Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4269/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 серпня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 16 жовтня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 серпня 2021 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів до 16 жовтня 2021 року.

Своє рішення суд обґрунтував тяжкістю та характером злочинів, даними про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні злочинів за ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України, один із злочинів є тяжким, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до10 років, а також те, що на даний час розгляд справи не розпочався, не допитані потерпілі та свідки, а тому існує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може впливати на них, переховуватися від суду, вчинити повторні злочини.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави.

Вважає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки прокурором не було доведено обставин, які свідчать про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та наявність ризиків, передбачених п.п. 1-4 ст. 177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Стверджує, що висунуте ОСОБА_6 обвинувачення не може бути виправданням продовження тримання його під вартою.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим заходом і він може бути застосованим тоді, коли жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених у ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які виправдовують продовження дії запобіжного заходу - тримання під вартою.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України, один з яких віднесено до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, що вказує на серйозність обвинувачення.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частина 4 цієї статті передбачає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Однак, як вважає як вважає колегія суддів, суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , не в повній мірі дотримався вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, оскільки не визначивши альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави мотивів для відмови не навів.

Не є обґрунтованими та переконливими висновки суду про неможливість застосування менш суворого запобіжного заходу, у даному випадку альтернативного - застави те, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого з останнього продовження йому строку тримання під вартою не змінилися, оскільки ці питання згідно до сталої практики Європейського суду повинні оцінюватися на час прийняття судом відповідно рішення.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини «Александер Макаров проти Росії» (справа N 15217/07, 12 березня 2009 року) суд вказав, що національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі.

Згідно з вказаним рішенням Суд нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно.

Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей.

Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності справжніх ознак того, що цього дійсно вимагає інтерес суспільства, який не зважаючи на існування презумпції невинуватості переважає правило про забезпечення права на свободу, закріплене в статті 5 Конвенції.

Відповідальність покладається у першу чергу на національні судові органи, щоб у кожному конкретному випадку гарантувати, що тримання підозрюваного під вартою не перевищуватиме розумного часу.

З цією метою вони повинні, належним чином враховуючи принцип презумпції невинуватості, розглянути усі факти, які свідчать «за» і «проти» існування публічного інтересу, який виправдовує відступ від норми статті 5 Конвенції, та повинні навести їх у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення з-під варти.

Це означає, що кожного разу, коли суд має винести рішення щодо доцільності продовження строку тримання під вартою, він повинен заново оцінити підстави для подовження такого запобіжного заходу.

У разі, коли суд продовжує тримання під вартою, кожного разу використовуючи схожі, не кажучи вже про шаблонні, формулювання, не демонструючи, що він насправді приділяє увагу плинові часу, вимоги пункту 3 статті 5 Конвенції не дотримуються.

Суд часто констатує порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у справах щодо України у зв`язку з тим, що навіть коли йдеться про тривалі строки тримання під вартою, національні суди часто обґрунтовують продовження строку тримання заявника під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення….. (див., наприклад, рішення у справах «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02, пп. 59-61, від 6 листопада 2008 року, та «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02, пп. 80-81 і 99, від 10 лютого 2011 року).

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_6 тривалий час перебуває під вартою, згідно з реєстром до обвинувального акту, запобіжний захід йому обрано 24.03.2021 року.

ОСОБА_6 , не судимий, має постійне місце проживання, працює, являється інвалідом другої групи, має неврологічне захворювання та за умовами визначеними лікарською комісією йому протипоказано психоемоційне навантаження та важка фізична праця, він має сім`ю і на його утриманні перебувають одна неповнолітня дитина та малолітня дитина 2020 року народження, а також мати похилого віку, яка також є інвалідом другої групи.

Ці дані про особу обвинуваченого, про його сімейний стан, наявність утриманців, в суді першої інстанції та апеляційному суді не спростовані стороною обвинувачення, судом першої інстанції цим обставинам жодної оцінки не надано, як і не оцінено розумність тривалого застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що з врахуванням цих обставин щодо особи обвинуваченого, тривалості строку тримання під вартою, обґрунтування стороною обвинувачення неодноразового продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, зважаючи на існування презумпції невинуватості, доцільним є визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу застави.

Однак, визначаючи розмір застави, апеляційний суд урахувавши серйозність обвинувачення, наслідки злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , покарання яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винуватим вважає, що максимальний розмір застави, передбачений п. 2 ч.5 ст. 182 КПК України буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки та запобігання ризикам.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

За таких обставин, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у розмірі, що перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 серпня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 16 жовтня 2021 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 16 жовтня 2021 року.

Одночасно визначити розмір застави в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, яка може бути внесена на відповідний депозитний рахунок (Одержувач коштів: Житомирський апеляційний суд, код отримувача (код за ЄДРПОУ):42261525, Банк отримувача: ДКСУ у м. Києві, Код банку отримувача (МФО):820172; Рахунок отримувача: UA 0085932).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожним його викликом, вимогою.

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає м.Новоград-Волинський, Житомирської області, без дозволу суду.

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- заборонити спілкуватися зі свідками, потерпілими у кримінальному провадженні;

Строк дії покладених обов`язків у разі внесення застави встановити до 16 жовтня 2021 року.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі внесення застави у встановленому розмірі оригінал документа з відміткою банку, що підтверджує внесення застави на депозитний рахунок, повинен бути наданий уповноваженій особі або установі, де обвинувачений утримуватиметься під вартою.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: