Номер провадження: 11-кп/813/1940/21
Номер справи місцевого суду: 522/6385/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий: суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Дідовичі Новоград-Волинського району Житомирської області, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця мешкання на території м. Одеси, раніше судимого:
- 08.12.2014 року Новоград-Волинським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, в силу ст. 75, 76, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном строком на 1 рік, 11.03.2016 року за рішенням Новоград-Волинського районного суду звільнений по закінченню строку випробувального терміну;
- 25.05.2017 року Новоград-Волинським ВП ГУНП в Житомирській області направлено обвинувальний акт до суду за ч. 2 ст. 289 КК України;
- 09.02.2018 року Новоград-Волинським ВП ГУНП в Житомирській області направлено обвинувальний акт до суду за ч. 1 ст. 185 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина України, уродженця с. Софіївка, Миколаївського району Одеської області, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, з середньою освітою, без постійного місця мешкання на території м. Одеси, раніше судимого:
- 17.06.2003 року Миколаївським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, 22.06.2005 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси в силу ст. 81 КК України звільнений від відбування покарання на умовно-дострокове звільнення з невідбутою частиною 4 місяці 23 дня;
- 21.11.2005 року Миколаївським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, в силу ст.71 КК України приєднано 4 місяці 23 дня невідбутої частини покарання, до відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 10 місяців 23 дня, звільнений 23.07.2009 року по відбуттю строку покарання;
- 12.10.2010 року Миколаївським районним судом Одеської області за ч.2, 3 ст. 185 КК України до 3 років 9 місяців позбавлення волі, 20.12.2013 року звільнений по відбуттю строку покарання;
- 22.10.2018 року Біляївським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та в силу ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 3 роки,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001323 від 21.03.2020 року
установив
Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2021 року, постановленої під час судового розгляду кримінального провадження, було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 11.10.2021 року без визначення розміру застави відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001323 від 21.03.2020 року.
Мотивуючи своє рішення, суд послався на те, що ризики, які були підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу, а саме ризики переховування від суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, ризик того, що обвинувачені можуть знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою схиляння їх до надання неправдивих показів, так як судом ще не досліджувались докази у справі, продовжують існувати з огляду на особу обвинувачених, які обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, яке карається позбавленням волі на строк до 6 років, раніше неодноразово судимі, офіційно не працевлаштовані, ніде не навчаються, офіційно не одружені, що свідчить про відсутність у них міцних соціальних зв`язків, що у сукупності дає достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Вимоги апеляційної скарги
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:
- суд першої інстанції не врахував стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , обумовлений тяжким захворюванням;
- суд першої інстанції безпідставно не визначив обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави, оскільки згідно обвинувального акту він не застосовував насильство до потерпілого.
Крім того зазначає, що суд вийшов за рамки заявлених прокурором ризиків, чим погіршив становище обвинуваченого.
Враховуючи наведене, захисник просив визначити обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
В судове засідання апеляційного суду прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, не з`явився, причини неявки не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника, які вважали за можливе розглянути справу за відсутності прокурора, враховуючи його належне повідомлення про день та час розгляду справи, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності прокурора.

Позиції учасників судового розгляду
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Оскільки ухвала суду першої інстанції в частині вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ніким не оскаржується, апеляційний суд не перевіряє її у цій частині.
Відповідно до 2 абзацу частини 3 статті 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.
Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Судом встановлено, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, не зменшились.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність прокурором існування ризику того, що обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, який обумовлений тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, яке карається позбавленням волі на строк до 6 років, раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, ніде не навчаються, не одружений, у нього немає постійного місця проживання, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.
Крім того, з урахуванням обставин вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_6 а також того, що йому відомі особи потерпілого та свідків, апеляційний суд вважає, що продовжує існувати ризик того, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, які на теперішній час допитаний на стадії досудового розслідування, однак під впливом обвинуваченого можуть змінити показання під час судового розгляду, про що вірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.
Також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, інкриміновані дії ОСОБА_6 вчинив з іншою особою, обвинувачений може незаконно впливати й на цю особу.
Апеляційний суд погоджується з доводами клопотання прокурора та враховує, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, що підтверджує наявність ризику вчинення обвинуваченим іншого злочину та характеризує ОСОБА_6 як особу схильну до вчинення злочинів, а також свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказує на актуальність існування ризику переховування обвинуваченого від суду.
З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого можливо шляхом застосування відносно нього виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак не встановлено підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 судом не було встановлено.
Більш того, в судовому засіданні апеляційного суду сторона захисту визнала наявність ризиків, зазначених прокурором у клопотанні та встановлених як судом першої інстанції так і під час апеляційного розгляду.
Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Разом з тим, при розгляді апеляційної скарги, апеляційним судом встановлені обставини, які тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Відповідно до приписів ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відмовляючи у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про визначення розміру застави, суд першої інстанції виходив з того, що правопорушення було вчинено із застосуванням насильства.

Дійсно, пунктом 1 частини 4 статті 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Системний аналіз зазначених норм закону дозволяє дійти висновку, що вирішення питання щодо доцільності визначення розміру застави є правом суду, яке реалізується у межах дискреційних повноважень, наданих суду ч.4 ст.183 КПК України з урахуванням в сукупності підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 КПК України.

Апеляційний суд враховує обставини скоєння злочину, роль обвинуваченого ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні, особу обвинуваченого, який хворіє на хронічні захворювання, що підтверджується відповідною довідкою, наданою стороною захисту. Також апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_6 з 20.05.2020 року, тобто майже рік та чотири місяці перебуває під вартою, що дещо знижує встановлені ризики.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначене не врахував та дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України.

Більш того, судом першої інстанції не враховано те, що прокурор у клопотання не просив не застосовувати заставу обвинуваченому.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зазначене є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та постановлення апеляційним судом нової ухвали.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд враховує зазначені вище норми законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

Так, позиція Європейського суду з прав людини стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою.

Визначаючи розмір застави, апеляційний суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, роль обвинуваченого ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні, наявність ризиків, та дійшов висновку, що альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб зможе в повній мірі запобігти ризикам, встановлених судом, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків, оскільки, на переконання апеляційного суду, саме такий розмір застави у сукупності з покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом та такий розмір застави здатний стримувати можливу протиправну поведінку обвинуваченого під загрозою звернення застави в дохід держави, та забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, у випадку її внесення, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді чи суду суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково, скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову ухвалу, якою продовжити ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001323 від 21.03.2020 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 11.10.2021 року.

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 181600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень. Обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, з призначенням платежу: застава за обвинуваченого ОСОБА_6 , по справі №522/6385/20.

Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками з обставин скоєння кримінального правопорушення;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.
Строк дії ухвали апеляційного суду становить до 11.10.2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4