Справа № 505/3875/21 Провадження 1-кс/505/1354/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021 року слідчий суддя Котовського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000038, внесеного до ЄРДР 10.04.2020 року, щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, про накладення арешту,-
В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області надійшло вказане клопотання.
Як вбачається з клопотання, відділенням №2 СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування матеріалів кримінального провадження відомості про що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038 від 10.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України, про те що працівники ТОВ "Рембудзв`язок" починаючи з 2020 року самовільно зайняли земельну ділянку (піщаний кар`єр) площею 0.9 га, яка перебуває у державній власності та розташована за межами с. Олександрівка, Кодимської ТГ, Подільського району, Одеської області.
В грудні 2015 року відбулось чергове засідання сесії Петрівської сільської ради на котрому прийнято рішення відповідно до частини 2 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оренду землі», ст. 2, 5, 15, 17, 27 «Про оплату за землю», ст. 205 глави 15 Земельного кодексу України, розділу XIII Податкового кодексу України, про уповноваження ОСОБА_9 як сільського голови на укладення та підписання тимчасових угод за фактичне використання земельних ділянок в межах та за межами населених пунктів, В подальшому на початку 2016 року до ОСОБА_9 звернулась директор ТОВ «Рембудзв`язок» ОСОБА_6 з питанням, щодо укладення тимчасової угоди за фактичне користування земельною ділянкою не сільськогосподарського призначення загальною площею 0,9926 га.
В ході досудового розслідування встановлено, що тимчасові угоди про плату за фактичне користування вказаною земельною ділянкою, між Петрівською сільською радою та ТОВ «Рембудзв`язок» укладались 10.02.2016 року, 16.01.2017 року, 16.02.2018 року та 25.06.2019 року на підставі ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ч. 12 Перехідних положень Земельного Кодексу України та регламенту Петрівської сільської ради та у зв`язку із неможливістю укладення договору оренди через відсутністю технічної документації земельної ділянки. Відповідно до умов укладення вищезазначеної угоди, земельна ділянка передавалась в платне користування ТОВ «Рембудзв`язок» до оформлення договору оренди земельної ділянки, відповідно чинного законодавства, що передувало виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, його затвердження, укладення договору оренди та його державної реєстрації.
Однак починаючи з 2020 року тимчасових угод про плату за фактичне користування вказаною земельною ділянкою, між Петрівською сільською радою та ТОВ «Рембудзв`язок» не укладалось. Незважаючи на цю обставину ТОВ «Рембудзв`язок» продовжує незаконно видобувати пісок на даній ділянці.
12.11.2021 року до ВПД №1 Подільського РУП надійшло повідомлення про те, що дільничним офіцером поліції ОСОБА_10 за межами с. Олександрівка, Кодимської ТГ, Подільського району, Одеської області на відкритій ділянці виявлено факт видобування піску. Виїздом СОГ на місце події виявлено факт незаконного видобування піска та вантажні автомобілі: Volvo д/н НОМЕР_1 ; Volvo д/н НОМЕР_2 ; Volvo д/н НОМЕР_3 ; Volvoд д/н НОМЕР_4 ; Volvo д/н НОМЕР_5 ; Volvo д/н НОМЕР_6 та Sinotruk д/н НОМЕР_7 - повністю заповнені піском; Volvo д/н НОМЕР_8 та Sinotruk д/н НОМЕР_9 з пустим кузовом та фронтальний навантажувач XCMGZL50G д/н НОМЕР_10 , який навантажував пісок на автомобілі. Того ж дня у ході огляду місця події вищевказані техніку та автомобілі вилучено. На даний час зберігаються за місцем розташування кар`єру на околиці с. Олександрівка, Кодимської ТГ, Подільського району, Одеської області.
Досудовим розслідуванням встановлено, що власником автомобілів Volvo д/н НОМЕР_1 ; Volvo д/н НОМЕР_2 ; Volvo д/н НОМЕР_3 ; Volvo д/н НОМЕР_4 ; Volvo д/н НОМЕР_5 ; Volvo д/н НОМЕР_6 та Volvo д/н НОМЕР_8 являється ТОВ «Березівкаагрошляхбуд» в особі директора ОСОБА_11 - адреса: АДРЕСА_1 (тел. НОМЕР_11 ), а вантажні автомобілі Sinotruk д/н НОМЕР_7 , Sinotruk д/н НОМЕР_9 та фронтальний навантажувач XCMGZL50G д/н НОМЕР_12 - належить ТОВ «Рембудзв`язок» в особі його директора ОСОБА_6 - адреса: АДРЕСА_2 (тел. НОМЕР_13 ).
У подальшому із вилученим майном необхідно провести ряд слідчих дій, серед яких: зважування, відібрання зразків для експертизи, визначення розміру завданих державі збитків та ін., а тому збереження речових доказів має суттєве значення для подальшого проведення досудового розслідування.
Слідчий ОСОБА_8 в своєму клопотанні просить накласти арешт на вищезазначені автомобілі, навантажувач та пісок, оскільки вони є речовими доказами, автомобілі та навантажувач являються знаряддями злочину та зберегли на собі його сліди, а пісок предметом вчинення злочину, у зв`язку із чим на них необхідно накласти арешт.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Представники власників майна та адвокати заперечували проти накладення арешту у повному обсязі та зазначили, що працівники поліції незаконно зупинили роботу їх підприємств, що призвело до погіршення роботи підприємств. Надали акт передачі у промислове освоєння Олександрівського родовища пісків у Кодимському районі Одеської області, спеціальний дозвіл на користування надрами, тимчасову угоду про плату за фактичне користування земельною ділянкою, товарно-транспортні накладні
Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши думку слідчого, приходить до слідуючого.
Частиною першою статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
В частині другій статті 170 зазначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а саме - можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Слідчий суддя вважає, що особа, що подала клопотання про арешт майна, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а саме - можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Клопотання слідчого про арешт майна взагалі не містить посилання на обставини, які б свідчили про існування зазначених ризиків.
Крім того, слідчий суддя вважає, що слідчий не довів суду, що на теперішній час існують обґрунтовані підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження накладення арешту на майно, рішуче не доведено правову підставу для арешту майна та його мету, не надано будь-яких доказів, які вказували б на ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України. Крім того, фактично не підтверджено, що таке майно має значення речового доказу в даному провадженні, тобто, що воно зберегло на собі сліди протиправної діяльності, є засобами або знаряддями його вчинення або ж у ньому містяться відомості, які потребують дослідження в ході досудового розслідування,
Слідчий суддя також звертає увагу на те, що відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України були внесені ще 10.04.2020 року, тобто більше року тому, а факт видобовування піску мав місце в листопаді 2021 року. За вказаним фактом відомості до ЄРДР не внесено. У даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру жодній особі.
Згідно до ч. 2ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другоїстатті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другоїстатті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другоїстатті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.Однак зазначені вимоги закону не були дотримані.
Як вбачається з матеріалів клопотання, органом досудового розслідування не доведено наявність підстав для накладення арешту на вилучені транспортні засоби та пісок.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Враховуючи викладені обставини, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 132, 170-174 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В клопотанні старшого слідчого СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000038, внесеному до ЄРДР 10.04.2020 року, щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, про накладення арешту- відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1