Справа № 283/1399/15-к
Номер рядка звіту 333
номер провадження 1-кп/279/126/21 В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" вересня 2021 р.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки м.Малин Житомирської області, громадянки України, з вищою освітою, незаміжньої, на утриманні осіб не має, працюючої інспектором відділу кадрів комунального закладу «Малинський міськрайонний центр первинної медико-санітарної допомоги, не інваліда, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.366 КК України,
В С Т А Н О В И В :
На новий розгляд до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.366 КК України.
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у складанні службовою особою завідомо неправдивого офіційного документа, шляхом зловживання довірою посадових осіб Малинського міськрайонного територіального медичного об`єднання, яким надано право підпису документів та користування печаткою медичної установи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.
Згідно з викладеними у обвинувальному акті обставинами, ОСОБА_4 , перебуваючи з 09.04.1999 року на посаді начальника відділу кадрів Малинського міськрайонного територіального медичного об`єднання (в подальшому МРТМО), розміщеного у м.Малині Житомирської області по вул.Суворова 83, з покладенням на неї обов`язків безпосереднього керівника роботи з кадрами підприємства, з обов`язковістю розпорядження по питаннях, що входять в коло її обов`язків, для всіх працівників організації, слідкуванню за станом укомплектування посад, приймання своєчасних мір по заміщенню вакантних посад, проведення контролю за дотриманням режиму роботи дня, організації перевірки заяв та скарг, що стосуються розстановки, переміщення та використання кадрів, оформленню матеріалів та підготовка проектів наказів про призначення та переміщення по роботі, а також прийому та звільненні з роботи працівників, забезпеченню оформлення, зберіганню та видачі трудових книжок, своєчасного внесення в них відповідних записів, веденню записів особистих даних в картках Т-2, на основі наявних документів видачі довідок про теперішню та минулу роботу на прохання працівників, тобто являлась службовою особою, оскільки наділена організаційно-розпорядчими функціями.
Під час виконання вищевказаних обов`язків обвинувачена 09 червня 2009 року в першій половині дня з 09 по 13 годину, перебуваючи в службовому кабінеті «Відділ кадрів» на другому поверсі МРТМО, на прохання невстановленої слідством особи, діючи умисно, в інтересах ОСОБА_5 , з метою надання неправомірних переваг останньому при оформленні категорії посвідчення водія, з мотивів сприяння ОСОБА_5 в протиправному отриманні довідки про перебування останнього у трудових відносинах з Малинським МРТМО, вирішила скласти неправдиву довідку про його працевлаштування.
Реалізуючи свій злочинний намір, того ж дня без зміни місця перебування та без розриву в часі, достовірно знаючи, що такий працівник ніколи у трудових відносинах з МРТМО не перебував та не перебуває, діючи умисно, з метою надання неправомірних переваг останньому при оформленні категорії посвідчення водія, з мотивів сприяння ОСОБА_5 в протиправному отриманні довідки про перебування останнього у трудових відносинах з Малинським МРТМО, власноручно внесла у графи бланку друкованої форми довідки рукописний текст з завідомо неправдивими відомостями про те, що ОСОБА_5 дійсно працює у Малинському міськрайонному територіальному об`єднанні на посаді водія автомобіля ГАЗ-53 07-31 ЖИП з 04.2001 по даний час, наказ № 17 від 05.04.2001 року.
Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_4 09.06.2009 року без розриву в часі подала вищевказану довідку на підпис заступнику головного бухгалтера Малинського МРТМО ОСОБА_6 , яка довіряючи обвинуваченій підписала цю довідку в графі «Головний бухгалтер».
Після цього, ОСОБА_4 в цей же день без розриву в часі в службовому кабінеті головного лікаря Малинського МРТМО ОСОБА_7 подала їй на підпис довідку, що містила неправдиві відомості про перебування ОСОБА_5 у трудових відносинах з Малинським МРТМО. При цьому, обвинувачена шляхом зловживання довірою головного лікаря запевнила останню, що ОСОБА_5 дійсно працює водієм в Чоповицькій лікарні, а тому ОСОБА_7 поставила свій підпис в довідці в графі «Головний лікар».
Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, без розриву в часі ОСОБА_4 подала довідку про трудову діяльність ОСОБА_5 секретарю головного лікаря МРТМО ОСОБА_8 для завірення підписів печаткою та її реєстрації. Не знаючи, що довідка містить неправдиві відомості, ОСОБА_8 в лівому верхньому куті поставила кутовий реєстраційний штамп медичного об`єднання та реєстраційні реквізити, а саме: № 814 та дату 09.06.2009 р. та завірила круглою печаткою Малинського МРТМО підписи головного лікаря і заступника головного бухгалтера.
У результаті послідовних умисних злочинних дій, ОСОБА_4 , склала завідомо неправдиву довідку за вих. № 814 від 09.06.2009 року про працевлаштування ОСОБА_5 , надавши їй шляхом зловживання довірою посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким надано право підпису документів та користування печаткою медичної установи, статусу офіційного документа, який підтверджує трудові стосунки водія з Малинським МРТМО, що є юридично значимим фактом.
Суд розглянув кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні представлені стороною обвинувачення докази, та встановив наступне.
Допитана в судовому засіданні в якості обвинуваченої ОСОБА_4 по суті пред`явленого їй обвинувачення винною себе не визнала та дала показання про те, що на вимогу головного лікаря ОСОБА_7 в її службовому кабінеті заповнила 09 червня 2009року текст довідки № 814 про роботу ОСОБА_5 на посаді водія Чоповицької лікарні, яка їй і вказала які саме записи треба вносити. Особисто їй не знайома ця людина, вперше його побачила в суді. На підпис до заступника головного бухгалтера ОСОБА_9 довідку не носила, у секретаря її не реєструвала. Подальша доля довідки їй не відома, оскільки залишила її на столі у головного лікаря. Вважає, що не є суб`єктом злочину, оскільки не являється службовою особою, та прокурором не надано доказів і не здобуто їх в ході судового розгляду про те, що вона з мотивів сприяння ОСОБА_5 в протиправному отриманні довідки про перебування у трудових відносинах з Малинським МРТМО, вирішила скласти неправдиву довідку про його працевлаштування. Вважає, що в її діях відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.366 КК України. Просила ухвалити виправдовувальний вирок щодо неї.
Згідно вимог ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно ОСОБА_4 лише в межах висунутого їй обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті та підтриманого прокурором у суді.
На переконання суду, в результаті дослідження, аналізу та оцінки досліджених судом доказів не знайшло свого підтвердження пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення за ч.1 ст.366 КК України, виходячи з нижченаведеного.
Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Статтею 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Сторона обвинувачення вважає доведеними обставини вчинення ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення, посилаючись на надані суду письмові докази та показання свідків.
Судом були допитані свідки обвинувачення, які на думку прокурора, підтверджують винуватість ОСОБА_4 , в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 дала показання про те, що вона у 2009 році працювала на посаді головного лікаря МРТМО, а ОСОБА_10 на посаді начальника відділу кадрів, на яку було покладено обов`язок видачі довідок про роботу працівників. Згідно функціональних обов`язків ОСОБА_10 готувала (заповнювала) довідки, підписувала їх у головного бухгалтера та головного лікаря, а секретар завіряв печаткою. Під час проведення наради саме обвинувачена зайшла до неї у кабінет з довідкою на якій вже був присутній підпис заступника головного бухгалтера ОСОБА_9 , запевняючи її, що ОСОБА_11 працює водієм в Чоповицькій дільничній лікарні. Вона ніяких вказівок їй щодо видачі цієї довідки не давала і про те, що довідка підроблена, їй нічого відомо не було. Довіряючи обвинуваченій, підписала довідку. В подальшому, коли вона дізналася, що довідка є підробленою, ОСОБА_10 їй повідомила, що довідку відносно ОСОБА_11 вона не писала, а її підробила інша особа.
З показань свідка ОСОБА_6 слідує, що нею як заступником головного бухгалтера МРТМО на прохання начальника відділу кадрів ОСОБА_10 була підписана довідка на ім`я ОСОБА_11 , про те що довідка підроблена їй нічого відомо не було. Всі відомості, зазначені у довідці, були внесені начальником відділу кадрів Левичевою, яка володіє вичерпною інформацією відносно працівників МРТМО, бо судячи з почерку довідка була виписана саме нею. Враховуючи те, що ОСОБА_4 володіла інформацією щодо працівників, підписала довідку, хоча таку довідку мала підписувати головний бухгалтер ОСОБА_12 , яка 09.06.2009 року була присутня на робочому місці.
Головний бухгалтер МРТМО ОСОБА_12 дала показання про те, що до неї звернувся її нині покійний чоловік ОСОБА_13 , повідомивши прохання водія із ОСОБА_14 - ОСОБА_15 про видачу довідки на ім`я ОСОБА_11 . Оскільки їй було відомо, що останній не є водієм в МРТМО, вона вказала чоловіку на неможливість видачі такої довідки. Коли її чоловік повідомив знайомому, що не допоможе у видачі довідки, останній йому сказав, що вже про все домовився.
Свідок ОСОБА_15 показав, що працював водієм у Малинській лікарні, однак з приводу видачі довідки водію ОСОБА_11 йому нічого не відомо, та не пам`ятає щоб звертався з таким проханням до ОСОБА_16 .
Свідок ОСОБА_17 показав, що працює завгоспом в МРТМО та йому відомо, що між ОСОБА_10 , яка працювала в кадрах, та ОСОБА_18 мали місце якість розмови щодо вилачі довідки. ОСОБА_19 розповідала, що хлопці хотіли отримати довідку, але вона повідомила їм, що таких довідок не видає.
Свідок ОСОБА_20 , який працював начальником Радомишльського ВРЕР УДАІ УМВС України в Житомирській області в 2009 році, показав, що водій ОСОБА_5 звернувся з приводу відкриття вищої водійської категорії «Е», надав всі необхідні документи, у тому числі довідку з МРТМО про те, що він перебуває у трудових відносинах з Малинським МРТМО, та був допущений до здачі іспиту з водіння транспортним засобом, який успішно склав. Надана ОСОБА_5 довідка, яка підтверджувала стаж його практичного керування транспортним засобом протягом останнього часу більше ніж 1 рік надавала право відкрити йому вищу водійську категорію «Е», а при відсутності такого документу особа не допускається до здачі іспиту, оскільки довідка входить в перелік обов`язкових документів. Перевіркою по електронній базі було підтверджено, що зазначений у довідці автомобіль дійсно зареєстрований за ОСОБА_21 . Але в кінці року проводилась перевірка, та було порушено кримінальну справу з приводу підробки документів.
У зв`язку з цим, постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 12.11.2012 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.4 ст. 358 КК України у зв`язку з закінченням строків давності (т.4 а.с. 107).
Допитана в судовому засіданні в якості свідка секретар МРТМО ОСОБА_8 підтвердила, що запис в журналі вихідної кореспонденції про реєстрацію довідки на ім`я ОСОБА_11 виконаний нею. Хто надав їй цю довідку для реєстрації не пам`ятає, особисто з ОСОБА_11 вона не знайома. Повноваження з підготовки та видачі довідок було покладено на начальника відділу кадрів ОСОБА_10 . Вона ж, як секретар, зобов`язана їх лише реєструвати та засвідчувати печаткою. Перевірка достовірності зазначеної у довідках інформації до її обов`язків не входить. Для видачі довідки працівник звертається до відділу кадрів з проханням видати йому довідку, а після видачі, довідку підписує головний лікар, потім вона проводила реєстрацію, вносила відповідний запис до журналу, ставила печатку і штамп.
З показань свідка ОСОБА_22 медичної сестри Малинської міської лікарні слідує, що до неї звернувся водій «швидкої» ОСОБА_23 з Чоповицької дільничної лікарні, з проханням викликати із засідання профспілки ОСОБА_10 , однак вона йому відмовила. Стосовно оформлення та видачі довідки на ім`я ОСОБА_11 їй нічого не відомо.
За клопотанням сторони обвинувачення в судовому засіданні було відтворено аудіо запис допиту Малинським районним судом Житомирської області свідка ОСОБА_5 від 25.08.2015 року, який показав, що у маршрутці незнайомий чоловік за сто гривень пообіцяв йому надати довідку про роботу водієм у державній організації, яка потрібна була йому для відкриття вищих категорій, у зв`язку з чим він повідомив йому своє прізвище, ім`я, по батькові і залишився чекати в центрі міста Малина біля готелю та пожежної. На протязі години до нього підійшов той же чоловік та надав довідку, в якій вказано про те, що він працює водієм в Малинському МРТМО. За довідку передав сто гривень, після чого повернувся до м.Радомишля де звернувся до Радомишльського МРЕВ та в той же день було відкрито вищу водійську категорію із заміною посвідчення водія. До лікарні сам не їздив, з ким той чоловік домовлявся йому невідомо, ОСОБА_10 побачив вперше в суді та вона йому довідку не передавала.
На підтвердження вини обвинуваченої ОСОБА_4 сторона обвинувачення покладається на наступні письмові докази, зокрема на:
- розпорядження №15 від 09 квітня 1999 року головного лікаря Малинського МРТМО ОСОБА_4 , яким було прийнято на посаду начальника відділу кадрів з 09 квітня 1999 року.
Згідно посадової інструкції начальника відділу кадрів (т.1 а.с.34) затвердженої головним лікарем МРТМО, погодженими головою профкому ІНФОРМАЦІЯ_2 та головою незалежної профспілки МРТМО 20 травня 2008 року начальник відділу кадрів є безпосереднім керівником роботи з кадрами підприємства до функціональних обов`язків якої входило разом з керівниками відділень розробляти заходи по підвищенню кваліфікації спеціалістів; - планувати і забезпечувати підготовку спеціалістів до атестації; вивчати спеціалістів з метою створення резерву на організаційно-керівну роботу та забезпечення роботи з ними; проводити контроль за дотриманням режиму роботи установи; оформляти матеріали та готувати проекти наказів про притягнення до відповідальності порушників трудової дисципліни; готувати проекти наказів про призначення та переміщення по роботі, а також прийом та звільнення з роботи працівників; організовувати перевірки заяв та скарг, що стосуються розстановки, переміщення та використання кадрів; згідно з діючою інструкцією забезпечувати ведення всієї встановленої документації по кадрах; аналізувати і складати звіти та інформації про здійснену роботу з кадрами, готувати довідки, доповіді та інші матеріали роботи з кадрами; забезпечувати оформлення, зберігання та видачу трудових книжок, своєчасне внесення в них відповідних записів. Вести записи особистих даних в карточках Т-2; на основі наявних документів видавати довідки про теперішню та минулу роботу по проханню працівників; забезпечувати оформлення і представлення документації до пенсійного фонду; зберігати документації по кадровій роботі; організовувати підготовку та здачу документів в архів; не допускати випадків прийняття на роботу без проходження вступного інструктажу на робочому місці і контролювати виконання даної вимоги; вносити пропозиції щодо кадрових змін по кадровій роботі; вести облік військовозобов`язаних та бронювання спеціалістів з начальником 3 відділу військкомату району.
Крім того, відповідно до наказу Малинського МРТМО від 02.01.2009 до апарату управління відноситься відділ кадрів, а до осіб, які виконують допоміжні функції начальник відділу кадрів Малинського МРТМО ОСОБА_4 ..
