В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" вересня 2021 р. . Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001084 від 02.04.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, не одруженого, який офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

2 квітня 2021 року, приблизно о 07 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 разом із невстановленою досудовим розслідуванням особою, перебуваючи біля багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_2 , звернув свою увагу на раніше незнайомих підлітків, які проходили повз нього за вищевказаною адресою, серед яких перебували неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_7 . В подальшому, ОСОБА_3 разом із невстановленою досудовим розслідуванням особою, наздогнали вище зазначених підлітків, де під час спілкування у останніх виник словесний конфлікт. У ході словесного конфлікту, ОСОБА_3 спільно з невстановленою досудовим розслідуванням особою, вступили в мовчазну згоду на вчинення відкритого викрадення чужого майна, яке належить неповнолітньому потерпілому ОСОБА_6 та потерпілому ОСОБА_7 . Після чого, ОСОБА_3 погрожуючи потерпілим фізичною розправою, висловив вимогу вийняти все із вмісту кишень та покласти на лавку, а саме: мобільний телефон марки «Nokia 2700», вартістю 1000 грн. 00 коп. в якому перебувала сім-картка з абонентським номером НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_7 та мобільний телефон марки «Huawei 5», вартістю 2500 грн. 00 коп., в якому перебувала сімкарта з абонентським номером НОМЕР_2 , який належить неповнолітньому потерпілому ОСОБА_6 . Неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_7 , усвідомлюючи реальність погрози застосування насильства з боку ОСОБА_3 та невстановленої досудовим розслідуванням особи, що може виразитись в нанесенні ударів та побоїв, сприйняли вказані погрози, як реальні. Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , діючи відкрито для потерпілих, взяв із лавки вище зазначені мобільні телефони та помістив до кишені куртки в яку був одягнений, при цьому невстановлена досудовим розслідуванням особа, знаходилась поруч.

Після чого, потерпілими було висловлено законну вимогу з приводу повернення їхнього майна до вище зазначених осіб, яка останніми була проігнорована. Надалі, ОСОБА_3 та невстановлена досудовим розслідуванням особа з місця вчинення злочину зникли, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим завдали неповнолітньому потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 2500 гривень 00 копійок та потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на суму 1000 гривень 00 копійок.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся, показав, що 02.04.2021, приблизно о 07 годині 00 хвилини, у місті Києві, по вулиці Бажова, 9-А, він разом з наглядно знайомою особою, погрожуючи насильством відкрито викрав 2 мобільні телефони.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із погрозою застосування фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та кваліфікує його дії за ч.2 ст.186 КК України.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який не одружений, працює не офіційно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно із ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно із ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючої обставини, ставлення обвинуваченого до скоєного, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд вважає за доцільне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, та застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ст.76 КК України. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 /п`яти / років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні: 2 диски DVD-R, що зберігаються в матеріалах кримінального провадження - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: