Справа № 467/732/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження №0000180, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 березня 2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Міжколодяжне Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянина України, не працюючого, має неповнолітню дитину ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05 вересня 2016 року за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки; ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2019 року звільнений від призначеного за цим вироком покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 198 КК України,
ВСТАНОВИВ :

Формулювання обвинувачення, що визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення правопорушення, а також форми вини, мети і мотиву

Суд визнав доведеним, що 02 травня 2017 року близько 00 год. 30 хв. у ОСОБА_7 , який в цей час знаходився на околиці с. Воєводське Арбузинського району Миколаївської області, в ході розмови із невідомою особою, відомості стосовно якої внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України, виник умисел, направлений на заздалегідь не обіцяне придбання, зберігання та збут металевих чавунних огорож, завідомо одержаних злочинним шляхом.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання їх суспільно - небезпечних наслідків, будучи обізнаним проте, що частини чавунних огорож здобуті невідомою особою, відомості стосовно якої внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України, внаслідок вчинення злочину, керуючись корисливими мотивами, з метою обернення цього майна на свою користь, разом із невідомою особою, відомості стосовно якої внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України, заздалегідь не обіцяючи, за допомогою легкового автомобіля марки «Запорожець» перевіз частину металевих огорож на пункт приймання металобрухту в м. Помічна Новоукраїнського району Кіровоградської області, де після їх здачі передав невідомій особі, відомості стосовно якої внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України, грошові кошти, тим самим придбавши майно, одержане завідомо злочинним шляхом, за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 03 травня 2017 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, ОСОБА_7 , прибув до околиці села Воєводське Арбузинського району Миколаївської області, де в посадці зберігалась придбана ним частина металевих огорож, та погрузивши їх до легкового автомобіля «Запорожець», перевіз та здав до пункту приймання металобрухту в м. Помічна Новоукраїнського району Кіровоградської області, тим самим, заздалегідь не обіцяючи, зберігав та збув майно, одержане завідомо злочинним шляхом, за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність- з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Оцінка показань обвинуваченого, потерпілих, свідків, а також інших доказів, наданих прокурором на підтвердження обставин висунутого обвинувачення, у тому числі й відомостей, що характеризують особу обвинуваченого

Так, допитаний у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, визнав повністю та показав суду, що точної дати не пам`ятає, він їхав в с. Міжколодяжне Кіровоградської області через с. Воєводське Арбузинського району Миколаївської області. На околиці с. Воєводське його зупинив якийсь чоловік, якого він не знає, та запитав чи не потрібен йому металобрухт за хорошу ціну.

Оскільки його матеріальне становище було на той час скрутним, він вирішив придбати металеві предмети у цієї особи аби потім здати за більшу ціну.

Чоловік вказав, що металеві предмети він взяв на кладовищі і зараз вони знаходяться в посадці в межах села неподалік цього кладовища.

Тоді, він погрузив частину металобрухту, яка вже була у мішках, у свій автомобіль та разом із цим чоловіком відвіз їх на пункт приймання металобрухту в м. Помічна Кіровоградської області, де віддав останньому кошти за ці огорожі. Скільки точно не пам`ятає.

Другу частину огорож він забрав наступного дня і так само привіз до пункту приймання металобрухту в м. Помічна.

Обвинувачений вказав, що не пам`ятає як звуть того чоловіка, можливо він і не говорив своє ім`я.

При цьому, він розумів, що здає крадений метал, оскільки йому повідомив про це той чоловік.

Обвинувачений свій вчинок засудив, вказав, що на таке його спонукало скрутне матеріальне становище.

Потерпілі, будучи допитаними за правилами ст. 353 КПК України, кожен окремо, дали суду такі показання.

Зокрема, ОСОБА_9 показав, що влітку 2017 року, більш точного часу не пам`ятає, йому зателефонувала дружина, повідомивши, що на могилі батька немає огорожі.

Коли він прийшов на кладовище, то виявив відсутність п`яти чавунних секцій огорожі, у той час, як їх всього було шість та усі були забетоновані.

Потерпілий вказав, що особисто бачив розтрощені огорожі на інших могилах.

Потерпіла ОСОБА_10 в суді показала, що десь в кінці квітня на початку травня 2017 року, більш точного часу не пам`ятає, їй зателефонували Виноградові та сказали, що на кладовищі погром, так як знято багато огорож.

Тоді вона із сином поїхала на кладовище, так як там є дві могили її батьків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які були огороджені однаковою чавунною огорожею срібного кольору. Всього було чотирнадцять секцій, а залишилось лише шість.

Через декілька днів поліцейські сказали, що знайшли частини огорожі в м. Помічна.

Потерпіла вказала, що особисто бачила пошкоджені могилки Виноградових, Вирви, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Потерпіла ОСОБА_11 показала, що десь влітку 2017 року в селі подейкували, що на кладовищі викрадено огорожі могил. Тоді вона пішла подивитись і виявила пошкоджену огорожу могили чоловіка ОСОБА_19 .

Зокрема, однієї секції огорожі не було зовсім, а з інших були зняті металеві зірки, що прикрашали секції.

Хто це зробив потерпіла не знає, наразі їй ні матеріальна, ні моральна шкода не відшкодована.

Потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що одного дня йому зателефонувала сестра його дружина та повідомила, що на кладовищі викрадено огорожі з могил. Попросила, щоб він поїхав подивився на могилу її чоловіка ОСОБА_20 .

Коли він приїхав, то виявив, що 10 секцій чавунної огорожі чорного кольору, якими була огороджена могила, взагалі немає. Сам пам`ятник не був пошкоджений.

Тоді він зателефонував до відділку поліції та написав заяву.

Потерпілий ОСОБА_13 показав, що на кладовищі в с. Воєводське поховані його батьки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 .

Одного дня йому зателефонувала кума та повідомила, що на кладовищі був погром.

Коли він прибув на кладовища, то там вже знаходились люди, могили родичів яких також були розгромлені. Біля могил його батьків він виявив відсутність огорожі.

Потерпілі ОСОБА_23 та ОСОБА_24 в судове засідання не з`явились, про його дату, час і місце повідомлялись кожного разу, надали до суду заяви, якими просили розглядати справу за їх відсутності.

Свідки, будучи допитаними в порядку ст. 352 КПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, кожен окремо, дали суду такі показання.

Так, свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні показав, що близько двох років тому, точно не пам`ятає, до нього приїхали правоохоронці та попросили бути свідком на кладовищі. Разом із ними був обвинувачений.

При цьому, обвинувачений показував на огорожі та розповідав, як він їх розбивав. Вказав, що зробив це самостійно.

Потім вони усі їздили до м. Помічна на пункт приймання металобрухту, де правоохоронці вилучили метал, який був вже подріблений і знаходився в мішках.

При цьому, приймальник сказав, що дав підозрюваному кошти за металобрухт, а той підтвердив це.

Чи опечатував слідчий мішки він не пам`ятає, особисто він ніякого підпису на не виконував.

Свідок ОСОБА_26 показав про те, що приблизно влітку 2018 року він був присутнім в якості понятого при проведенні слідчої дії.

Обвинувачений спочатку все розповів, а потім усі учасники поїхали на кладовище в с. Воєводське Арбузинського району Миколаївської області, де він показував на яких могилах брав огорожі.

Після цього всі поїхали до м. Помічна, куди обвинувачений здав огорожі. При цьому, приймальник металобрухту впізнав обвинуваченого і сказав, що саме він здавав металобрухт.

Він бачив, що огорожі вже були поламані, однак, як були упаковані не пам`ятає.