На ОСОБА_4 , як начальника відділу кадрів, покладено виконання організаційно-розпорядчих функцій, зокрема вона є безпосереднім керівником з кадрами підприємства, розпорядження по питаннях, що входять в коло обов`язків начальнику відділу кадрів, є обов`язкові для всіх працівників організації. Начальник відділу кадрів слідкує за станом укомплектування посад, приймає своєчасні міри по заміщенню вакантних посад, проводить контроль за дотриманням режиму роботи дня, оргаанізовує перевірку заяв та скарг, що стосуються розстановки, переміщення та використання кадрів, оформляє матеріали та готує проекти наказів про призначення тапереміщення по роботі, а також по прийому та звільненню з роботи працівників, забезпечує оформлення, зберігання та видачу трудових книжок, своєчасне внесення в них відповідних записів, веде записи особистих даних в картках Т-2, на основі наявних документів видає довідки про теперишню та минулу роботу на прохання працівників та інші обов`язки.
Поняття «службова особа», що дається у статті 366 КК, перебуває у системному зв`язку з положеннями частини 3 статті 18 КК, відповідно до якої службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
Для визначення того, чи є особа спеціальним суб`єктом інкримінованого злочину, слід виходити із сукупності всіх обставин, які можуть свідчити про наявність чи відсутність ознак службової особи. Відсутність в особи однієї з таких ознак, наприклад підпорядкування їй інших осіб або повноважень здійснювати керівництво трудовим колективом, не може бути єдиною та вирішальною ознакою того, що особа не має службових повноважень, оскільки не виключено наявності в неї інших ознак службової особи.
Таким чином, за вказаними ознаками та функціональними обов`язками, відповідно до примітки 1 ст.364 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення злочину), ОСОБА_4 є службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими повноваженнями.
Про те, що ОСОБА_4 виконала рукописні записи в графах довідки Малинського МРТМО за вих. №814 від 09.06.2009 року, виданій на ім`я ОСОБА_5 про те, що він дійсно працює в Малинському МРТМО на посаді «водія ГАЗ-53 07-31 ЖИП з 04.2001р по д/час. Наказ №17 від 5.04.2001р.» (т.2 а.с.7), свідчать дані висновку НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області судової почеркознавчої експертизи № 1/1076 від 16.12.2009 року (т.1 а.с.133-134), та висновку комісійної судової почеркознавчої експертизи №9564/10-11 від 16 грудня 2010 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.2 а.с.4-6). Обвинувачена визнала, що ці записи були виконані нею.
Суд критично відноситься до посилань обвинуваченої на те, що довідка №814 від 09.06.2009 року не є офіційним документом, оскільки при встановленні ознак офіційного документа як предмета злочину слід керуватися такими критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її професійної чи службової компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер - підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків.
Згідно п.9 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993р. №340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009р. №511 право на керування транспортними засобами категорій ВЕ, С1Е, СЕ, D1E і DE надається особам, які мають посвідчення водія категорії В, С1, СЕ, D1 і D або кількох з них та безперервний річний стаж керування транспортними засобами категорії В, С1, СЕ, D1, D, пройшли перепідготовку за встановленими програмами та склали в реєстраційно-екзаменаційному підрозділі Державтоінспекції практичний іспит з навичок керування составом транспортних засобів.
Пунктом 10 цього Положення визначено, що особи, які мають посвідчення водія на право керування транспортними засобами будь-якої категорії, але останнім часом не працювали водіями більше 12 місяців або наймаються на роботу вперше, допускаються до керування транспортними засобами після проходження стажування з практичного керування на відповідному транспортному засобі тривалістю не менше 30 годин.
У пункті 21 Інструкції про порядок прийняття екзаменів, оформлення видачі (обміну) посвідчень водія, зберігання документів, які стосуються екзаменаційної роботи, затвердженої Наказом МВС України №394 від 21.06.1993р., зазначено, що особам, які керували транспортними засобами останніх 12 місяців, обмін посвідчень водія проводиться без відповідних екзаменів.
Документами, які стверджують управління транспортними засобами, можуть бути для працюючих водіїв виписка із трудової книжки або довідка з місця роботи, де вказується закріплений вид транспорту, його реєстраційний номер і номер наказу. Довідка стверджується підписом керівника підприємства і печаткою .
У виданій на ім`я ОСОБА_5 довідці №814 від 09.06.2009 року присутні всі атрибути, які визначені Інструкцією, а тому дана довідка є офіційним документом, оскільки посвідчує конкретний факт, що має юридичне значення, а також породжує певні правові наслідки у виді виникнення правовідносин.
Проте наведені докази не доводять вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 внесла в графи бланку довідки недостовірні дані про те, що ОСОБА_5 працює в Малинському МРТМО на посаді водія.
Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується, що подала довідку, що містила неправдиві відомості про перебування ОСОБА_5 у трудових відносинах з Малинським МРТМО, на підпис заступнику головного бухгалтера Малинського МРТМО ОСОБА_6 , яка довіряючи обвинуваченій підписала цю довідку в графі «Головний бухгалтер», а після цього головному лікарю, при цьому шляхом зловживання довірою головного лікаря запевнила її, що ОСОБА_5 дійсно працює водієм в Чоповицькій лікарні, а тому ОСОБА_7 поставила свій підпис в довідці в графі «Головний лікар», після чого подала довідку про трудову діяльність ОСОБА_5 секретарю головного лікаря МРТМО, ОСОБА_8 для завірення підписів печаткою та її реєстрації.
Відповідно до редакції статті 366 КК України, що діяла на момент скоєння інкримінованого ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння 09.06.2009 року службовим підробленням визнавалось внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення документів, а також складання і видача завідомо неправдивих документів. В той час згідно обвинувального акту від 03.06.2015 року в вину ОСОБА_4 вмінено складання службовою особою завідомо неправдивого офіційного документа, шляхом зловживання довірою посадових осіб Малинського міськрайонного територіального медичного об`єднання, яким надано право підпису документів та користування печаткою медичної установи.
Таким чином, КК передбачалась відповідальність за три види дій, вчинення яких за наявності інших ознак складу цього злочину може кваліфікуватися як службове підроблення: внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей; учинення службовою особою іншого підроблення офіційних документів; складання й видача службовою особою завідомо неправдивих документів.
Складання завідомо неправдивого офіційного документа означає внесення уповноваженим суб`єктом у документ, оформлений із зовнішнього боку правильно (справжній бланк, печатка, підпис, номер, реєстрація тощо) відомостей, які за своїм змістом повністю не відповідають дійсності.
Внесення в офіційний документ неправдивих відомостей - це внесення уповноваженим суб`єктом у документ, оформлений із зовнішнього боку правильно, відомостей, які за своїм змістом частково не відповідають дійсності.
Відповідно ч.3 ст.62 Конституції України, рішення Конституційного Суду від 20 жовтня 2011 року № 12-рп/2011, приписами статей 7, 86 та ч.3 ст.373 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; визнаватися допустимими і використовуватися як докази у кримінальній справі можуть лише фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства; перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини у кримінальному процесі та ухвалення справедливого рішення у справі.
Слід відмітити, що об`єктивна сторона службового підроблення полягає у перекрученні істини в офіційному документі, вчиненому службовою особою з використанням свого службового становища.
Такий злочин виявляється тільки в активній поведінці службової особи та характерними особливостями складу злочину, передбаченого ч.1ст.366 КК України, є те, що склад цього злочину формальний, тобто злочин визнається закінченим із моменту вчинення зазначених у диспозиції однієї з чотирьох видів дій: а) складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів; б) видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів; в) внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей; г) інше підроблення службовою особою офіційних документів.
Склад злочину, передбачений ч.1 ст.366 КК України, хоча і є формальним, натомість вчиняється лише з прямим умислом, тобто з відповідним мотивом та метою.
При цьому само по собі складання службовою особою завідомо неправдивих документів без їх видачі чи видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, складених іншою службовою особою, складу злочину, передбаченого ст.366 КК України, не утворює (Ухвала колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 26 лютого 2009 року в справі 5-5039км08).
Аналізуючи обставини складення довідки суд вважає непереконливими судження сторони обвинувачення про викладені обставини складання довідки № 814 від 09.06.2009 року.
Свідок ОСОБА_15 заперечив ініціювання ним виготовлення довідки №814, стверджуючи, що ніяких звернень до ОСОБА_13 про допомогу ОСОБА_5 у видачі довідки не було.
Заступник головного бухгалтера ОСОБА_6 в силу своїх функціональних обов`язків (т.1 а.с.49) взагалі не повинна була підписувати довідку про роботу працівників МРТМО. Крім того, наявність чи відсутність підпису бухгалтера на довідці №814 не змінює статусу документу при дотриманні інших обов`язкових реквізитів, а тому «зловживати довірою» заступника головного бухгалтера було недоречним.
Секретар МРТМО в 2009 році ОСОБА_8 підтвердила, що запис в журналі вихідної кореспонденції про реєстрацію довідки за вих. №814 від 09.06.2009 року виконаний нею. Хто надав їй цю довідку для реєстрації не пам`ятає. Повноваження з підготовки та видачі довідок покладено на начальника відділу кадрів або друкарку в залежності від вказівки головного лікаря. Вона ж як секретар зобов`язана їх лише реєструвати та засвідчувати печаткою. Перевірка достовірності зазначеної у довідках інформації до її обов`язків не входить.
При цьому, свідок ОСОБА_8 , однозначно не підтвердила, що до неї з довідкою підходила ОСОБА_10 , оскільки не пам`ятає деталей підписання, реєстрації та завіряння печаткою довідки на ім`я ОСОБА_5 , а свідок ОСОБА_6 вказала, що взагалі таку довідку мала підписувати головний бухгалтер ОСОБА_12 , яка 09.06.2009 року була присутня на робочому місці.
Наведене спростовує пред`явлене обвинувачення в частині того, що ОСОБА_10 шляхом зловживання довірою посадових осіб МРТМО, яким надано право підпису документів та користування печаткою медичної установи вчинила злочин.
В свою чергу ОСОБА_4 вказує, що бланк довідки їй передала у своєму кабінеті головний лікар, продиктувавши текст, який вона повинна була написати, що вона і зробила. Подальша доля довідки їй невідома. Заперечує свою участь в підписанні, завіренні печаткою і реєстрації довідки.
Наведені докази не підтверджуть висновки обвинувачення, що ОСОБА_4 шляхом зловживання довірою посадових осіб Малинського міськрайонного територіального медичного об`єднання, яким надано право підпису документів та користування печаткою медичної установи підписала у них довідку про те, що ОСОБА_5 працює водієм в Чоповицькій лікарні. За наведених обставин покази головного лікаря ОСОБА_7 з приводу зловживання ОСОБА_4 її довірою при підписанні довідки, без перевірки іншими доказами, є неналежними. Довідка без підпису головного лікаря не є офіційним документом.
Зважаючи на викладене, те що довідка набула статусу офіційного документу після підписання посадовими особами та скріпленням гербової печатки та кутового штампу, судом не здобуто переконливих доказів того, що ОСОБА_10 причетна до видачі довідки №814 від 09.06.2009 року ОСОБА_5 .. Не зазначено і в журналі вихідної кореспонденції, що довідка №814 від 09.06.2009 року передана ОСОБА_10 (т.1 а.с. 61).
Стороною обвинувачення ненадано доказів і про те, що ОСОБА_4 , з мотивів сприяння ОСОБА_5 в протиправному отриманні довідки про перебування у трудових відносинах з Малинським МРТМО, вирішила скласти неправдиву довідку про його працевлаштування. Як стверджували в судовому засіданні останні, до розгляду провадження в суді ніколи один одного не бачили.
