Провадження № 1-кс/359/2330/2021
У Х В А Л А
Іменем України
28 грудня 2021 року слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю адвоката ОСОБА_3
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000136, внесеному до ЄРДР 10.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,
в с т а н о в и в :
13.12.2021 року до суду надійшло зазначене клопотання про скасування арешту з майна, згідно якого заявник вказує, що слідчим відділом Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування, у кримінальному провадженні №0000136, внесеного 10.12.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

У клопотанні ОСОБА_4 просить: скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду від 30.09.2021 року у справі №359/9387/21 (провадження №1кс/359/1479/2021) на земельну ділянку з кадастровим номером :01:015:0075, яка належать на праві власності ОСОБА_4 ; зобов`язати уповноважених осіб Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області закрити кримінальне провадження №0000136 від 10.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України на підставі п. 10 ч. 1 та п.9 ч.2 ст. 284 КПК України.

У клопотанні ОСОБА_4 зазначив, що у кримінальному провадженні №0000136 від 10.12.2020 року, з метою запобігання можливості приховування майна, його пошкодження, псування, знищення, відчуження, слідчим суддею Бориспільського міськрайонного суду Київської області ухвалою від 30.09.2021 року, у справі № 359/9387/21, було накладено арешт на майно, у тому числі, на земельну ділянку з кадастровим номером :01:015:0075, яка належать на праві власності ОСОБА_4 .

Також зазначає, що за злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк від одного до двох років, або обмеження волі на сірок до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років. Згідно ч.2 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Таким чином, у відповідності до класифікації злочинів злочин за ч.2 ст. 190 КК України відноситься до нетяжких злочинів.
З моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань жодних слідчих дій з його участю проведено не було.
Кримінальне провадження №0000136 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.12.2020 року. Отже, на думку заявника, граничний строк досудового розслідування в даному кримінальному провадженні закінчився 11.12.2021 року. В зв`язку з вказаним, кримінальне провадження повинно бути закрито, всі дії, вчинені після закінчення строку досудового розслідування є незаконними. Таким чином, всі дії, які вчинені або будуть вчинені після 11.12.2021 року є незаконними.
Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Бориспільський РУП ГУ НП в Київській області про дату час та місце розгляду клопотання повідомлявся. В судове засідання представник Бориспільського РУП ГУ НП у Київській області не з`явився.

Слідчим суддею витребовувались матеріали кримінального провадження № 0000136, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.12.2020 року, однак на момент розгляду клопотання, органом досудового розслідування матеріали надані не були.

Заслухавши думку адвоката ОСОБА_3 , ознайомившись із поданим клопотанням, вважаю за необхідне його задовольнити частково.

Згідно матеріалів клопотання вбачається, що під час досудового розслідування в кримінальному провадженні за №0000136 від 10.12.2020 року ухвалою слідчого судді від 30.09.2021 року накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном юридичним та фізичним особам, працівникам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно земельної ділянки ОСОБА_4 з кадастровим номером :01:015:0075 площею 0,83 га, для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано 06.02.2019 державним реєстратором Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району ОСОБА_5 за індексним номером 45390328.
Правовою підставою для арешту майна стало те, що вказана земельна ділянка є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Спірні процесуальні правовідносини регулюються главою 17 «Арешт майна» КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Норми ст.ст. 7, 16 КПК України встановлюють, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За загальними правилами, встановленими ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, не доведе, зокрема, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 170 КПК України, підставою для постановлення ухвали про арешт майна є наявність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правого характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Звертаючись з клопотанням заявник зазначає, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:015:0075.

Законний володілець ОСОБА_4 не є обвинуваченою чи особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого та інше.

У частинах 6, 9, 10, 11 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України і в частинах 1 та 5 ст. 96-2 КК України законодавець використовує терміни «власник» і «законний володілець» як альтернативні, тому згідно з цими положеннями не вимагається доведення факту обізнаності про злочинне використання майна двох осіб: власника і законного володільця. Також законом не визначено переваги власника перед законним володільцем чи навпаки у питанні застосування спеціальної конфіскації.

Закон, у тому числі ч. 10 ст. 100 КПК України, захищає право добросовісного власника або володільця майна від несприятливих наслідків використання його майна третіми особами зі злочинною метою. Такий підхід законодавця відповідає вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, серед іншого, що знаходження балансу між суспільним інтересом у попередженні злочинів та захистом прав зацікавлених осіб у таких обставинах означає, що покладання такого тягаря на власника відповідного майна може бути виправданим, лише якщо його інтерес у поверненні йому майна переважується ризиком, що таке повернення полегшить вчинення злочинів і зашкодить боротьбі з організованою злочинністю.

Однак перед тим, як визначити справедливий баланс між інтересом особи, котрій належить майно, та інтересом суспільства у боротьбі зі злочинністю, суд, вирішуючи питання про спеціальну конфіскацію, має установити, чиї майнові інтереси постраждають у випадку конфіскації такого майна.

Для визначення того, інтереси якої особи ? власника чи законного володільця ? зачіпає можлива спеціальна конфіскація майна, суду слід виходити із сукупності обставин, установлених судом. Якщо ця сукупність свідчить про те, що особа, хоча й зазначена у певних документах як власник майна, не має дійсного права на таке майно та інтересу в його поверненні, вимога довести факт обізнаності такої особи про злочинне використання майна, з яким вона втратила зв`язок, не відповідає меті захисту права на мирне володіння майном, втіленій, зокрема, в ч. 10 ст. 100 КПК України, але водночас створює нездоланні перешкоди для державних органів у досягненні цілей боротьби зі злочинністю.

Слідчий суддя приймає до уваги пояснення адвоката ОСОБА_3 про те, що станом на сьогодні відпала потреба в подальшому застосуванні таких заходів у кримінальному провадженні, як арешт даної земельної ділянки.

А отже, за переконанням суду, ризику втрати доказової бази у даному випадку немає. Про існування вказаного ризику на теперішній час сторона обвинувачення (за клопотання якої був накладений арешт) і не заявляє.

З огляду на вказане, на думку слідчого судді, підстави, які слугували винесенню ухвали про арешт вище вказаної земельної ділянки відпали (ч.1 ст.174 КПК України), а тому арешт необхідно скасувати.

З цього приводу, у судді відсутні підстави для відмови у задоволенні зазначеного клопотання.

Щодо стосується вимог клопотання про зобов`язання уповноважених осіб Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області закрити кримінальне провадження №0000136 від 10.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України на підставі п.9 ч. 2 ст. 284 КПК України слід зазначити наступне.

Слідчий суддя не погоджується з позицією заявника про порушення вимог статті 219 Кримінального процесуального кодексу України щодо закінчення строків досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, з огляду на таке.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.12.2020 року зареєстровано кримінальне провадження №0000136 за ч. 4 ст. 190 КК України.

Санкцією ч.4 ст.190 КК України передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.6 ст.12 КК України дане кримінальне правопорушення є особливо тяжким кримінальним злочином, за яке передбачене найбільш суворе покарання довічне позбавлення волі.

Частиною 2 ст. 219 КПК України передбачено, що строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Таким чином, з огляду на вимоги ст.219 КПК України, строк досудового розслідування закінчується 10.06.2022 року.

Слідчий суддя також приймає до уваги те, що порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України. Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено, що оскарженню підлягають такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового провадження, як бездіяльність, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 КПК України, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу; рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування; повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - вказаний перелік є вичерпним.

Частиною 2 статті 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Частиною 1 статті 36, частиною 5 статті 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є слідчий або прокурор, вчинити процесуальні дії, як-то розглянути клопотання, проте рішення по суті викладеного приймає слідчий (прокурор) самостійно.

Наряду з вказаним, слід відмітити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відтак, вимоги заявника, відповідно до яких останній просить зобов`язати уповноважених осіб Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області закрити кримінальне провадження №0000136 від 10.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України на підставі п.9 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків досудового слідства, не можуть бути предметом розгляду слідчим суддею, оскільки таке оскарження не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, що регламентовано положеннями Глави 6 цього Кодексу.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, що є принципом диспозитивності розгляду.

Відтак, вимоги клопотання про зобов`язання уповноважених осіб Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області закрити кримінальне провадження №0000136 від 10.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України на підставі п. 9 ч. 2 ст. 284 КПК України задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 16, 36, 40, 100, 131, 132, 170, 174, 303, 307 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в :
Клопотання задовольнити частково.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду від 30.09.2021 року у справі №359/9387/21 (провадження №1кс/359/1479/2021) на земельну ділянку з кадастровим номером :01:015:0075, яка належать на праві власності ОСОБА_4 .
В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено 29.12.2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1