Справа № 346/594/20
Провадження № 11-кп/4808/34/22
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000657 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та представника потерпілих ОСОБА_7 в інтересах потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2021 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, який не працює, раніше не судимий,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання - п`ять років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Цим же вироком вирішено цивільні позови, питання щодо процесуальних витрат та речових доказів,
за участю прокурора ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_13 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника

потерпілих ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, застосувати щодо нього ст. 75 КК України, звільнивши від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, та цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 задовольнити частково, визначивши розмір завданої їм моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості.
Посилається на те, що суд належним чином не врахував обставини, що пом`якшують покарання, тяжкість вчиненого злочину, що має необережний характер, те, що він вперше притягується до відповідальності, активно сприяв розкриттю злочину та щиро розкаявся у вчиненому, часткове відшкодування збитків, а також те, що він є особою молодого віку, яка працює, й відсутні обставини, які обтяжують покарання. На його думку, обране судом покарання є занадто суворим. Наголошує на тому, що суд не навів мотивів щодо неможливості застосування вимог ст. 75 КК України. Щодо висновків суду в частині задоволення позовів, то наголошує на недоведеності розміру завданої моральної шкоди. Вказує, що суд не врахував його майновий стан, стан здоров`я, й той факт, що вказаний злочин вчинено із необережною формою вини. Звертає увагу на те, що призначене судом покарання позбавляє його можливості своєчасно відшкодувати потерпілим завдану моральну шкоду, оскільки зараз він бажає влаштуватись на роботу офіційно.

Представник потерпілих ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та вирішення цивільних позовів, визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді восьми років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на три роки, стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по 200000 гривень відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Вважає, що суд належним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину, не врахував всі обставини кримінального правопорушення, неправильно застосував до обвинуваченого обставини, які пом`якшують покарання, яких на його думку немає, неправильно визначив відношення обвинуваченого до вчиненого. Заперечує щире каяття обвинуваченого, оскільки в матеріалах провадження відсутні дані на підтвердження того, що останній намагався будь-яким чином допомогти потерпілим оговтатись від пережитого, компенсував їм перенесені страждання, чи полегшив душевний біль. Натомість обвинувачений не з`являвся без поважних причин в судові засідання, внаслідок чого до нього було застосовано привід, зловживав процесуальними правами, що проявлялось в частій зміні захисників, що спричинило затягування судового процесу. Звертає увагу на те, що обвинувачений пробачення у потерпілих не просив, поводився зухвало, нецензурно відзивався й чинив моральний тиск на потерпілих, що підтверджується зверненням останніх до прокуратури. Стверджує, що в діях обвинуваченого відсутнє активне сприяння розкриттю злочину, оскільки, окрім тієї інформації, яку було отримано в ході проведення слідчих дій, останній не повідомив жодних інших відомостей, під час досудового розслідування жодних показів не давав. Відносно часткового відшкодування збитків потерпілим, зазначає, що протягом двох років обвинуваченим не було зроблено жодного відшкодування, а внесення на депозит суду грошей, як ніби-то відшкодування збитків, просто намір уникнути справедливого покарання. Вказує, що суд не врахував молодий вік загиблого ОСОБА_15 - 28 років. Посилається на те, що ОСОБА_6 після зіткнення, не маючи спеціальних знань для встановлення наявності пульсу, замість того, щоб викликати швидку та поліцію, своїми діями піддавав небезпеці й дружину ОСОБА_8 . Зауважує, що обвинувачений не говорив правду про подію, а саме про перебування в його автомобілі двох дівчат. Стверджує, що в сечі обвинуваченого виявлено канабіноїди, що свідчить про його перебування у стані наркотичного сп`яніння, що не було визнано судом обставиною, яка обтяжує його покарання. Підкреслює, що ОСОБА_6 рухався транспортним засобом з величезною швидкістю, з включеним дальнім світлом фар, на асфальтованій дорозі відсутній тормозний шляхта сліди зносу його автомобіля. Наголошує на ушкодженнях автомобіля під керуванням ОСОБА_15 та на виявлених у нього тілесних ушкодженнях. На його думку, стягнення із обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є недостатньою компенсацію страждань у зв`язку з смертю рідного брата. Зауважує, що ОСОБА_11 фактично перебувала на піклуванні та утриманні ОСОБА_15 , вона має першу групу інвалідності.

