17.09.21 Справа № 469/399/21
1-кп/469/156/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченої - ОСОБА_4 ,
потерпілої - ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт. Березанка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 від 06.05.2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Коблево Березанського району Миколаївської області, громадянки України, освіта повна загальна середня, не працюючої, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що вона 03.05.2021 року приблизно о 20:00 годині, більш точного часу у ході проведення досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебувала у приміщенні кухні будинку за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . У цей час до приміщення будинку зайшла ОСОБА_5 , яка теж зареєстрована та проживає за цією адресою. Перебуваючи у приміщенні будинку між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт, у ході якого останні вийшли на подвір`я домоволодіння, де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_4 раптово виник умисел, направлений на спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи виниклий умисел ОСОБА_4 , розуміючи, що її діяння є незаконними та протиправними, маючи прямий умисел направлений на спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , цілеспрямовано нанесла один удар долонею правої руки в область обличчя останньої, в результаті чого ОСОБА_5 впала на землю, чим заподіяла потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді гематом правої верхньої кінцівки, в ділянці тазостегнового суглоба справа, пошкодження м`яких тканин обличчя зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вказані дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

У судове засідання потерпіла ОСОБА_5 надала заяву про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення, наслідки відмови від обвинувачення роз`яснені та зрозумілі.

Прокурор та обвинувачена проти закриття провадження з вказаної підстави не заперечували.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, упевнившись, що вони діють добровільно та розуміють наслідки закриття кримінального провадження з вказаної підстави, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з п.7 ч.1, ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Згідно з ч.4 ст.26 КПК України, відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.477 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, статтею 125 КК України.

Вирішуючи питання, чи пов`язане кримінальне правопорушення, інкриміноване обвинуваченій ОСОБА_4 , з домашнім насильством, так як дана обставина відповідно до положень п.7 ч.1, ст.284 КПК України унеможливлює закриття кримінального провадження з цієї підстави, суд виходить з наступного.

За змістом п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Кримінальна відповідальність за домашнє насильство настає за окремою спеціальною нормою кримінального закону, а саме, за ст.126-1 КК України, диспозицією якою визначено, що домашнім насильством є умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Як вбачається зі змісту обвинувального акта щодо ОСОБА_4 , обвинуваченій інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме, що перебуваючи у приміщенні будинку між нею та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт, у ході якого останні вийшли на подвір`я домоволодіння, де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_4 раптово виник умисел, направлений на спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , який вона потім реалізувала шляхом нанесення одного удару долонею правої руки в область обличчя останньої.

Розглядаючи справу щодо подібного суспільно небезпечного діяння за подібних обставин Верховний Суд у своєму висновку, викладеному у Постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 647/1931/19 (провадження № 51-174км20) за насідками розгляду касаційної скарги прокурора, на ухвалу Бериславського районного суду Херсонської області від 26 липня 2019 року, який закрив кримінальне провадження за цим обвинуваченням на підставі п.7 ч.1, ст.284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 8 жовтня 2019 року, якою ухвалу районного суду залишено без змін, зазначив, що Стамбульською Конвенцією домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації (п.23 Постанови).

Однак це жодним чином не свідчить про те, що міжнародні договори мали намір розглядати як «домашнє насильство» будь-яке насильство, що трапляється між членами сім`ї, але яке зумовлене іншими причинами. Суд не має підстав вважати, що законодавець, приймаючи Закон № 2227-VIII, під терміном «домашнього насильства» мав намір визначити більш широке коло діянь, ніж міжнародне законодавство, на імплементацію якого він спрямований (п.24 Постанови).

Тому посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Стамбульською Конвенцією та законом, що ухвалено з метою її імплементації (п.25 Постанови)..

Для того, щоб обґрунтувати застосовність виключення щодо домашнього насильства у пункті 7 частини 1 статті 284 КПК до конкретного випадку, обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого злочину особа є у той же час і жертвою домашнього насильства (п.26 Постанови).

Докази тому, що інкримінований злочин пов`язаний з домашнім насильством, мають бути надані стороною обвинувачення, аби сторона захисту отримала можливість їх спростовувати. Така вимога вже висловлювалась Судом, коли він зазначив, що необхідною умовою визнання судом злочину таким, що пов`язаний із домашнім насильством, є відображення цієї обставини у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) з встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо)».[7] (п.27 Постанови).

У цій справі сторона обвинувачення в обвинувальному акті стверджувала, що ОСОБА_5 вчинив злочин в результаті раптово виниклої сварки. Саме по собі таке формулювання не свідчить про те, що насильство було зумовлено певним дискримінаційним ставленням до потерпілої з боку ОСОБА_5 , мало на меті підтримання панівного становища по відношенню до потерпілої або було одним з епізодів у атмосфері домашнього насильства, що склалася між ОСОБА_5 і його матір`ю (п.30 Постанови).

Залишаючи касаційну скаргу прокурора без задоволення з наведених мотивів Верховний Суд також зазначив, що суд не мав підстав для висновку, що державні органи в цій ситуації вважали потерпілу жертвою домашнього насильства, і, відповідно, що інкримінований злочин був «пов`язаний із домашнім насильством» у значенні пункту 7 частини 1 статті 284 КПК (п.33 Постанови).

Виходячи з викладеного, враховуючи виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення, наведені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000047 від 06.05.2021 року, суд дійшов висновку, що при вирішенні клопотання потерпілої ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення підлягають застосування положень п.7 ч.1, ст.284 КПК України.

Таким чином, судом встановлено наявність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.26, 284, п.2 ч.3 ст.314, ст.ст.372, 477 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:

Кримінальне провадження №0000047 від 06.05.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрити у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 17 вересня 2021 року.

Суддя: