Номер провадження 11-сс/816/35/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА
Іменем України

10 січня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/11620/21 за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.09.2021 щодо накладення арешту на майно,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, оскільки в ухвалі слідчого судді не зазначено у зв`язку з чим перелічене майно підлягає арешту та яким чином ознаки речових доказів стосуються вказаного майна. Також не вказано, які ознаки предмету кримінального правопорушення містить перелічене в ухвалі тимчасово вилучене майно, які сліди вчинення кримінального правопорушення та яким чином вони зберегли їх на собі, а також яким чином вказане майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001233 від 12.09.2021 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК. Зазначає, що в матеріалах клопотання та в оскаржуваній ухвалі відсутні відомості про наявність повідомлення про підозру, не зазначено яким чином потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи добросовісного власника ОСОБА_10 , та яке саме завдання може бути виконано у зв`язку з накладенням арешту на майно останнього. Крім цього, судом не враховано той факт, що для забезпечення будь-яких потреб досудового розслідування достатнім було б оглянути зазначені речі та повернути їх власнику під відповідальне зберігання, оскільки відсутні ризики, передбачені абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК.

13.09.2021 до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про накладення арешту на майно, звернувся прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_7 , яке обґрунтувала тим, що у кримінальному провадженні № 0001233 від 12.09.2021 здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК, в ході якого було встановлено, що до його вчинення причетний ОСОБА_10

11.09.2021 в ході огляду місця пригоди за адресою: м. Суми, вул. Білопільський шлях, поблизу будинку 22 вилучено автомобіль «Mercedes Benz Sprinter 516 CDI», білого кольору, VIN-код НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , н. з. НОМЕР_3 та свідоцтво реєстрації т/з Республіки Естонія НОМЕР_4 разом із ключем у виді пластмасового брилку із наклейкою «59ІВМН», яким керував ОСОБА_10 . Під час перевірки вказаного т/з було виявлено, що номер двигуна в розшуку Інтерпола. Т/з вилучено та поміщено на майданчик для зберігання т/з Сумського РУП за адресою: м. Суми, вул. Чернігівська, 16А, свідоцтво про реєстрацію т/з Республіки Естонія № НОМЕР_4 , ключ т/з поміщено до білого поліетиленового пакету № 1 та долучено до матеріалів кримінального провадження.

Зважаючи на те, що вилучене майно є речовим доказом, тому з метою забезпечення збереження доказів прокурор просила накласти на нього арешт.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.09.2021 клопотання задоволено та накладено арешт на автомобіль «Mercedes Benz Sprinter» білого кольору, VIN-код НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , н. з. НОМЕР_3 ; свідоцтво про реєстрацію т/з Республіки Естонія № НОМЕР_4 , разом із ключем т/з, що належить ОСОБА_10 . Своє рішення слідчий суддя умотивував тим, що зазначений т/з із документами і ключем відповідає критеріям визначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме є предметом кримінального правопорушення, зберегли сліди його вчинення та можуть бути використані як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи представника власника майна ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, доводи прокурора ОСОБА_7 , яка частково підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 131 КПК передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно ч. 1 ст. 170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, третіх осіб, для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна, а згідно ч. 3 ст. 170 КПК, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Розглянувши клопотання прокурора та наклавши арешт на майно, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що т/з із документами і ключем відповідає критеріям визначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме є предметом кримінального правопорушення, зберегли сліди його вчинення та можуть бути використані як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Однак такі висновки слідчого судді, на думку колегії суддів, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і вимогам КПК, оскільки при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно положень КПК (ст. 1 КПК) та належною правовою (судовою) процедурою забезпечити швидке, повне та неупереджене розслідування і судовий розгляд, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному примусу (обмеженню) (ч. 2 ст. 2 КПК).

Зокрема, при вирішенні зазначеного вище питання слідчий суддя не дотримався вимог ст. 170-173 КПК, не достатньо з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Так, кримінальна відповідальність за ст. 290 КК настає виключно у разі знищення, підробки або заміни ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, або заміна без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером т/з.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, СД Сумського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 12.09.2021 були внесені до ЄРДР за № 0001233 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК, за фактом того, що 11.09.2021 в ході ОМП за адресою: м. Суми, вул. Білопільський шлях, поблизу будинку 22 вилучено автомобіль «Mercedes Benz Sprinter 516 CDI», білого кольору, VIN-код НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , н. з. НОМЕР_3 та свідоцтво реєстрації т/з Республіки Естонія НОМЕР_4 разом із ключем у виді пластмасового брилку із наклейкою «59ІВМН», яким керував ОСОБА_10 . Під час перевірки вказаного т/з було виявлено, що номер двигуна в розшуку Інтерпола. Сам т/з вилучено та поміщено на майданчик для зберігання Сумського РУП, свідоцтво про реєстрацію т/з Республіки Естонія № НОМЕР_4 , ключ т/з поміщено до білого поліетиленового пакету № 1 та долучено до матеріалів кримінального провадження.

Звертаючись з клопотанням про накладення арешту на майно, прокурор обґрунтувала його тим, що вище перелічене майно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, і на нього може бути накладено арешт з метою забезпечення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування кримінального провадження, а також те, що майно може містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

Відповідно ч. 2 ст. 131 КПК, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, а згідно ч. 3 ст. 132 цього Кодексу застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і сталу прецедентну практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Відповідно рішення ЄСПЛ у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися на порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, констатовано, що «кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

В рішеннях ЄСПЛ від 09.06.2005 у справі «Бакланов проти Російської Федерації», від 24.03.2005 у справі «Фрізен проти Російської Федерації», наголошується, що «перша та найбільш важлива вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним».

З огляду на викладене, вилучене майно не може мати відношення до об`єктивної сторони кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК, про це також свідчить і той факт, що на час апеляційного розгляду даного кримінального провадження жодній особі, у тому числі і ОСОБА_10 не було оголошено підозри у вчиненні цього кримінального правопорушення, незважаючи на те, що досудове розслідування розпочате 12.09.2021. При цьому згідно експертного дослідження будь-які зміни до номеру двигуна та інших вузлів та агрегатів вказаного вище т/з не вносились, що унеможливлює наявність в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК.

Указані обставини свідчать про те, що втручання органу досудового розслідування у право ОСОБА_10 на мирне володіння належним йому майном не є законним, не переслідує будь-якого суспільного інтересу і накладення арешту на його майно не можна вважати пропорційним заходом визначеним у кримінальному процесуальному законі цілям, що також підтверджено прокурором в суді апеляційної інстанції, який частково погодився з апеляційною скаргою власника майна.

Не дотримавшись вимог ст. 131, 132, 170-173 КПК, не з`ясувавши і не дослідивши в достатньому обсязі всіх тих обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, слідчий суддя допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого ухвала про арешт майна підлягає скасуванню, а апеляційна скарга власника майна задоволенню.

Після скасування ухвали слідчого судді колегія суддів вважає за необхідне постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору в задоволенні його клопотання про арешт майна.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.09.2021 про накладення арешту на майно скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_11 у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4