Вказав, що свій підпис у протоколі слідчої дії не виконував, однак, точно не пам`ятає. Після слідчої дії до смт. Арбузинка він не їздив. Чи оголошував слідчий протокол також не пам`ятає. Його підпису в протоколі немає.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні показала, що точно коли не пам`ятає, але приблизно на початку травня 2017 року, вона дізналась, що на кладовищі пошкоджені деякі могили. Коли поїхала подивитись, що сталось, то побачила збиту огорожу на могилці її свекра. Як то, був розбитий бетонний бордюр і відсутня частина чорної чавунної огорожі.

При цьому, всього було близько п`яти секцій, однак залишилась лише одна разом з уламками решти огорожі.

Тоді вона пішла подивитись на могилу ОСОБА_28 , так як знає його доньку, та виявила відсутність пари секцій огорожі.

Крім цього, вона бачила багато пошкоджених огорож біля могил Виноградових, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_29 показав, що одного дня у травні 2017 року він зателефонував своєму синові ОСОБА_7 аби той допоміг йому зрізати акацію.

Коли син приїхав, то невдовзі приїхав якийсь автомобіль, із якого вийшли декілька чоловіків, та запитали ОСОБА_30 . Коли він його покликав, ці чоловіки посадили його в машину і кудись повезли. Наступного дня приїхали поліцейські і відвезли його на допит.

Ніякого металобрухту він із сином не пункт приймання не возив.

Про те, що син здавав якийсь металобрухт з кладовища, дізнався лише від поліцейських.

Ці показання обвинуваченого, потерпілих та свідків, ураховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб, так як сприймались судом безпосередньо у порядку, встановленому КПК України, суд визнає допустимими, і одночасно належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення і паралельно вказують на достовірність та/чи недостовірність, можливість та/чи неможливість використання інших доказів у справі.

Крім того, суд, дотримуючись правил 358 КПК України, дослідив ряд наданих стороною обвинувачення документів у розумінні ст. 99 указаного Кодексу, як доказів щодо фактичних даних, отриманих у передбаченому КПК порядку, на підставі яких установив наявність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження і підлягають доказуванню, а так само і дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Зокрема, згідно протоколу огляду місця події від 03 травня 2017 року слідчим СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області в присутності свідка ОСОБА_27 оглянуто територію кладовища в с. Воєводське Арбузинського району Миколаївської області, зокрема, могилу ОСОБА_31 та зафіксовано відсутність частини огорожі.

Протоколом огляду місця події від 04 травня 2017 року слідчим Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області в присутності двох понятих і потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_13 зафіксовано вигляд ряду місць захоронення відразу після події, зокрема, біля місць захоронення ОСОБА_15 та ОСОБА_16 відсутні 4 секції чавунної огорожі; біля місця захоронення ОСОБА_20 відсутні чотири секції паркану сірого кольору; біля місця захоронення ОСОБА_21 та ОСОБА_22 відсутні секції огорожі по всьому периметру в кількості 12 штук; біля місця захоронення ОСОБА_32 відсутні дві секції огорожі.

За протоколом огляду місця події від 07 травня 2017 року слідчим Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області в присутності двох понятих за адресою: вул. Перемоги, 105, м. Помічна Кіровоградської області оглянуто фрагменти чавунних огорож сірого, чорного та золотистого кольорів загальною вагою 472 кг, які вилучено до Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області.

Протокол слідчого експерименту від 07 травня 2017 року, який (слідчий експеримент) був проведений за участю підозрюваного ОСОБА_7 в присутності двох понятих, суд не бере до уваги при ухваленні вироку, позаяк, згідно зміненого прокурором у порядку ст. 338 КПК України обвинувачення, погодженого керівником Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області 16 липня 2021 року, ОСОБА_7 не інкримінуються обставини, за яких він знаходився на території кладовища, що розташоване в с. Воєводське Арбузинського району Миколаївської області.

Крім цього, суд не може однозначно стверджувати про допустимість цього доказу у розумінні положень ст. 87 КПК України, оскільки ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2020 року Державному бюро розслідувань в особі його територіального управління, розташованого у м. Миколаєві, доручено здійснити перевірку обставини, що вказані обвинуваченими ОСОБА_7 про застосування відносно нього незаконних методів слідства у виді фізичного та психологічного тиску в рамках досудового розслідування цього кримінального провадження.

22 вересня 2020 року ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, на підставі вказаної ухвали було внесено відомості до ЄРДР за №0000942 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 с. 365 КК України.

Станом на 13 січня 2021 року досудове розслідування вказаного кримінального провадження не було закінченим.

Відомості щодо ходу та/або закінчення досудового розслідування у суду відсутній і на цей час.

А як визначають положення ч.1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

У свою чергу, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження (п.2 ч.2 ст. 87 КПК України).

Відповідно, за відсутності прийнятого у встановленому законом процесуальному порядку рішення, що спростовує доводи обвинуваченого у частині застосування відносно нього фізичного та психологічного тиску в ході досудового розслідування, не можливо говорити про допустимість даних слідчого експерименту, як доказу у цій справі.

Теж саме стосується й протоколу огляду відеозапису від 07 травня 2017 року, який є похідним від протоколу слідчого експерименту.

При цьому, суду взагалі незрозуміла необхідність цієї слідчої дії та її доказове значення для справи (огляд відеозапису слідчого експерименту), оскільки установлено, що в ході слідчого експерименту застосовувались технічні засоби фіксації, як то, відеозйомка за допомогою цифрової відеокамери «Panasonik YC V160 8.9 mp» і відповідний відеозапис оформлено додатком до протоколу слідчого експерименту, які досліджені в судовому засіданні.

Крім цього, суд визнає недопустимими доказами протокол огляду місця події від 02 травня 2017 року та протокол огляду місця події від 07 травня 2017 року.

Зокрема, протокол огляду місця події від 02 травня 2017 року склала невідома особа невідомого органу Національної поліції «слідчий СВ Арбузинського ВП Братського».

А протокол огляду місця події від 07 травня 2017 року взагалі не підписаний слідчим.

Таке не відповідає нормі ч.3,5 ст. 104 КПК України і ставить під сумнів проведення слідчої дії особою, яка була на це уповноважена.

У той час, як проведення слідчої дії та складання відповідного процесуального документу саме уповноваженою на те особою, є однією із умов, що визначають допустимість доказів сторони обвинувачення.

Наразі дотримання стороною обвинувачення цієї умови є сумнівною і прокурором за допомогою використання визначених КПК України засобів доказування відповідні сумніви не усунуто.

Разом із цим, визнання ряду доказів (протоколів огляду місця події від 02 травня 2017 року та протоколу слідчого експерименту від 07 травня 2017 року) сумнівними та недопустимими, суд не позбавлений можливості зробити висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України.

Зокрема, змінене прокурором 16 липня 2021 року обвинувачення ОСОБА_7 визнав повністю і дав показання, що узгоджуються із викладеними в обвинувальному акті фактичними обставинами інкримінованого йому діяння.

Крім цього, показання обвинуваченого у частині предметів злочину та місця їх збуту підтверджуються даними протоколу огляду місця події від 07 травня 2017 року.

Щодо питання того, що майно, придбане та збуте обвинуваченим, одержане особою, відомості стосовно якої внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України, злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, вказують показання потерпілих, свідка ОСОБА_27 та дані протоколів огляду місця події від 03 травня 2017 року та від 04 травня 2017 року.

Водночас, про обізнаність обвинуваченого стосовно того, що предмети інкримінованого йому діяння були одержані злочинним шляхом як то, в результаті вчиненого суспільно небезпечного діяння, що визнається злочином, вказують показання самого ОСОБА_7 .

І поводження із цими предметами (придбання, зберігання, збут) не утворюють самостійного складу інших злочинів, передбачених КК України, до прикладу, ст. 263 КК України, 307 КК України, 309 КК України.

При цьому, показаннями обвинуваченого, що оцінені судом у контексті висунутого обвинувачення та обставин справи у їх сукупності, підтверджується те, що придбання ОСОБА_7 майна, одержаного злочинним шляхом, його зберігання та збут, не було заздалегідь обіцяним.

Як наслідок, загалом усі вказані та досліджені судом докази, що надані прокурором на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, за виключенням тих, що відхилені судом, як сумнівні та недопустимі, з урахуванням показань самого обвинуваченого, підтверджують обставини і факти, регламентовані ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення (його часу, місця, способу, обставин і обстановки вчинення), у тому числі перебігу подій, що мали місце, а також спрямованості умислу обвинуваченого, зокрема, корисливих мотивів і мети вчиненого діяння.

Будь яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами не надано.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що установлює санкцію за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Як наслідок, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, шляхом оцінки наданих у його розпорядження доказів, як кожного окремо, так і їх сукупності, у тому числі, і їх достатнього обсягу, з урахуванням показань обвинуваченого, приходить до висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого 198 КК України, за обставин, доведених перед судом стороною обвинувачення із дотриманням стандарту «поза розумним сумнівом», тобто, із таким ступенем достовірності і достатності доказів, за якого тягар доведення із цієї сторони суд визнає знятим.

Тому у світлі установлених судом фактичних обставин справи шляхом зіставлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК України, суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ст. 198 КК України, так як він вчинив заздалегідь не обіцяне придбання, зберігання та збут майна, одержаного завідомо злочинним шляхом, за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

При кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховував, що придбання майна, одержаного злочинним шляхом, полягає у здобутті такого майна у будь який спосіб: купівлі, обміні. При цьому, особа, яка придбаває таке майно (відшкодувально чи безвідплатно) отримує можливість користуватися і розпоряджатися цим майном, хоча й не стає його власником.

Зберігання майна полягає в тимчасовому знаходження такого майна у володінні особи або у певному місці.

А як було установлено судом, обвинувачений знав місце знаходження майна, віддав невідомій особі, відомості стосовно якої внесено до ЄРДР за ч.3 ст. 297 КК України, кошти за це майно (набув у володіння, мав змогу розпорядитись) та у подальшому забрав його із місця зберігання.

Водночас, збут майна може бути відшкодувальним та безвідплатним і виражатись у будь які формі його відчуження продаж, передача, дарування, погашення боргів, тощо.

Заздалегідь не обіцяне придбання, зберігання та збут майна означає, що вказані дії були вчинені вже після факту вчинення злочину, не перебувають із ним у причинному зв`язку і винний заздалегідь ( до вчинення злочину) не обіцяв сприяти в придбанні, збуті чи зберіганні майна, одержаного злочинним шляхом.

Разом із цим, суд вважає за можливе виключити із обвинувачення твердження стосовно зберігання майна за місцем проживання обвинуваченого по АДРЕСА_1 , оскілки це не підтверджено в ході судового розгляду.

Разом із цим, виключення цього твердження із обвинувачення не тягне за собою зміни правової кваліфікації інкримінованого ОСОБА_7 діяння чи то виключення якоїсь із ознак.

Тим самим, підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення у порядку ч.3 ст. 337 КПК України суд не вбачав.

Мотиви призначення покарання

Тож, вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості учиненого ним кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

В аспекті ступеня тяжкості скоєного, суд ураховує, що вчинений ОСОБА_7 злочин відноситься до категорії нетяжких злочинів, особливості й обставини його учинення у даному, конкретному випадку, як то, форму вини, корисливий мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, поведінку обвинуваченого до, під час та після вчинення правопорушення, зокрема, що він в судовому засіданні засудив свій вчинок, дав правдиві показання, після зміни запобіжного заходу та його припинення не ухилявся від явки до суду, а також обставини, що спонукали його до вчинення злочину.

У той час як обвинувачений офіційно не працевлаштований, проживає за рахунок тимчасових заробітків, має на утриманні неповнолітню дитину, має зареєстроване у встановленому законом порядку, проте, фактично проживає за іншою адресою, прийнятно для особи його віку та статусу характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря- нарколога та лікаря - психіатра не перебуває, раніше судимий за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, вчинив злочин в період іспитового строку, в ході досудового розслідування перебував у розшуку.

