала, викинув її з автомобіля, при цьому забрав мобільний телефон «Samsung» та дві сумки з речами /т. 1 а.с. 165/;
- даними протоколу огляду місяця події від 07 серпня 2018 року, з таблицею зображень до нього, що був проведений слідчим Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_8 , у присутності понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яким зафіксовано, що місцем події являється ділянка автомобільної дороги Черкаси Сміла, на відстані 200 метрів від кільця, що розташоване біля кемпінгу «Журавель», у напрямку м. Сміла. На відстані 40 метрів від даної ділянки дороги розташований поворот праворуч в напрямку м. Сміла. На ділянці дороги, що оглядається, асфальтне покриття шириною 6 метрів з розміткою посередині однією суцільною лінією. На узбіччі з обох боків дороги розташоване ґрунтове покриття, яке переходить у трав`яне, розміром 1,5 метри шириною, після чого починаються зелені насадження дерев та кущів /т. 1 а.с. 166-167/;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 серпня 2018 року та довідкою до нього, згідно з якими потерпіла ОСОБА_5 на фотокартці під № 3 впізнала особу, яка підвозила її з м. Шполи до м. Черкаси на авто, напала на неї, завдала тілесних ушкоджень і заволоділа відкрито її майном, та назвала ознаки, за якими впізнала цю особу. Ним є ОСОБА_4 /т. 1 а.с. 168-169/;
- заявою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про надання працівникам поліції добровільної згоди на огляд автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 /т. 1 а.с. 170/;
- даними протоколу огляду місяця події від 07 серпня 2018 року, з таблицею зображень до нього, що був проведений слідчим СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_12 , у присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , яким зафіксовано, огляд автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , під час якого виявлено та вилучено: 10 слідів папілярних візерунків; автомобіль «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_4 /т. 1 а.с. 171-173/;
- даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 08 серпня 2018 року, відповідно до якого гр. ОСОБА_4 був фактично затриманий працівниками поліції 07 серпня 2018 року о 23 годині 20 хвилин у м. Умань Черкаської області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. ОСОБА_4 роз`яснено права, передбачені ч. 3 ст. 42 КПК України, та забезпечено його захисником ОСОБА_15 . Ознайомившись з підставами затримання та правами затриманого, підозрюваний ОСОБА_4 зазначив, що причина затримання йому зрозуміла, заяв, клопотань, скарг не мав. В ході проведення особистого обшуку у ОСОБА_4 нічого не виявлено та не вилучалося. Заяв та зауважень до даного протоколу від ОСОБА_4 не надходило /т. 1 а.с. 179-180/;
- даними протоколу огляду місяця події від 08 серпня 2018 року, з таблицею зображень до нього, що був проведений слідчим СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_12 , у присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , яким зафіксовано місце, де обвинувачений ОСОБА_4 викинув особисті речі потерпілої ОСОБА_5 /т. 1 а.с. 181-184/;

