Справа №303/1940/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2021 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_8 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України,
в с т а н о в и в:

В провадженні Мукачівського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.
В судовому засіданні прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування якого прокурор зазначає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися, а обрання іншого менш суворого запобіжного заходу не забезпечить належної поведінки обвинуваченого щодо виконання ним своїх процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні та не дасть можливості запобігти ризикам: зокрема, запобігання спробам з боку обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 .
Потерпіла ОСОБА_4 підтримала клопотання прокурора, просила продовжити відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_6 просив відмовити в задоволенні клопотання про продовження строку його отримання під вартою, посилаючись на те, що ризики наведені прокурором не обгрунтовані та не актуальні, ризик його впливу на потерпілу та свідків є безпідставним, оскільки потерпіла ОСОБА_4 не бажає викликати та допитував в суді свідків. Враховуючи перебування під вартою з 2016 року, відбуття більшої частини покарання, стан його здоров"я, просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов"язання, зобов"язується виконувати процесуальні обов"язки, з"являтися на виклики до суду та не перешкоджати кримінальному провадженню.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_8 в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просив відмовити.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора та матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 30.11.2016 відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому неодноразово продовжувався судом, востаннє ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 10.11.2021 до 29 листопада 2021 року включно.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження (зміну) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст.177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.
Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
При вирішенні питання щодо можливості зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.
Тримання під вартою у відповідності до пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Взяття заявника під варту має бути необхідним для забезпечення його присутності в суді, але водночас інші, менш суворі заходи можуть бути достатніми для досягнення цієї мети (Рішення "Хайредінов проти України"). Затримання особи є настільки серйозним запобіжним заходом, що воно є виправданим, лише якщо інші, менш суворі, заходи були розглянуті та визнанні недостатніми для забезпечення захисту індивідуальних або суспільних інтересів, які можуть вимагати затримання відповідної особи.
Загальне положення щодо розумних строків тримання під вартою викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішеннях у справі "Харченко проти України", "Лабіта проти Італії", згідно з якою розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення.
Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.
У разі якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене абзацом першим цієї частини, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього Кодексу для злочину (злочинів), у якому (яких) підозрюється особа, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або за ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника (законного представника) чи прокурора. Таке звільнення допускається на стадії судового розгляду кримінального провадження і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження.
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_6 було затримано 30.11.2016 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 30.11.2016 відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Вироком Мукачівського міськрайонного суду від 24.11.2017 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду від 29.03.2021 вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 листопада 2017 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасовано, оскільки суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
Відповідно до ч.2 ст.416 КПК України при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.
З урахування того, що ухвала Львівського апеляційного суду від 29.03.2021 про скасування вироку першої існтанції не містить посилань на невідповідність призначеного покарання ОСОБА_6 у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. внаслідок його м"якості та положень частини другої статті 416 КПК України, суд вважає, що строк попереднього ув`язнення, відбутий обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, на теперішній час майже дорівнює співвідношенню, визначеному ч.5 ст.72 КК України максимально можливого строку позбавлення волі, який можливо призначити останньому у даному кримінальному провадженні.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 має бути негайно звільнений судом з-під варти.
Разом із тим, заслухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки та ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати у даному кримінальному провадженні, є запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби.
Згідно ст. 180 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби з покладеннням на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
З огляду на викладене, суд вважає за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який у виді домашнього арешту у певний період доби з використання електронних засобів контролю із покладанням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, оскільки такий вид запобіжного заходу буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст.177, 178, 179, 183, 194, 197, 331, 416, абз.5 п.20-5 Прикінцевих положень КПК України, суд
у х в а л и в:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби із застосуванням електронного засобу контролю до 27 січня 2022 року включно. Заборонити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 19 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступного дня.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 в період домашнього арешту обов`язки:
- не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 19 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступного дня;
- носити електронний засіб контролю;
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися із міста Мукачево без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
- заборонити спілкуватись в будь-який спосіб з потерпілою та свідками по даному кримінальному провадженню.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з під варти негайно в залі суду.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання Мукачівському РУП ГУНП в Закарпатській області.
Мукачівському РУП ГУНП в Закарпатській області негайно поставити на облік ОСОБА_6 та повідомити про це суд.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Мукачівський міськрайоний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1