Дата документу 19.10.2021 Справа № 337/5263/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/5263/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1686/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23 вересня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, з середньою освітою, одружений, не працює, без реєстрації місця проживання, який фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23 вересня 2021 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 21 листопада 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити розмір визначеної йому застави на 40 розмірів неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
В обґрунтування своєї скарги зазначає, що при розгляді клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ним було заявлено усне клопотання про зменшення визначеного іншою ухвалою розміру застави, суд першої інстанції зазначене клопотання не задовольнив та залишив розмір застави без змін.

Обвинувачений ОСОБА_6 вважає суму застави у розмірі 142 740,00 грн занадто великою та непомірною.
Також, на думку обвинуваченого, суд першої проігнорував всі факти та доводи по даному кримінальному провадженню, надані ним та стороною захисту.
Вважає, що суд першої інстанції не об`єктивно та упереджено розглядав заявлені ним та його захисником клопотання.
На думку апелянта, ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, нічим не підтвердженні.

Згідно з ухвалою суду, в ході досудового розслідування даного кримінального провадження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ухвалами слідчого судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 30 липня 2021 року, кожному окремо, було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під
вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, а саме до
24 вересня 2021 року включно, а також визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в сумі 142 740,00 грн.
17 вересня 2021 року до суду надійшов вказаний обвинувальний акт та ухвалою від 20 вересня 2021 року кримінальне провадження призначено до розгляду у підготовчому засіданні.
В підготовчому засіданні прокурор ОСОБА_8 заявив два окремих клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, пославшись на те, що на стадії досудового розслідування щодо обох обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, дія яких у обох закінчується 24 вересня 2021 року. При цьому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні умисного корисливого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, раніше були судимі за вчинення аналогічного злочину, судимість за яке у встановленому законом порядку не знята та не погашена, злочин в межах цього кримінального провадження вчинили в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду, в провадженні суду перебуває ще інше кримінальне провадження за їх обвинуваченням у вчиненні аналогічного злочину, офіційно не працюють, постійного джерела прибутку та стійких соціальних зв`язків не мають, зареєстрованого місця проживання не мають, до затримання мешкали без реєстрації у м.Харків, ризики, які були підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, не змінились та не відпали. Останні можуть переховуватися від суду, вчинити інше
кримінальне правопорушення. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти зазначеним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.
Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_9 підтримав клопотання прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_10 в підготовчому судовому засіданні заперечили проти продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, пояснивши, що ризики, на які посилається прокурор, є необґрунтованими. Обвинувачений ОСОБА_6 до затримання мав постійне місце мешкання та певні соціальні зв`язки, одружений, хоч в іншому суді і перебуває інше кримінальне провадження за його обвинуваченням в аналогічному злочині, але його вина у його вчиненні ще не доведена, запобіжний захід в іншому кримінальному провадженні до нього не застосовано, він не порушував процесуальних обов`язків, з`являвся в судові засідання. Він дійсно був судимий, останній раз звільнений від відбування покарання з випробуванням. Просять обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки в клопотанні не доведено необхідності застосування такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою і неможливості запобігти заявленим ризикам іншими, більш м`якими запобіжними заходами.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_11 в підготовчому судовому засіданні проти задоволення клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечили, а захисником ОСОБА_11 заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт або суттєве зниження розміру застави, яке було підтримано обвинуваченим ОСОБА_7 . Вважають, що прокурором не доведена обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення. Обвинувачення фактично ґрунтується на суперечливих та недостовірних показаннях свідка ОСОБА_12 . Зазначений злочин ОСОБА_7 не вчиняв. Він дійсно був раніше судимий і звільнений від відбування покарання з випробуванням. В іншому кримінальному провадженні, що перебуває на стадії судового розгляду, запобіжний захід йому не обирався, навпаки судом було відмовлено в обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також просять врахувати, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає разом з матір`ю та яка згодна утримувати сина, має постійний дохід від підприємницької діяльності, на даний час неодружений, має малолітнього сина, 2016 року народження. Наміру переховуватися та не виконувати процесуальні обов`язки не має.
Прокурор, представник потерпілого - адвокат ОСОБА_9 заперечили проти задоволення клопотання сторони захисту.

Прокурор та захисник у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про день, час та місце розгляду провадження повідомлені належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю не заявляли.
Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора та захисника, проти чого не заперечував обвинувачений ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, іншого обвинуваченого та його захисника, представника потерпілого, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, яке є тяжким злочином, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування від суду; вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на характер висунутого обвинувачення та конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_6 правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, не працює, законного джерела доходів не має, будь-які особи на його утриманні не перебувають, зареєстрованого місця проживання не має, до затримання проживав без реєстрації у м.Харків, у Зарічному районному суді м.Суми перебуває інше кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні аналогічного злочину.
Також суд врахував вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не є перешкодою для його тримання під вартою.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу не зменшились, з огляду на особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості інкримінованих останньому правопорушень та суворість можливого покарання. Вказані ризики, на думку колегії суддів, є високими.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.
Отже, висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Визначений розмір застави не суперечить положенням ч.5 ст.182 КПК України та зменшенню не підлягає з урахуванням обставин кримінального провадження, відомостей про особу обвинуваченого та встановлених ризиків.
Доводи обвинуваченого про упередженість суду нічим не підтвердженні.
Порушення з боку суду першої інстанції такої засади кримінального провадження як рівність перед законом та судом, а також інших засад судочинства не вбачається.
Як свідчать надані апеляційному суду матеріали провадження, суд першої інстанції створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Матеріали провадження не містять доказів того, що до ОСОБА_6 зі сторони суду першої інстанції було необ`єктивне ставлення.
Твердження апелянта про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи ОСОБА_6 про протилежне суперечать змісту самої ухвали.
В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Ці висновки суду першої інстанції апелянтом не спростовані з наданням відповідних доказів.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23 вересня 2021 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 21 листопада 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3