Справа № 201/8338/21
Провадження № 1-кс/201/2585/2021
УХВАЛА
Іменем України

19 серпня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , старшого слідчого СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000678 від 16.08.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий звернувся до суду з вищевказаним клопотанням, в якому просив накласти арешт на речі, які були вилучені в ході особистого обшуку ОСОБА_5 під час затримання його в порядку ст. 208 КПК України від 16.08.2021 року:

- футболку темно-синього кольору з маркуванням Malibu beach, поміщену до паперового пакету;

- пара шкарпеток з маркуванням «Jump» чорно-зеленого кольору, поміщені до паперового пакету;

- штани спортивні темного кольору з маркуванням «Adidas», зі смужками червоного кольору біля кишень «Adidas» виконано червоним кольором на лівій штанині, значок фірми виконаний білим кольором, вилучено до спеціального пакету INZ 4068452;

- пара взуття чорно-білого кольору з маркуванням Puma WHIRLWIND, вилучено до картонної коробки опечатаної бирками.

Заборонити здійснення будь-яких операцій пов`язаних із відчуженням вказаного майна, та заборонити інший особі розпоряджатись будь яким чином та використовувати зазначено майно.

Слідчий в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Власник майна у судове засідання у відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України не викликався.

На підставі ст. 107 КПК України здійснювалось фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та додані до нього документи, вислухавши пояснення сторін, приходить до наступних висновків.

Встановлено, що в провадженні слідчого відділення ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000678 від 16.08.2021 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 16.08.2021 року близько о 02:00 год. перебував за адресою: м. Дніпро, станція Лоцманська, неподалік від буд. 6, в компанії раніше знайомого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин внаслідок ревнощів у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Далі, ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, перебуваючи за вищевказаною адресою у вищевказаний час, наблизився до ОСОБА_6 , та за допомогою заздалегідь заготовленого невстановленого досудовим розслідуванням предмету, за своїми властивостями схожого на ніж, наніс по корпусу потерпілого невизначену досудовим розслідуванням кількість ударів, однак не менше шести, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді п`яти колото-різаних ран в області грудної клітини зліва проникаючих в грудну порожнину та однієї колото-різаної рани в область попереку зліва з пошкодженням селезінки.

Після чого ОСОБА_5 місце вчинення кримінального правопорушення залишив, таким чином виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

16.08.2021 року старшим слідчим СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 в порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_5 , який при затриманні зазначив, що дійсно має відношення до інкримінованого йому злочину, а саме на ґрунті ревнощів та виниклого конфлікту наніс декілька ударів ножем раніше знайомому йому ОСОБА_6 .

Під час затримання на підставі ч.3 ст. 208 КПК України було проведено особистий обшук ОСОБА_5 , в ході якого було вилучено елементи одягу ОСОБА_5 , які можуть нести на собі слдіи вчиненого ним кримінального правопорушення. В ході особистого обшуку було вилучено:

- футболку темно-синього кольору з маркуванням Malibu beach, поміщену до паперового пакету;

- пара шкарпеток з маркуванням «Jump» чорно-зеленого кольору, поміщені до паперового пакету;

- штани спортивні темного кольору з маркуванням «Adidas», зі смужками червного кольору біля кишень «Adidas» виконано червоним кольором на лівій штанині, значок фірми виконаний білим кольором, вилучено до спеціального пакету INZ 4068452;

- пара взуття чорно-білого кольору з маркуванням Puma WHIRLWIND, вилучено до картонної коробки опечатаної бирками.

В рамках кримінального провадження все вилучене майно було визнано речовими доказами.

17.08.2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Стаття 98 КПК України розкриває поняття речових доказів, якими є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно із п. 1 п. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт.

Зі змісту норм ст.ст. 98, 99, ч. 2 ст. 171, 173, 235 КПК України слідує, що арешт може бути накладений на речові докази, якими можуть бути речі і документи, у т.ч. вилучені під час обшуку документи, якщо вони можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий в своєму клопотанні зазначає мету накладання арешту збереження речових доказів, оскільки вищевказані речі можуть мати доказове значення в рамках досудового розслідування кримінального провадження та будуть направлені на відповідні експертні дослідження.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Слідчим доведено, що вилучені речі мають значення для досягнення цілей кримінального провадження, з вилученим майном потрібно проводити в подальшому слідчі та процесуальні дії (проведення експертиз), що обумовлюють необхідність обмеження (арешту).

Відтак, зважаючи на доводи, викладені у клопотанні, керуючись принципами диспозитивності та змагальності сторін, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт на вказане майно є необхідним, оскільки вказані речі мають значення речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, а тому у відповідності до ст. 98 КПК України вони є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Тому дослідивши матеріали клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки дані, викладені у матеріалах кримінального провадження, дають підстави для висновку, що задля забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, виникла потреба в дослідженні вилучених речей в рамках відповідних судових експертиз, та той факт, що з метою забезпечення кримінального провадження, виконання завдань та вимог кримінального провадження, попередження подальших злочинних дій, у тому числі вчиненню нових злочинів, а також з метою приховання інших, можливо, скоєних злочинів та запобіганню умисному знищенню чи пошкодженню вилученого майна, накладання арешту на зазначене майно є необхідним.

Згідно з ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання, в ухвалі слідчого судді зазначається про заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, передача в позику, знищення, переробка і т. ін.).

У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Причому інколи всі разом або деякі з них можуть належати і не власнику, а іншому володільцю майна, наприклад, довірчому власнику майна, орендатору тощо. На відміну від прав власника, правомочності іншого законного володільця, навіть зі схожими правомочностями власника, не тільки не виключають прав самого власника на це майно, а й зазвичай виникають із його волі і в передбачених ним межах (наприклад, договір найму, договір управління майном).

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.

На переконання слідчого судді, будь-які умисні дії щодо майна включаються в поняття «розпорядження» - правомірності власника.

Слідчим доведено, що майно, мова про яке йдеться в клопотанні, має значення для досягнення цілей кримінального провадження, з ним потрібно проводити в подальшому слідчі та процесуальні дії, що обумовлюють необхідність обмеження (арешту) у виді заборони розпорядження майном. А тому в цій частині клопотання підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя прийшов до висновку, що з метою збереження речових доказів застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вилучених в ході обшуку речей шляхом заборони будь-яким особам розпорядження ними є необхідним та достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети швидкого, повного, неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, зокрема, привести до їх знищення.

Слідчий суддя визнає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання неправомірного вибуття майна з власності та забезпечення кримінального провадження, та слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

У зв`язку із вищезазначеним, слідчий суддя вбачає наявність підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 168-169, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом позбавлення права на розпорядження на речі, які вилучені в ході особистого обшуку ОСОБА_5 під час затримання його в порядку ст. 208 КПК України від 16.08.2021 року, а саме:

- футболку темно-синього кольору з маркуванням Malibu beach, поміщену до паперового пакету;

- пара шкарпеток з маркуванням «Jump» чорно-зеленого кольору, поміщені до паперового пакету;

- штани спортивні темного кольору з маркуванням «Adidas», зі смужками червоного кольору біля кишень «Adidas» виконано червоним кольором на лівій штанині, значок фірми виконаний білим кольором, які вилучено до спеціального пакету INZ 4068452;

- пара взуття чорно-білого кольору з маркуванням Puma WHIRLWIND, яку вилучено до картонної коробки опечатаної бирками.

В задоволенні інших вимог клопотання відмовити.

У відповідності до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особами, що були відсутні при її проголошенні, в той же строк з моменту отримання її копії. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Підстави для скасування арешту майна визначені в ст. 174 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1