Ухвала

30 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 495/2212/18
провадження № 51-6118ск21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

встановив:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судового рішення в касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання правил цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК), невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК), цей перелік є вичерпним.

Верховний Суд звертає увагу, що згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судом під час ухвалення судового рішення, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.

При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Водночас прокурор, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не бере до уваги, що згідно зі статтями 433, 438 КПК ці питання не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Враховуючи повноваження Верховного Суду, прокурор посилається виключно на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, при цьому приділяє багато уваги аналізу фактичних даних, які містяться в джерелах доказів, не погоджується зі зробленими висновками. Сторона обвинувачення не конкретизує, які норми КПК порушив суд першої інстанції та чому вони є істотними.

Крім цього, приділивши значну увагу рішенню суду першої інстанції, прокурор не розкриває, які істотні порушення вимог КПК допущено судом апеляційної інстанції, посилається лише на те, що цей суд не навів належних мотивів, не проаналізував і не зіставив доводів, викладених в апеляційній скарзі, не дав на кожний із них відповіді та здійснив формальний перегляд, однак не конкретизує, в чому вказані порушення виражені.

Колегія суддів також звертає увагу, що касаційна скарга подана без врахування висновків, викладених у постановах об`єднаної палати від 23 вересня 2019 року (справа № 728/2724/16-к) та від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17), згідно з якими засудження особи під час нового розгляду після скасування виправдувального вироку є крайнім за тяжкістю випадком погіршення становища особи в кримінальному провадженні. Об`єднана палата зробила висновок, що вказані вище норми кримінального процесуального законодавства мають в однаковій мірі застосовуватися як під час нового розгляду після скасування вироку за необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, так і під час нового розгляду після скасування виправдувального вироку.

У зв`язку з цим у ході можливого повторного розгляду справи в суді апеляційної інстанції суд буде позбавлений можливості погіршити становище обвинувачених, оскільки для цього в касаційній скарзі необхідно було вказати на неправильність чи передчасність висновків суду про застосування чи незастосування того чи іншого закону про кримінальну відповідальність як на додаткову підставу для скасування судового рішення, а не лише на істотні порушення кримінального процесуального закону.

Крім того, відповідно до статей 403, 432 КПК не допускається внесення до касаційної скарги доповнень чи змін, які призводять до погіршення становища обвинуваченого, за межами строків на касаційне оскарження.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без руху та надати скаржнику для усунення виявлених недоліків сім днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3