- протоколом огляду предмету від 08 серпня 2018 року, в ході якого оглянуто паперовий конверт, у якому знаходилося посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 № НОМЕР_2 , видане ДАІ ГУ УМВС України м. Умань 23 червня 2006 року /т. 1 а.с. 185/;
- протоколом огляду предметів від 08 серпня 2018 року, з таблицею зображень до нього, в ході якого оглянуто сумку білого кольору із написами «British council 25 years in Ukraine», парео блакитно-зеленого кольору, купальник (труси синього кольору, бюстгальтер чорного кольору), шльопанці (в`єтнамки) коричневого кольору, шорти чорного кольору, спідницю синього кольору, футболку чорного кольору, шорти рожевого кольору, два топи чорного кольору, шорти рожевого кольору, сарафан сірого кольору, топ блакитного кольору, бритву синього кольору, гребінець чорного кольору, зубну щітку, в чохлі, рожевого кольору, флакон від парфумів прозорого кольору, лоток з курячими яйцями, груші в поліетиленовому пакеті, мобільний телефон марки «Samsung» золотистого кольору /т. 1 а.с. 186/;
- постановою про недоцільність визнання предметів речовими доказами від 08 серпня 2018 року, відповідно до якої предмети, а саме: автомобіль «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , синього кольору; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 ; мобільний телефон марки «Samsung» коричневого (золотистого) кольору; лоток із курячими яйцями в кількості 10 штук; поліетиленовий пакет із жіночим одягом та жіночими засобами гігієни; визнано недоцільними речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000957 від 07.08.2018. Автомобіль «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , синього кольору, вирішено передати на зберігання власнику ОСОБА_11 ; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 вирішено передати на зберігання власнику ОСОБА_4 ; мобільний телефон марки «Samsung» коричневого (золотистого) кольору, лоток із курячими яйцями в кількості 10 штук, поліетиленовий пакет із жіночим одягом та жіночими засобами гігієни вирішено передати на зберігання власнику ОСОБА_5 /т. 1 а.с. 191-192/;
- розписками ОСОБА_5 про отримання на зберігання сумки білого кольору із надписами «British council 25 years in Ukraine», парео блакитно-зеленого кольору, купальника (труси синього кольору, бюстгальтер чорного кольору), шльопанців (в`єтнамки) коричневого кольору, шортів чорного кольору з червоними стрічками по боках, спідниці синього кольору, футболки чорного кольору, шортів рожевого кольору, двох топів чорного кольору, футболки блакитного кольору, сарафана сірого кольору, бритви синього кольору, гребінця чорного кольору, зубної щітки, в чохлі, рожевого кольору, флакону від парфумів прозорого кольору, лотка з курячими яйцями, груш в поліетиленовому пакеті, мобільного телефону марки «Samsung» золотистого кольору /т. 1 а.с. 193, 194/;
- розпискою ОСОБА_4 про отримання на зберігання посвідчення водія № НОМЕР_2 /т. 1 а.с. 195/;
- постановою про перекваліфікацію складу злочину від 08 серпня 2018 року, відповідно до якої склад злочину у кримінальному провадженні № 0000957 від 07.08.2018 перекваліфіковано з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України /т. 1 а.с. 196/;
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 08 серпня 2018 року, із таблицею зображень до нього, що був проведений слідчим СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_18 , у присутності понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , за участі потерпілої ОСОБА_5 , в ході проведення якого потерпіла ОСОБА_5 розповіла, що 07 серпня 2018 року їхала на автомобілі «Chevrolet Aveo», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого, як їй відомо, був ОСОБА_4 . Коли сідала до даного автомобіля в місті Шпола, водій обіцяв довезти її до міста Черкаси. Про оплату вони не говори та протягом поїздки не спілкувалися. Не доїжджаючи до кільця, що розташоване біля кемпінгу «Журавель», на відстані близько 200 250 метрів, ОСОБА_4 зупинив автомобіль, вийшов з авто і, обійшовши його з іншого боку, зупинився біля переднього правого колеса, потім відкрив багажник, після чого підійшов до передніх пасажирських дверей, відчинив їх та правою рукою, у якій знаходилася ганчірка з їдким запахом, почав затуляти їй рот та ніс, намагаючись перешкодити диханню. З метою звільнення, вона почала відштовхувати ОСОБА_4 від себе руками та ногами, між ними зав`язалася боротьба. Через декілька хвилин ОСОБА_4 прийняв від її обличчя ганчірку та відійшов від неї. У цей час вона звільнилася від паска безпеки автомобіля, взяла свій рюкзак, який лежав «на поліку» біля сидіння, і вийшла з автомобіля. ОСОБА_4 у цей момент сів до автомобіля та поїхав в сторону дорожнього кільця. Куди саме він повернув у подальшому вона не бачила. Заяви та зауваження потерпілої у протоколі проведення слідчого експерименту відсутні /т. 1 а.с. 198-205/;
- даними висновку експерта № 1/1585 від 03 вересня 2018 року, відповідно до якого слід пальця руки розмірами 33*23 мм, залишений великим пальцем правої руки; слід долоні руки розмірами 50*33 мм, залишений частиною гіпотенару долонної поверхні правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_4 ; сліди пальців рук розмірами 22*15 мм, 22*18 мм, 17*16 мм, 23*18 мм та сліди долонь рук розмірами 57*38 мм, 88*40 мм, залишені не ОСОБА_4 та не ОСОБА_5 , а іншими особами /т. 1 а.с. 206-216/;
- постановою про визнання предметів речовими доказами від 04 вересня 2018 року, якою сейф-пакет експертної служби за № 2904511, у якому знаходяться шість слідів пальців і чотири сліди долонь руки, та сейф-пакет експертної служби за № 2904512, у якому знаходяться дві дактилокарти, заповнені на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000957 від 07.08.2018 /т. 1 а.с. 217/;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 серпня 2018 року та довідкою до нього, згідно з якими свідок ОСОБА_21 на фотокартці під № 2 впізнав особу, яка була за кермом авто «Chevrolet Aveo» та підвозила доньку ОСОБА_5 до м. Черкаси, назвав ознаки, за якими впізнав цю особу. Ним є ОСОБА_4 /т. 1 а.с. 219-220/;
- даними висновку експерта № 02-01/1009 від 29 серпня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження, а саме: садна м`яких тканин лобу, верхньої та нижньої губ, хімічний опік першого, другого ступеню слизової оболонки носу, шкіри верхньої та нижньої губ. Дані ушкодження виникли від дії невідомої хімічної речовини з агресивними властивостями, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному в ухвалі про призначення експертизи, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Не виключається можливість отримання виявлених у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень за обставин, вказаних в протоколі проведення слідчого експерименту від 08.08.2018 /т. 1 а.с. 222-223/;
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 22 серпня 2018 року, із таблицею зображень до нього, що був проведений слідчим СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_18 , у присутності понятих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , за участі підозрюваного ОСОБА_4 , в ході проведення якого ОСОБА_4 розповів, що 07 серпня 2018 року в місті Шпола він підібрав невідому йому дівчину, якій необхідно було їхати до м. Черкаси. Батько дівчини поклав до багажнику автомобіля її сумки, після чого вони поїхали в напрямку міста Черкаси. Під час поїздки конфліктів між ними не виникало. Перед автомобільним кільцем, біля кемпінгу «Журавель», він почув, що застукало колесо, та зупинив автомобіль на узбіччі дороги. Вийшовши з авто, пішов до переднього правого колеса, перевірив, чи воно трималося, після чого прийшов до водійських дверцят, де взяв ганчірку блакитного кольору, підійшов до багажника, відкрив його, взяв пляшку, у якій знаходилася звичайна питна вода, змочив ганчірку та витер руки, рухаючись у цей час до передніх пасажирських дверей, відкрив їх та лівою рукою взяв дівчину, яку підвозив до м. Черкаси, за передпліччя правої руки, а правою рукою, у якій тримав ганчірку, взяв її за нижню частину обличчя, з метою витягнути з автомобіля. Перед тим, як почав витягувати дівчину з автомобіля, він їй нічого не говорив. Пояснив, що намагався витягнути дівчину з автомобіля у зв`язку із тим, що вона нічого не відповіла, коли він, перед тим, як зупинитися на узбіччі, запитав її за оплату проїзду. Заяви та зауваження підозрюваного у протоколі проведення слідчого експерименту відсутні /т. 1 а.с. 224-228/;
- даними висновку експерта № 02-01/1048 від 11 вересня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження, а саме: садна м`яких тканин лобу, верхньої та нижньої губ, хімічний опік першого, другого ступеню слизової оболонки носу, шкіри верхньої та нижньої губи. Дані ушкодження виникли від дії невідомої хімічної речовини з агресивними властивостями, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному в ухвалі про призначення судово-медичної експертизи, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження не могли виникнути за обставин, вказаних в протоколі проведення слідчого експерименту від 22.08.2018, за участю ОСОБА_4 /т. 1 а.с. 229-230/;
- постановою про перекваліфікацію складу злочину від 29 серпня 2018 року, відповідно до якої склад злочину у кримінальному провадженні № 0000957 від 07.08.2018 перекваліфіковано з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України /т. 1 а.с. 231/;
- постановою про недоцільність визнання предметів речовими доказами від 15 березня 2021 року, відповідно до якої 10 слідів папілярних візерунків, які були вилучені під час проведення огляду місця події 07 серпня 2018 року, в якості речового доказу по кримінальному провадженні № 0000957 від 07.08.2018, визнано недоцільним речовим доказом /т. 1 а.с. 235/.
Також у судовому засіданні судом були дослідженні докази, що характеризують особу обвинуваченого.
Достовірність та об`єктивність наведених вище доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, є відносними, допустимими та достатніми, у зв`язку з чим суд їх прийняв. Матеріали досудового розслідування обвинуваченому та потерпілій були відкриті відповідно до ст. 290 КПК України.
Зазначені вище висновки експертів за проведеними по справі судовими експертизами суд вважає об`єктивними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи, які належним чином мотивовані, аргументовані та науково обґрунтовані, тому сумнівів у суду вони не викликають.
Будь-яких протиріч у досліджених доказах, що мають істотне значення для висновків суду, не встановлено.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18 січня 1978 року, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21 липня 2011 року, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Судом достовірно встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 являлися безпосередньою причиною настання наслідків у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Суд констатує наявність прямого причинного зв`язку між діями ОСОБА_4 і вказаними наслідками.
Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 , у судовому засіданні не добуто.
З огляду на вищевикладене, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідного до вимог ст. 337 КПК України, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Надаючи оцінку доводам представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 2 ст. 187 КК України, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Таким чином, за змістом ст. 337 КПК України, якщо вчинення конкретного діяння органом досудового розслідування особі у провину не ставилося, то суд відповідно не може вийти за межі висунутого обвинувачення і додатково встановити обставини кримінального провадження, які не були зазначені в обвинувальному акті.
Крім того, слід зазначити, що встановлення обставин кримінального правопорушення та його кваліфікація є винятковою компетенцією органів досудового розслідування, державного обвинувачення і суду.
Межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені нормою частини третьої статті 337 КПК України, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.
Відтак, нормативно повноваження суду щодо зміни обвинувачення обмежуються лише характером цієї зміни, а не позицією учасників судового провадження.
Дані висновки узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 288/1158/16-к (провадження № 13-28кс19) та правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 16 жовтня 2019 року в справі № 676/5872/18 (провадження № 51-3526 км 19).
З досліджених у судовому засіданні доказів, а також зважаючи на той факт, що в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що наміру заволодіти речами потерпілої не мав, вимог передати йому речі у момент спричинення потерпілій тілесних ушкоджень не висував і позбувся речей останньої, що залишились в авто, як тільки згадав про них, суд не вбачає ознак вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Підстави, у відповідності до частини третьої статті 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, відсутні, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
З урахуванням наведеного, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволять ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.
На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:
- позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просила призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, після чого, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням за вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2020 року, визначити йому остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого не вбачала); обвинувачений свою позицію щодо міри покарання не висловив; потерпіла та її представник у судове засідання не прибули, свою позицію з приводу покарання обвинуваченому не повідомили);
- відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини);
- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень, яке відповідно до статті 12 КК України є кримінальним проступком;

- особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення (проступку): форму вини (прямий умисел), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали (завданняпотерпілій легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я);
- особу обвинуваченого, який має молодий вік; неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у місцях позбавлення волі; має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості /т. 1 а.с. 129-137, 139-144; т. 2 а.с. 47-48,49-51/; не має місця реєстрації та місця постійного проживання; станом на момент вчинення кримінального проступку проживав без реєстрації по АДРЕСА_1 , за період проживання скарг на нього від жителів села до сільської ради не надходило /т. 1 а.с. 155, 155-а, 157, 158/; є неодруженим (розлученим); будь-яких осіб на утриманні, в розумінні закону, не має; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває /т. 1 а.с. 156, 160, 161/.
При цьому суд зважає на те, що вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Дане кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, обвинувачений вчинив 07серпня 2018 року, тобто до постановлення попереднього вироку.
Відповідно до частини четвертої статті 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Частинами першою третьою статті 70 КК України встановлено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
До основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною.
За вищевикладених обставин, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання за дане кримінальне правопорушення, вчинене до постановлення попереднього вироку, після чого, за правилами частини четвертої статті 70 КК України та ст. 72 КК України, призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, встановлених новим та попереднім вироками.
Обставин, передбачених статтею 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Суд не вважає, що у обвинуваченого має місце щире каяття, як про це зазначено в обвинувальному акті, оскільки у судовому засіданні він не висловлював щирий жаль з приводу вчиненого кримінального проступку та не засуджував свою поведінку.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 22 березня 2018 року в справі № 759/7784/15-к.

Обставиною, передбаченою статтею 67 КК України, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів.
Підстави для застосування до обвинуваченого статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом, відсутні.
З огляду на вищевикладене, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і йому слід обрати покарання у вигляді обмеження волі на певний строк, у межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, за якою він обвинувачується.
Підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням суд не вбачає.
Саме таке покарання, на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Визначене покарання, на думку суду, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Майнова шкода кримінальним правопорушенням не завдана.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_24 від 08 серпня 2018 року ОСОБА_4 у межах даного кримінального провадження обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строк дії якого закінчився.
Водночас, судом встановлено, що на даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2020 року за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі у ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» за адресою: Черкаська область, Уманський район, с. Старі Бабани. Вказаним вироком вирішено строк відбуття покарання обвинуваченому рахувати з моменту його затримання, тобто з 09 червня 2020 року, і зараховано в строк відбуття покарання строк затримання та строк тримання під вартою з 09 червня 2020 року до вирішення справи в суді.

Під час даного судового розгляду учасники судового провадження клопотань про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не заявляли.
Разом з тим, враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_4 у виді реального обмеження волі, є доцільним обрати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою по даному кримінальному провадженню відповідно до положень ст.ст. 183, 193-197 КПК України, до набрання вироком суду законної сили.

У порядку частини 2 статті 124 КПК України з обвинуваченого необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судової дактилоскопічної експертизи в розмірі 1 716 грн 00 коп.

Долю речового доказу слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі частини четвертої статті 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком у вигляді 1 (одного) року обмеження волі, більш суворим покаранням за вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2020 року у вигляді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, остаточно визначити ОСОБА_4 до відбуття покарання у вигляді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з часу ухвалення даного вироку, тобто з 20 травня 2022 року, зарахувавши у нього строк покарання, відбутого частково за вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2020 року, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України, за період з 09 червня 2020 року до 20 травня 2022 року, включно, виходячи із співвідношення: день за день.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, який залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Утримувати ОСОБА_4 в ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» до набрання вироком законної сили.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судової дактилоскопічної експертизи в розмірі 1 716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.

Речовий доказ у даному кримінальному сейф-пакет експертної служби за № 2904512, у якому знаходяться дві дактилокарти, заповнені на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що переданий на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Черкаського РВП Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області відповідно до квитанції № 1241, знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1