Обвинуваченням не надано, а судом не здобуто доказів того, яка саме особа зверталась за довідкою, до кого зверталась та хто видав довідку. Зазначення в обвинувальному акті про те, що обвинувачена діяла з метою надання неправомірних переваг ОСОБА_5 є припущенням, нічим об`єктивно не доведеним та спростованим зазначеними доказами.
З наведеного слідує, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад правопорушення передбачений ч.1 ст.366 КК України.
Відповідно до ст.62 Конституції України, ст.17 ч.2 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Вирок суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Вказана гарантія Конституції, як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 20.10.2011 року №12-р/п/2011 не може бути обмеженою. Визнаватися допустимими і використовуватися, як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Згідно ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу.
До закінчення судового слідства клопотань від учасників процесу про збір, перевірку чи витребування додаткових доказів крім тих, що досліджено в судових засіданнях, не надійшло.
При направленні обвинувального акту до суду, органами досудового розслідування проігноровано вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 січня 2012 року, ухвали апеляційного суду Житомирської області від 24.04.2012 року та від 22.10.2013 року про те, що наявність постанови про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 на підставі п.2 ст.6 КПК України 1960 року за відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ст.366 КК України взагалі виключає можливість пред`явлення обвинувачення ОСОБА_4 ..
Крім того, суд звертає увагу ще на ряд процесуальних порушень при проведенні досудового розслідування матеріалів кримінального провадження. Так, слідчим порушено строки вручення повідомлення про підозру від 29.04.2014 року, оскільки воно має бути вручене особисто або (в разі не встановлення місцезнаходження особи) відправлене для вручення в порядку, визначеному ст.135 КПК України, виключено в день його складення. Однак всупереч цьому та вимогам статті 278 КПК України, воно було вручене лише 07.05.2014 року, а повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 24.06.2014 року вручене підозрюваній - 07 липня 2014 року та цього ж дня вона була допитана в якості підозрюваної, хоча раніше 06 липня 2014 року (т.4 а.с.296) слідчий повідомив ОСОБА_4 про завершення досудового розслідування. Крім того, виклад підозри від 24 червня 2014 року відрізняється від змісту пред`явленого до суду обвинувального акту. Все це у сукупності, а також факт направлення слідчим ОСОБА_25 до суду обвинувального акту з власноруч підписаною розпискою про отримання підозрюваною копії обвинувального акту є свідченням неповноти, односторонності, поверхневого проведення досудового розслідування та неналежного виконання вказівок суду касаційної та апеляційної інстанцій при направленні справи на додаткове розслідування.
Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного, обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливі збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
У відповідності до ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в ч.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 №9, «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Згідно положень ч.1 ст.373 КПК України у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, не встановлено достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання, ухвалюється виправдувальний вирок.
В рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають з співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто, таких, які не залишать місце сумнівам. Оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Зокрема стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому. Тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Таким чином, проаналізувавши всі зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про те, що докази, які надала сторона обвинувачення, як на підставу доведеності вини ОСОБА_4 , не є достатніми для визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, а тому, на підставі ст.62 Конституції України, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не можуть бути прийняті судом до уваги, і ОСОБА_4 підлягає виправданню.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не застосовувався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368,370,373,374 КПК України,
ОСОБА_4 визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України та виправдати за недоведеністю в її діяннях складу кримінального правопорушення.
Речові докази: екзаменаційний лист № 2187 на ім`я ОСОБА_5 , посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 , заява №5295 ОСОБА_5 до Державтоінспекції від 09.06.2009 року, талон до посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 , довідка ВДВС Малинського РУЮ про відсутність заборгованості по сплаті штрафів за порушення ПДР ОСОБА_5 , довідка про проходження ОСОБА_5 курсу підготовки водіїв автотранспортних засобів категорії «Е», довідка Малинського МРТМО про те, що ОСОБА_5 дійсно працює в МРТМО на посаді водія ГАЗ-53 07-31 ЖИП - залишити при матеріалах провадження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1