Представник потерпілих ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , заперечує мотиви його апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, при таких обставинах.
15 грудня 2019 року приблизно о 03 годині 28 хвилин, у темну пору доби, суху погоду, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Е400», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою авто дороги Н-10 Стрий-Чернівці-Мамалига, що в с. Глибоке Коломийського району Івано-Франківської області у напрямку м. Чернівці. Дана ділянка дороги для двох напрямків руху, має по одній смузі для руху в кожному напрямку, протилежні потоки транспорту розділені суцільною лінією дорожньої розмітки 1.1. По напрямку руху автомобіля марки Mercedes-Benz Е400 дорога має поворот вправо. У цей час, в зустрічному напрямку, по своїй смузі руху, рухався автомобіль марки «Mazda Premasy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_15 . Водій автомобіля марки «Mercedes-Benz Е400» ОСОБА_6 проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його руху та безпечно керувати ним, унаслідок чого не справився з керуванням, перетнувши лінію дорожньої розмітки 1.1. виїхав на смугу зустрічного руху, де вчинив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «Mazda Premasy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_15 .
При цьому ОСОБА_6 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:
п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
п. 10.1., який зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п. 11.3. згідно з яким на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу;
п. 12.1., у відповідності до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
розділ 34 п. 1., відповідно до якого лінію 1.1. дорожньої розмітки перетинати забороняється.
У результаті порушення ОСОБА_6 вказаних Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої водій автомобіля ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді набряку та набухання головного мозку, внаслідок закритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під м`які мозкові оболонки в м`які тканини голови, забійною раною лівої щоки та саднами обличчя, що спричинили його смерть.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_13 просили вирок суду першої інстанції змінити, застосувати до нього ст. 75 КК України, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, поданої в інтересах потерпілих, представника ОСОБА_7 ;

- потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх представник ОСОБА_7 просили призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк вісім років, стягнути з нього на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по 200000 гривень відшкодування моральної шкоди, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 вважають безпідставною;

- прокурор вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що в їх задоволенні необхідно відмовити, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини скоєного ОСОБА_6 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданих апеляційних скаргах не оспорюються і апеляційним судом не перевіряються.

Сторони оскаржують вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та в частині вирішення цивільних позовів, тому суду апеляційної інстанції перевіряє оскаржений вирок в цій частині.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вказаних вище вимог закону, та при визначенні ОСОБА_6 покарання було належним чином враховано обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_6 та представник потерпілих ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції, як і зазначено у вироку, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , враховував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , належним чином врахував ті фактичні обставини кримінального правопорушення, на які посилаються апелянти, в тому числі конкретні порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху та наслідки у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_15 , 1991 року народження.

Обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 268 КК України, є необережним.

Дійсно, в цілому це кримінальне правопорушення має матеріальний склад, визначається ставленням винного до наслідків та вважається необережним.

В той час, потрібно враховувати, що основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а життя та здоров`я особи його додатковим обов`язковим об`єктом.

Саме ж порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту може бути умисним, що і має місце в даному випадку.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано відніс до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , визнання вини, щире каяття, часткове відшкодування збитків потерпілим.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому, цивільного позову, відшкодування збитків є обраною позицією захисту.

Обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої інстанції вину визнав у повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, запевняє, що засуджує свою поведінку, усвідомив суспільну небезпеку вчиненого, вчинив дії, спрямовані на відшкодування завданих збитків, зокрема вніс на рахунок суду першої інстанції 60000 гривень (том 2 а.п. 233).

Суд першої інстанції не відніс до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , активне сприяння розкриттю злочину, що спростовує представник потерпілих ОСОБА_7 .

Також, не знайшли свого підтвердження доводи представника потерпілих ОСОБА_7 про наявність обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 - вчинення кримінального правопорушення в стані наркотичного сп`яніння.

Так, як зазначено в повідомленні КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» № 39 від 13 січня 2020 року (том 1 а.п. 233) в сечі ОСОБА_6 виявлено канабіноїди.

Проте, як вбачається з висновку КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» від 15 грудня 2019 року № 666 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відповідного акту (том 1 а.п. 232, 235) ОСОБА_6 на час огляду, а саме 15 грудня 2019 року о 06 год. 10 хв. в стані наркотичного сп`яніння не перебував.

Вказаний висновок складений працівником закладу охорони здоров`я лікарем, із заповненням всіх необхідних реквізитів, не містить довільних висловлювань або помилок, є логічним та послідовним, підписаний лікарем та завірений печаткою. Висновок огляду є категоричним та не допускає будь-якого іншого тлумачення. При цьому, лікар при проведенні огляду користується спеціальними знаннями, проводить медичний огляд обстежуваної особи та застосовує різні методи дослідження з метою виявлення стану сп`яніння і на підставі сукупності отриманих даних, оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, та несе правову відповідальність за правильність свого висновку.
Також, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції, при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , належним чином врахував відомості, які характеризують його особу, в тому числі поведінку під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд апеляційної інстанції вважає, що враховуючи ступінь тяжкості, обставини цього злочину, його наслідки у виді загибелі людини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 без застосування ст. 75 КК України - звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

При цьому, суд першої інстанції мотивував таке рішення та зазначив, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства і не встановлено для цього підстав.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виходячи із конкретних обставин та тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, які обтяжують покарання, враховуючи думку учасників судового провадження, інших обставин по кримінальному провадженню, призначене обвинуваченому покарання - п`ять років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання згідно з ст. ст. 50, 65 КК України.

Суду апеляційної інстанції вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Призначення більш суворого основного покарання, як просить представник потерпілих ОСОБА_7 , або покарання із подальшим звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, як просить обвинувачений ОСОБА_6 , не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

Відповідно до ст. ст. 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуючи характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілих, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, при визначенні розміру моральної шкоди.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральної шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звернулися з цивільними позовами, де просили стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на їх користь по 500000 гривень моральної шкоди.

Суд першої інстанції стягнув з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 50000 гривень, на користь ОСОБА_11 80000 гривень.
Суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, на які посилається представник потерпілих ОСОБА_7 з достатньою повнотою враховано судом першої інстанції при визначенні розмірів відшкодування моральної шкоди.

Зокрема, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_10 враховано, що в результаті кримінального правопорушення загинув його брат ОСОБА_15 . У зв`язку зі смертю брата у віці 28 років, його емоційний стан знаходиться у депресивному стані, що проявляється у вигляді негативних переживань, які виникли під впливом трагедії та надалі травмують його психіку, зашкоджують його здоров`ю, глибоко зачіпають його особистісні структури, настрій, самопочуття та інші цінності. Після вищевказаної події та перенесеного стресу його життя супроводжує постійний головний біль. Його здоров`я погіршується психічною напруженістю, що діє паралізуючим чином на його волевиявлення, що призводить до згортання його життєвої активності та до моральних страждань.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_11 враховано, що в результаті кримінального правопорушення загинув її брат ОСОБА_15 . Вона має першу групу Б інвалідності (інвалід дитинства), потребує стороннього догляду і нагляду та дуже важко переживає смерть свого брата. З ОСОБА_11 спільно проживали, мали дуже дружні теплі стосунки, взаємодопомога та підтримка допомагали їм долати будь-які життєві труднощі. З втратою брата ОСОБА_11 почуває себе самотньою, відчуває себе нещасною, знизився загальний фізичний тонус, з`явились супутні цьому різного роду функціональні розлади, порушився сон, апетит. ОСОБА_15 додатково здійснював догляд за сестрою, допомагав матеріально, постійно турбувався про здоров`я сестри - привозив та відвозив медичний персонал.
Оцінюючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та представника потерпілих ОСОБА_7 в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розмір стягнутих сум відповідає характеру, глибині та ступеню моральних страждань потерпілих.

При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, розмір відшкодування моральної шкоди потерпілим визначено з врахуванням відомостей, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема про його майновий стан та стан здоров`я, які є в матеріалах провадження.
Суд апеляційної інстанції вважає, що виходячи з вимог розумності, виваженості і справедливості, враховуючи характер правопорушення, конкретні обставини кримінального провадження, глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_6 , даних про його особу, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, розміри відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції визначено правильно.

За таких обставин, наведене є підставою для відмови в задоволенні як апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , так і апеляційної скарги представника потерпілих ОСОБА_7 .

За таких обставин, вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та представника потерпілих ОСОБА_7 в інтересах потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4