Справа № 131/551/21
провадження №1-кп/136/65/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2022 року м. Липовець
Липовецький районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
з боку обвинувачення прокурора ОСОБА_3 ;
з боку захисту обвинуваченого ОСОБА_4 ;
законого представника обвинуваченого ОСОБА_5 ;
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні, у залі суду м. Липовець, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000132 від 05.05.2021, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іллінецьке, Іллінецького р-ну, Вінницької обл., що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, навчається в ПТУ №1 на 1-му курсі, будучи старшим сином багатодітної сім`ї, що складається з шести дітей, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
22.04.2021 близько 20:00 години, ОСОБА_4 , маючи умисел на крадіжку чужого майна у вигляді металобрухту, проник на територію сховища, підійшовши зі сторони дороги до території, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , належна на праві приватної власності ОСОБА_7 та яка повністю огороджена дерев`яним парканом заввишки 2,3 м., перелізши через паркан по залізобетонній електричній опорі, яка знаходиться поруч з передньою частиною даного паркану.
У подальшому ОСОБА_4 підійшов до нежилої споруди без вікон та дверей у напівзруйнованому стані, яка знаходиться на вказаній території, і шляхом вільного через дверний отвір зайшов в середину, де з крайньої лівої кімнати таємно викрав запчастини до вантажного автомобіля марки «ЗИЛ», моделі «130», а саме: металевий підресорник, три підкорених листи до ресор, п`ять листів від задньої ресори, металеве кріпленн; запасного колеса та корзину щеплення, які належать ОСОБА_7 , почергово винесши їх за територію сховища, просунувши через отвір в нижній частині огорожі на дорогу.
Вчинивши вказані дії ОСОБА_4 переліз через огорожу та погрузив викрадене на заздалегідь приготовану для даних цілей дерев`яну тачку та з місця події зник, а викраденим розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Своїми протиправними діями, ОСОБА_8 завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 4315,98 грн, з яких колишній у використанні металевий підресорник до автомобіля марки «ЗИЛ» моделі «130» - 1200 грн, колишні у використанні три підкорених листи до ресор автомобіля марки «ЗИЛ» моделі «130» - 532,65 грн, колишні у використанні п`ять листів від задньої ресори автомобіля марки «ЗИЛ» моделі «130» - 1500 грн., колишнє у використанні металеве кріплення запасного колеса автомобіля марки «ЗИЛ» моделі «130» - 550 грн. та колишня у використанні корзина щеплення до автомобіля марки «ЗИЛ» моделі «130» - 533,33 грн.
Такі умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднана з проникненням у сховище.
У судовому засіданні обвинувачений неповнолітній ОСОБА_4 у присутності свого законого представника ОСОБА_5 свою вину у вчиненому інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав при обставинах вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, погодившись із кваліфікацією вчиненого ним діяння, розкаявшись у вчиненому.
Суд переконався, що показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Інші учасники судового провадження не оскаржують фактичних обставин кримінального провадження.
Крім того, судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, а тому не має сумніву в добровільності їх позиції, роз`яснивши, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд, з огляду на викладене, визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оскаржуються, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України.
Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднана з проникненням у сховище.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, раніше не судимий, не працює, навчається в ПТУ №1 на 1-му курсі, є старшим сином багатодітної сім`ї, що складається з шести дітей, за місцем проживання та місцем свого навчання характеризується добре; на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває.
Суд враховує досудову доповідь органу з питань пробації, за висновками якого ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення низький, а його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, оскільки він не становить небезпеку для суспільства.
Суд, призначаючи неповнолітньому ОСОБА_4 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винуватого, обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, майнового стану обвинуваченого, який, будучи неповнолітнім не має офіційного місця роботи та доходу.
Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 , активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також вчинення злочину неповнолітнім.
Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення й запобігання вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією частини статті, за якою інкриміновано його діяння у виді позбавлення волі.
Разом із тим, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_4 без відбування покарання та ізоляції його від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.ст. 75, 104 КК України із покладенням обов`язків, що передбачені ст.76 КК України.
Вказаний висновок суду ґрунтується на тому, що з моменту вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_4 є неповнолітньою особою, молодого віку, у якого формується світогляд, з моменту вчинення злочину обвинувачений зробив належні висновки, змінив свою поведінку, що свідчить про його позитивну соціальну спрямованість і наявність бажання щодо виправлення та перевиховання. За таких обставин іспитовий строк встановлений обвинуваченому буде більш сприятливим чинником та стримуючим фактором від вчинення нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
У кримінальному провадженні застосовувались заходи забезпечення, а саме ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 07.05.2021 було накладено арешт на майно, питання про яке суд вирішує відповідно до ст. 174 КПК України.
В справі наявні процесуальні витрати у вигляді витрат, пов"язаних із залученням експерта, від сплати яких суд вважає за необхідне звільнити законного представника неповнолітнього обвинуваченого, враховуючи її важкий матеріальний стан, компенсувавши їх за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 1112, 5051, 6567, 7576, ст. 104 ч. 3 ст.185 КК України, ст.ст. 368, 370, 374, 376, 394395, 532 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки на протязі іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 07.05.2021, а саме на: металевий підресорник до автомобіля марки «ЗИЛ»; три підкорених листи до ресор автомобіля марки «ЗИЛ»; п`ять листів від задньої ресори автомобіля марки «ЗИЛ»; металеве кріплення запасного колеса автомобіля марки «ЗИЛ»; корзина щеплення до автомобіля марки «ЗИЛ».
Речові докази, а саме: металевий підресорник до автомобіля марки «ЗИЛ»; три підкорених листи до ресор автомобіля марки «ЗИЛ»; п`ять листів від задньої ресори автомобіля марки «ЗИЛ»; металеве кріплення запасного колеса автомобіля марки «ЗИЛ»; корзина щеплення до автомобіля марки «ЗИЛ» залишити у їх власника ОСОБА_7 , які він зберігав за адресою свого місця проживання по АДРЕСА_2
Звільнити від сплати процесуальних витрати у вигляді витрат, пов"язаних із залученням експерта, законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 .
Процесуальні витрати у вигляді витрат, пов"язаних із залученням експерта в сумі 2059 (дві тисячі п"ятдесят дев"ять) грн.. 44 (сорок чотири) коп. компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_9