ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/709/21 Справа № 703/3277/20 Категорія: ч.2 ст.125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_9

яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Плескачівка Смілянського району Черкаської області, громадянки України, з професійно-технічною освітою, пенсіонерки, неодруженої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , утриманців не має, раніше не судимої,

визнана винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Визнана доля речових доказів відповідно до вимог ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а:

Вироком районного суду ОСОБА_9 визнана винуватою та засуджена за те, що вона 28.04.2020 близько 21 год. 10 хв., перебуваючи у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин у результаті раптово виниклої сварки із сином ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, нанесла останньому один удар кулаком правої руки в область лівої скроні та ока, внаслідок чого заподіяла потерпілому ОСОБА_8 тілесне ушкодження у вигляді синця зовнішньої частини повік лівого ока, яке згідно висновку судово-медичного експерта відноситься до категорії легких.

Судом дії ОСОБА_9 кваліфікуються за ч. 1 ст. 125 КК України - як умисне легке тілесне ушкодження.

Не погоджуючись із рішенням районного суду, захисник в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати. Закрити кримінальне провадження з підстав не встановлення достатніх доказів для доведення її винуватості. При цьому просить провести часткове дослідження доказів.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що згідно із матеріалами провадження подія мала місце 28.04.2020 року приблизно о 21 год. ОСОБА_8 звернувся до травматологічного пункту Смілянської міської лікарні 29.04.2020 року о 18 год. 29 хв. При зверненні йому під питанням поставили діагноз: «ЗЧМТ» Струс головного мозку?» Жодних інших тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 при зверненні до травмпункту виявлено не було (довідка травмпункту № 1908 від 29.04.2020 року). До спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи ОСОБА_8 звернувся самостійно 30.04.2020 року і тільки тоді у нього і були виявлені тілесні ушкодження у вигляді «синця зовнішньої частин повік лівого ока». Коли і звідкіля цей синець, якщо він дійсно був, з`явився у ОСОБА_8 стороною обвинувачення не встановлено.

Крім того захисник зазначає, що початок кримінального провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається з моменту подачі потерпілим заяви про вчинення кримінального правопорушення (стаття 478 КПК України).

В даному випадку підставою для внесення до ЄРДР даних про вчинення кримінального правопорушення став рапорт дільничного офіцеру поліції Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_11 від 01.05.2020 року, а не заява потерпілою особи, як того вимагає кримінальний процесуальний закон. Вказана обставина підтверджується самим рапортом від 01.05.2020 року, на якому міститься відмітка про його реєстрацію в Журналі ЄО за № 4573 від 01.05.2020 року, рапортом начальника СРПП № 1 Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_12 від 28.04.2020 року, на якому міститься відмітка про його реєстрацію в Журналі ЄО за № 4472 від 28.04.2020 року, витягом з ЄРДР від 01.05.2020 року, який не містить жодної згадки про заяву ОСОБА_8 , та самим протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_8 від 28.04.2020 року, без жодної відмітки про його реєстрацію в ОСОБА_13 .

При цьому зазначає про недопустимість, як на доказ винуватості Пилявської висновки експерта № 05-6-01/176 від 20.05.2020 року та № 05-6-01/355 від 23.09.2020 року. В даному випадку, в основу вищезазначених висновків експерта було покладено висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 166 від 30.04.2020 року, який не містить відмітки про попередження спеціаліста про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385, 387 КК України, та який здобуто особою без процесуального статусу, до внесення відомостей до ЄРДР, а отже який є недопустимим доказом.

Більше того, експерт не досліджував жодних медичних документів, лише висновок спеціаліста в першому випадку (20.05.2020 року), і попередній висновок експерта від 20.05.2020 року разом з протоколом слідчого експерименту із ОСОБА_8 - в другому випадку (23.09.2020 року).

Крім цього, в матеріалах кримінального провадження знаходиться копія (не оригінал) висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 166 від 30.04.2020 року.

Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 99 КПК України сторона кримінального провадження, потерпілий, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ.