Обставин, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України чи то його обтяжують відповідно до переліку ст. 67 КК України, судом не установлено.

Зокрема, саме по собі визнання вини і давання правдивих показань ще не вказують на дійсно щире і відверте розкаяння.

У той час, як відшкодувати потерпілим спричинену шкоду чи то якимось чином усунути негативні наслідки свого діяння обвинувачений не намагався.

За таких обставин, суд, з огляду на особу обвинуваченого та характер учиненого правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, переконаний, що покарання ОСОБА_7 належить призначити у межах санкції ст. 198 КК України у виді позбавлення волі.

Зокрема, суд, прийнявши таке рішення, ураховує таке.

ОСОБА_7 був засуджений вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05 вересня 2016 року за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2019 року ОСОБА_7 звільнено від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Злочин, за яким ОСОБА_7 засуджується цим вироком, учинено ним 02 травня 2017 року.

Тобто, ОСОБА_7 вчини злочин в період іспитового строку.

А згідно п. 10 постанови ПВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7 у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.

Але якщо про вчинення під час іспитового строку нового злочину

стало відомо після винесення постанови про звільнення засудженого

від покарання (ч. 1 ст. 78 КК), суд, який розглядає

справу про новий злочин, вправі призначити покарання за сукупністю

вироків лише за умови скасування цієї постанови в установленому

порядку.

У даному випадку, ОСОБА_7 звільнений від призначеного за вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05 вересня 2016 року покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

Даних про скасування цієї ухвали в установленому законом порядку немає.

Відповідно, суд не призначає покарання за сукупністю вироків згідно із правилами ст. 71 КК України.

Як наслідок, визначене судом покарання у виді позбавлення волі, за таких обставин, з огляду на відсутність передумов для застосування положень ст. ст. 69, 69-1, 75 КК України, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Зокрема, суд вважає недостатнім у цьому випадку призначення покарання у виді арешту чи то обмеження волі, так як ураховує, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який перебував у розшуку та вчинив злочин в період іспитового строку.

Крім цього, суд ураховував відомості досудової доповіді, складеної фахівцем Добровеличківського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області, згідно якої ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, а ризик його небезпеки для суспільства, у тому числі, і для окремих осіб, - як дуже високий.

Вирішуючи питання про зарахування обвинуваченому до строку відбування покарання терміну попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд ураховує таке.

Так, обвинувачений в рамках цього кримінального провадження утримувався під вартою у період з 23 червня 2018 року ( дата затримання) по 09 липня 2019 року включно (змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт), тобто, 1 рік та 16 днів.

Злочин, за який ОСОБА_7 засуджується цим вироком, учинено ним 02 травня 2017 року.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.08.2018 у справі № 663/537/17 сформувала правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) таким чином, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Відповідно, у цій справі застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.

Даний термін відповідає строку позбавлення волі, який визначений судом ОСОБА_7 для відбування покарання, а тому в силу ч. 5 ст. 72 КК України його слід звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі безпосередньо по його повному відбуттю, адже ч.5 ст. 72 КК України регламентує, що при призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільний позов в рамках кримінального провадження ніким не заявлений.

Витрати на залучення експертів чи інші процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів слід вирішити за правилами ст. 100 КПК України.

Підстав для обрання запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу немає з мотивів, що наведені судом вище.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 100, 124, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_7 визнати винуватим за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі за даним вироком, термін його попереднього ув`язнення за період з 23 червня 2018 року по 09 липня 2019 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В силу ч. 5 ст. 72 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі за цим вироком по його повному відбуттю.

Речові докази: відеозапис слідчого експерименту - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Речові докази: 11 металевих фрагментів чавунної огорожі, металеві фрагменти чавунної огорожі загальною вагою 472 кг повернути потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 .

Речовий доказ: недопалок від сигарети LD знищити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1