Справа № 183/6079/21
№ 1-кп/183/1271/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000088 відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дзержинська Донецької області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, одруженої, не працюючої, маючої на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимої:
- 14.09.2020 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, звільненої від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

21 квітня 2021 року в період часу з 08 години 00 хвилин до 09 години 00 хвилин, точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, у ОСОБА_4 , яка знаходилася разом зі знайомим ОСОБА_6 біля будинку № 4 по вул. Калнишевського в м. Новомосковську Дніпропетровської області, раптово виник прямий умисел, направлений на заволодіння майном ОСОБА_6 , а саме: мобільним телефоном марки «Тесnо POP 3», шляхом зловживання довірою.

Реалізуючи свій прямий умисел, направлений на заволодіння майном ОСОБА_6 , 21 квітня 2021 року в період часу з 08 години 00 хвилин до 09 годин 00 хвилин, точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_4 знаходячись біля будинку № 4 по вул. Калнишевського м. Новомосковську Дніпропетровської області, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, попросила у ОСОБА_6 його мобільний телефон марки «Тесnо POP 3» з метою начебто зателефонувати. У свою чергу ОСОБА_6 , повністю довіряючи ОСОБА_4 , передав їй свій мобільний телефон марки «Тесnо POP 3» з метою зробити дзвінок. Заволодівши таким чином мобільним телефоном марки «Тесnо POP 3», ОСОБА_4 переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, пішла в сторону вул. Сучкова м. Новомосковська Дніпропетровської області, і в подальшому викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 1709,05 гривень.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину свою визнала повністю та показала, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винною у пред`явленому обвинуваченні. Також показала, що після знайомства з ОСОБА_6 вони разом сиділи відпочивали на лавочці біля технікуму. В якийсь момент вона вирішила забрати собі його телефон, у зв`язку з чим і попросила у нього мобільний телефон, для здійснення начебто дзвінка. Забравши телефон вона пішла з ним по своїм справам. На даний час через скрутне матеріальне становище вона не відшкодувала потерпілому вартість телефону, але запевняла суд, що відшкодує її, коли з`явиться матеріальна можливість. У скоєному щиро кається, шкодує, що вчинила злочин.
В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченою ОСОБА_4 скоєно кримінальне правопорушення, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували, і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням доказів щодо виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розміру процесуальних витрат, обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, доходить однозначного висновку про те, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому повторно, доведена у повному обсязі і її умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 190 КК України.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій, суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, сукупність усіх обставин у справі.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає її щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці нею своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Суд бере до уваги дані про особу обвинуваченої, яка вину свою визнала повністю, розкаялася у вчиненому, на обліку у лікарів нарколога, психіатра, фтизіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину.

Однак, суд враховує, що ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є хоча й нетяжким, але є злочином.

Також, суд бере до уваги, що обвинувачена ОСОБА_4 за місцем мешкання характеризується негативно, а також те, що заподіяна потерпілому шкода не відшкодована.
Крім того, суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_4 , будучи раніше судимою, перебуваючи на іспитовому строку, на шлях виправлення не стала і знову вчинила кримінальне правопорушення.
Тому, з урахуванням особливостей даного кримінального правопорушення і обставин його вчинення, особи обвинуваченої та її ставлення до скоєного, суд вважає за недоцільне призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу чи виправних робіт, оскільки, окрім того, що остання офіційно не працює, виконання штрафу навіть на рівні мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 190 КК України у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з урахуванням її майнового і сімейного стану (обвинувачена не працює, має на утриманні неповнолітню дитину), а також характеру злочину, який є корисливим кримінальним правопорушенням, буде утрудненим. Також, суд вважає за недоцільне призначення ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі, оскільки зазначений вид покарання не може бути застосований до обвинуваченої, оскільки остання має дитину віком до чотирнадцяти років. За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, але на рівні мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки саме таке покарання буде співмірним меті його застосування та повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченої.
Також, за наявності пом`якшуючої покарання обставини та думки потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні обвинуваченій, суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 2 ст. 190 КК України.
Крім того, судом встановлено, що після постановлення вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.09.2020 року, яким ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням, остання в період іспитового строку вчинила інше кримінальне правопорушення, за яке вона засуджується за цим вироком. Суд звертає увагу на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14.09.2021 року у справі № 127/25037/17, згідно з яким у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком, оскільки законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.

Тому, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, із застосуванням положень п. б) ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.09.2021 року до покарання, призначеного за цим вироком.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді позбавлення волі на вказаний вище строк буде необхідним та достатнім для виправлення засудженої і запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Крім того, вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта, які складають 343,22 грн. (висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 4325-21 від 28.08.2021 року).

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ч. 1 ст. 71, п. б) ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року, і визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком один рік два місяця.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня її фактичного затримання.
Речові докази:

- коробку з мобільного телефону марки «Тесnо POP 3», яка передана на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 залишити за належністю потерпілому ОСОБА_6 ;

- DVD-R диск марки: «НР» на 4.7 gb, білого кольору, на якому міститься інформація з камер відеоспостереження, та договір фінансового кредиту DNZ-94/106695/0 від 21.04.2021 року, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 343 гривні 22 копійки.

Копію вироку вручити обвинуваченій та прокурору негайно, після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1