Вважає вирок суду незаконним, необгрунтованим та таким, який підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотного порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження підлягає до закриття з підстав недоведення вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_8 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а вирок районного суду про визнання винуватою ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України із призначення покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. залишити без змін.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_14 в підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Висновок суду щодо доведеності вини у нанесенні обвинуваченої ОСОБА_10 умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_10 відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на доказах, які судом досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Дії Пилявської судом першої інстанції кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України вірно.

Провівши за клопотанням захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченої повторне часткове дослідження доказів, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачення пред`явлене ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку за ч.1 ст.125 КК України доведено.

ОСОБА_9 в суді першої та апеляційної інстанції вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення (проступку) не визнала та пояснила, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_3 разом із сином, його співмешканкою та внуком. 28 квітня 2020 року, увечері, вона прийшовши додому, побачила, що в квартирі нікого немає, а у ванній кімнаті горіло світло. З метою вимкнення світла вона зайшла до ванної кімнати та побачила там сина із співмешканкою. Між ними виникла сварка, син почав знімати все на телефон. Жодного наміру наносити йому тілесні ушкодження вона не мала, а лише хотіла відхилити телефон. В цей час вона почула плач дитини, яка відреагувала на сварку. Однак до того вона внука не бачила. Після сутички вона вийшла і попрямувала до своєї кімнати. Через 40 хвилин почула в квартирі незнайомі голоси. Вийшовши з кімнати побачила працівників поліції. Потім викликали швидку.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, судом досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі захисника в інтересах обвинуваченої на те, що недоведено вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України є безпідставними, які не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що немає підстав вважати, що викладені у вироку суду першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Твердження ОСОБА_10 про те, що умислу у заподіянні потерпілому ОСОБА_10 легкого тілесного ушкодження не було, вона не вчиняла інкриміноване їй правопорушення є безпідставними. Ці заперечення обвинувачення були детально розглянуті судом першої інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами.

Так, мотивуючи висновки про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, суд обґрунтовано послався на покази потерпілого ОСОБА_8 , який повідомив суду, що він проживає з обвинуваченою, яка є його матір`ю в одній квартирі. Разом із ним в цій квартирі проживає його дружина ОСОБА_15 та малолітня дитина. Між ними та матір`ю періодично виникають сварки на побутовому рівні, зокрема з приводу заперечень обвинуваченої щодо встановлення приладу для нагрівання води. 28 квітня 2020 року, ввечері, коли він з дружиною та дитиною перебував у ванній кімнаті, зайшла мати та розпочала з ними суперечку. Він дійсно взяв телефон щоб здійснити запис на відео, оскільки така її поведінка переходить допустимі межі, однак мати почала розмахувати руками та вдарила його по обличчю, завдавши тілесні ушкодження. В подальшому були викликані працівники поліції та швидка допомога. Зазначив, що його мати неодноразово вчиняла домашнє насильство. На підтвердження звернення до медиків екстреної медичної допомоги надав довідку від 21.05.2021 №106. На огляд до судово-медичного експерта його направили з травмпункту, куди він звернувся наступного дня після події. Виявлені експертом тілесні ушкодження були заподіяні йому обвинуваченою 28 квітня 2020 року. У той же день він подав до поліції заяву про вчинення кримінального правопорушення;

Згідно показазів свідка ОСОБА_15 , яка є дружиною потерпілого, яка повідомила суду, що 28 квітня 2020 року обвинувачена з самого ранку влаштувала сварку з приводу бойлера, якого вони з чоловіком встановили. Увечері близько 21 години вони купали дитину. Знаходилися у ванній кімнаті утрьох, у тому числі і дитина. Зайшла ОСОБА_9 , почала сваритися, сказала щоб вимкнули бойлера. ОСОБА_8 ввімкнув телефон та почав зйомку, на що обвинувачена почала розмахувати руками і вдарила останнього в обличчя кулаком правої руки, унаслідок чого утворився синець в районі лівого ока. Це був цілеспрямований удар. Синець в районі ока з`явився у той же вечір. У подальшому були викликані працівники поліції та швидка. Вказала, що потерпілого обвинувачена ударила кулаком в око. Вся подія була знята на відеокамеру телефона.

Крім того, винуватість ОСОБА_10 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 28.04.2020, за змістом якої 28.04.2020 близько 21 год. 10 хв. в м. Сміла по вул. Б.Хмельницького, 49/39 ОСОБА_9 нанесла удар рукою ОСОБА_8 ;

- даними довідкою №1908 травматологічного пункту Смілянської міської лікарні, про те, що ОСОБА_8 звернувся до травмпункту 29.04.2020 о 10 год. 25 хв. у зв`язку з отриманою травмою 28.04.2020 близько 21 год. 00 хв. Діагноз: ЗЧМТ. Струс головного мозку (під питанням);

- даними висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 30.04.2020 №166 згідно якого у ОСОБА_8 мало місце наступне ушкодження: синець зовнішньої частини повік лівого ока. Дане ушкодження виникло від дії твердого тупого предмета, могло бути спричинено за механізмом, який потерпілий повідомив в обставинах під час огляду, за давністю спричинення може відповідати часу, вказаному оглянутим і за ознакою відсутності короткочасного розладу здоров`я відносяться до категорії легких. Згідно додаткових даних (медичні документи) у ОСОБА_8 діагностовано струс головного мозку, під питанням. Вказаний діагноз не підтверджений об`єктивними відомостями та судово-медичній оцінці за ступенем тяжкості не підлягає;

- даними висновку експерта від 21.05.2020 №05-6-01/176 відповідно до якого у ОСОБА_8 мало місце наступне: синець зовнішньої частини повік лівого ока.

Дане ушкодження виникло від дії твердого тупого предмета , могло бути спричинено за механізмом, який потерпілий повідомив під час первинного огляду, за давністю спричинення можуть відповідати часу події, зазначеному у постанові, і за ознакою відсутності короткочасного розладу здоровя відносяться до категорії легких. Згідно додаткових даних (медичні документи) у ОСОБА_8 було діагностовано струс головного мозку, під питанням. Вказаний діагноз не підтверджений об`єктивними відомостями та судово-медичній оцінці за ступенем тяжкості не підлягає;

- даними протоколу огляду предмету від 17.09.2020, згідно з яким було оглянуто відео файл з позначенням «1» програвачем «Windows media» із записом подій, що відбулися у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_2 ;

- даними дослідженого в судовому засіданні відеозапису із камери мобільного телефона, записаним та наданому ОСОБА_8 компакт-диску CD-R 700 MB марки «Verbatium», що був визнаний речовим доказом за постановою слідчого від 17.09.2020. На цьому відеозаписі відображено момент, коли обвинувачена намагається дотягнутися рукою до ОСОБА_8 , що здійснював відеозйомку, і при цьому наносить удар кулаком в сторону потерпілого. Обставина, щодо факту проведення зйомки саме потерпілим ОСОБА_8 учасниками провадження не оспорювалася;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицею до нього від 17.09.2020, відповідно до якого ОСОБА_8 в присутності понятих відтворив обставини, за яких йому були заподіяні тілесні ушкодження ОСОБА_9 ;

- даними висновку експерта №05-6-01/355 від 24.09.2020, відповідно до якого тілесне ушкодження, яке малося у ОСОБА_8 , могло бути спричинено за механізмом утворення, який він вказав під час проведення за його участю слідчого експерименту від 17.09.2020.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності та прийшов до обгрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_10 у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 . Місцевий суд використав всі можливі засоби та способи по встановленню істини у даному кримінальному провадженні.

Посилання в апеляційній скарзі захисника в інтересах обвинуваченої на те, що висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, умисла у нанесенні удару потерпілому у ОСОБА_10 не було, висновок щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 ґрунтується на недопустимих доказах, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, які не підтверджуються матеріалами кримінального провадження та спростовуються вище наведеними доказами. Справа стосовно ОСОБА_10 розглянута об`єктивно, повно і всебічно, із наведеними мотивами та підставами прийнятого рішення.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, подія сталася 28 квітня 2020 року близько 21 години.

Цього ж числа, а саме 28 квітня 2020 року потерпілий ОСОБА_8 викликав поліцію, що підтверджено даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від ОСОБА_8 (а.к.п.86). Крім того, рапортом працівника поліції зафіксовано виклик потерпілого ОСОБА_8 до місця проживання: АДРЕСА_4 , де відбувся конфлікт з ОСОБА_9 (а.к.п.85).

На підставі заяви потерпілого ОСОБА_10 від 28.04.2020 року відомості в ЄРДР були внесені 01 травня 2020 року. Таким чином кримінальне провадження розпочато та проведено у відповідності до вимог ст.477 КПК України за заявою потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник зазначає про висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 166 від 30.04.2020 року, який був отриманий самостійно, особою без процесуального статусу, ОСОБА_8 до внесення відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР, тому вважає даний доказ, який покладений в основу обвинувального вироку, недопустимим доказом. Оскільки висновки експерта № 05-6-01/176 від 20.05.2020 року та № 05-6-01/355 від 23.09.2020 року є похідними від висновку судово-медичної експертизи № 166 від 30.04.2020 року, то вказані експертизи також необхідно визнати недопустимими доказами. Колегія суддів не погоджується з доводами захисника в зв`язку із наступним.

Колегія суддів вважає дані доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

Відповідно до вимог ч.3 ст.214 КПК України, здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду). Для з`ясування обставин вчинення кримінального проступку до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути:

1) відібрано пояснення;

2) проведено медичне освідування;

3) отримано висновок спеціаліста і знято показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису;

4) вилучено знаряддя і засоби вчинення кримінального проступку, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку, або які виявлені під час затримання особи, особистого огляду або огляду речей.

В даному випадку, положенням норми кримінального процесуального кодексу дозволено отримання висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи до внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального проступку.

Таким чином, заява про вчинення кримінального правопорушення по факту нанесення тілесних ушкоджень була подана потерпілим ОСОБА_8 28 квітня 2020 року, висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 166 від 30.04.2020 року був отриманий в законний спосіб і 01 травня 2020 року за вказаним фактом було зареєстровано кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України та розпочато досудове розслідування.

За таких обставин, немає підстав вважати висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 166 від 30.04.2020 року недопустимим доказом. Даний висновок складений із дотриманням норм КПК України, спеціалістом в галузі судово-медичної експертизи, який наділений відповідною кваліфікацією та висновок якого є чітким і зрозумілим.

Висновок експерта від 21.05.2020 № 05-6-01/176 був складений на підставі постанови про призначення експертизи у кримінальному провадженні та посилання експерта у даному висновку на висновок спеціаліста, який отриманий у відповідності до ч.3 ст.214 КПК України - є допустимим доказом.

Колегія суддів визнаючи даний висновок експерта допустимим доказом, також враховує практику Верховного суду (Постанова від 22.01.2019 року, провадження №51-7 км 17), в якій суд касаційної інстанції прийшов до наступних висновків.

Положеннями статті 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Право кожної сторони кримінального провадження надати суду висновок експерта прямо передбаченого частиною другою статті 101 КПК України.

Відповідно до частини 2 статті 22 КПК, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів. Частина б тієї ж статті передбачає обов`язок суду створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у тому числі забезпечити, щоб права, надані законом стороні, могли бути ефективно реалізовані.

Закон, передбачивши право стороні кримінального провадження надавати висновки експертів, тим самим передбачив і обов`язок суду їх розглянути у сукупності з іншими доказами.

Положення частини другої статті 101 КПК імплементувало в кримінальне процесуальне законодавство вимоги статті 6 § 1 та статгі 6 § 3 (d) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що «кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: ... допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення».

.

Розглядаючи здійснення цієї гарантії у контексті експертних висновків, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) випрацював послідовну практику.

Зокрема ЄСПЛ зазначав, шо зазвичай не є завданням ЄСПЛ визначати, чи є певний експертний висновок, наданий суду, достовірний. За певним виключеннями, загальне правило полягає у тому, що національний суддя має широкі межі розсуду у виборі між суперечливими висновками експертів і визначенні того, який він або вона вважає послідовним і надійним.[1]

Тим не менше, ЄСПЛ зазначив, що правила допустимості доказів в деяких випадках можуть суперечити принципу рівності сторін та змагальній процедурі, та іншим чином підривати справедливість процесу[2]. У контексті висновків експертів правила їх допустимості не повинні позбавляти сторону захисту можливості їх ефективно Спростовувати, зокрема, надаючи або отримуючи альтернативні висновки та доповіді.

Інші доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності та необґрунтованості вироку місцевого суду базуються лише на власній оцінці доказів на користь Пилявської, яка відмінна від оцінки, наданої судом першої інстанції, однак захисник не обґрунтував наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, за наявності яких судове рішення щодо останньої підлягало б безумовному скасуванню.

Крім того, захисник в апеляційній скарзі зазначає, що в матеріалах кримінального провадження міститься копія висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 166 від 30.04.2020 року, а не оригінал, як того вимагає норми кримінального процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що дана обставина у даному випадку не є істотним порушенням вимог КПК України, яка впливає на допустимість висновку спеціаліста, як доказу у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_10 .

Так, в ході апеляційного розгляду встановлено, що після самостійного отримання висновку спеціаліста 30.04.2020 року потерпілим, останній передав його копію до органу досудового розслідування, після чого слідчий завірив копію мокрою печаткою, а оригінал повернув потерпілому і вказаний висновок спеціаліста знаходився у потерпілого під час апеляційного розгляду.

Невизнання вини ОСОБА_10 , колегія суддів розцінює, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Нормою ч.1 ст.125 встановлено відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується тільки умисною формою вини.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_9 спричинила потерпілому ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження на підставі та в сукупності показань потерпілого, свідка ОСОБА_15 , даних проведення слідчого експеримента, відеозаписом зафіксованому на компакт-диску CD-R 700MB марки «Verbatium», висновків судово-медичних експертиз та показів обвинуваченої ОСОБА_10 , яка не заперечує, що дійсно була сварка між нею та її сином ОСОБА_8 , однак жодного наміру наносити йому тілесні ушкодження вона не мала, а лише хотіла відхилити телефон за допомогою якого він здійснював відеозйомку, однак вказані покази обвинуваченої, колегія суддів оцінює критично виходячи з наступного.

Дані покази обвинуваченої спростовуються даними висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 166 від 30.04.2020 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_8 на зовнішніх частинах повік лівого ока синець із не набряклою поверхнею блідо-фіолетового кольору та чіткими контурами; даними судово-медичного висновку експерта від 21.05.2020 року за № 05-6-01/176 відповідно до якого синець зовнішньої частини повік лівого ока виникло від дії твердого предмета, могло бути спричинено за механізмом, який потерпілий повідомив під час первинного огляду та відносяться до категорії легких та відповідно до слідчого експеримента та фото таблиць до нього, за участю потерпілого, який в присутності понятих послідовно розказав та показав механіз нанесення обвинуваченою ОСОБА_10 тілесних ушкоджень потерпілому,

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що між обвинуваченою ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_10 існують тривалі неприязні відносини та 28 квітня 2020 року близько 21 години 10 хвилин вони були учасниками спільного конфлікту, в якому ОСОБА_10 заподіяла потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження, а саме нанесла останньому один удар кулаком правої руки в область лівої скроні та ока, внаслідок чого заподіяла потерпілому ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді синця зовнішньої частини повік лівого ока.

Оцінюючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, колегія суддів вважає, що обвинувачення пред`явлене Пилявській доведене.

Колегія суддів вважає, що достатньо доказів, які здобуті в законний спосіб органам досудового розслідування, які поза розумним сумнівом підтверджують, що синець зовнішньої частини повік лівого ока ОСОБА_10 був спричинений обвинуваченою ОСОБА_9 ..

Призначаючи покарання, районний суд в межах в межах Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини цього ж кодексу, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (проступку), особу обвинуваченої, яка раніше не судима, характеризується позитивно за місцем проживання, на спеціальних обліках не перебуває, вчинила один епізод злочинної діяльності, вину не визнала, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, призначив обвинуваченій ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн, що є мінімальним при цьому, достатнім та справедливим для запобігання вчиненню останьою нових кримінальних правопорушень.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Апеляційна скарга захисника не містить таких доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо постановлення обвинувального вироку.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 23 вересня 2021 року стосовно ОСОБА_16 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий-суддя

Судді