КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

25 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, матеріали судового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року,
за участю осіб,
які подали скаргу ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 15 вересня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 відмовила у задоволенні скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві (надалі ТУ ДБР, розташованого у м. Києві), яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі ЄРДР) за заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення від 26.06.2021 вх. № 543-зкп.

Своє рішення слідчий суддя, обґрунтовує тим, що зміст поданої ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заяви від 26.06.2021 вх. № 543-ЗКП не містить відомостей про конкретні обставини вчинення, на думку заявників, кримінального правопорушення, особами, щодо яких подано заяву, натомість міститься лише формальне твердження, про кримінальне правопорушення.

При цьому, у поданій заяві, не міститься викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, про що також повідомлено заявників, листом від 12.07.2021 вих. № 543зкп/11-02-839/21, уповноваженою особою ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, а тому слідчий суддя дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення скарги.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням внесених під час її розгляду уточнень, просять ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.09.2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважену службову особу ТУ ДБР, розташованого у м. Києві невідкладно, але не пізніше 24 годин, з моменту отримання органом досудового розслідування копії ухвали Київського апеляційного суду, внести до ЄРДР відомості за заявою про вчинення кримінальних правопорушень, що зареєстрована уповноваженою службовою особою органу досудового розслідування вх. № 543зкп від 26.06.2021 року та розпочати досудове слідство.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянти зазначають про те, що оскаржувана ухвала є незаконною та не обґрунтованою, винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, без належного та об`єктивного з`ясування фактичних обставин справи викладених в скарзі.

Зокрема, апелянти вказують на те, що з висновками слідчого судді, не згодні, оскільки не досліджено фактичних обставин викладених в їх скарзі, вважають, що за поданою заявою уповноважена особа ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, повинна була внести відомості про вказані в їх заяві кримінальні правопорушення, до ЄРДР після отримання заяви, оскільки в поданій заяві за вх. № 543зкп, про вчинення кримінального правопорушення суддями Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ними були викладені всі елементи складу вчинених правопорушень, передбачених ст. 382, ст. 364 КК України.
Як вважають апелянти, розгляд їх скарги, слідчим суддею здійснювався поверхово, з порушенням норм матеріального та процесуального права, крім того, порушені строки розгляду скарги, яка надійшла до суду 05.08.2021 року, а оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена 15.09.2021 року.

За таких обставин, на думку апелянтів, оскаржувана ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва є незаконною та такою, що позбавляє їх конституційного права на доступ до правосуддя та право на справедливий і публічний розгляд упродовж розумного строку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити; перевіривши матеріали судового провадження за скаргою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, у відповідності до положень, закріплених у ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні прямо передбачена можливість оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020, положення ч. 3 ст. 307 цього Кодексу щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Положеннями ч. 1 ст. 214 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного встановлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей гадати заявнику витяг з ЄРДР.

Відповідно до вимог п. 2 глави 1 розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять у собі достатні фактичні дані про обставини, що можуть об`єктивно свідчити про вчинене кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена законом України про кримінальну відповідальність. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть визнаватися такими, що підлягають обов`язковому внесенню до ЄРДР.

Такий висновок узгоджується з положеннями, закріпленими у ст. 2 КПК України, в якій зазначається про те, що завданнями кримінального провадження є не лише захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а й забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Крім того, приймаючи до уваги ту обставину, що в заяві про вчинення кримінальних правопорушень від 23.06.2021 року, з якою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до ТУ ДБР, розташованого у м. Києві йшлося зокрема про кримінальні правопорушення, вчинені під час здійснення правосуддя суддями Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відповідальність за які передбачена ст.ст. 364, 382 КК України, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Незважаючи на те, що норми кримінального процесуального закону не містять будь-якого особливого порядку щодо внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР щодо суддів, це не означає, що будь-яка заява про вчинення суддею кримінального правопорушення під час здійснення правосуддя підлягає внесенню до ЄРДР.

Як прямо передбачено ч. 2 ст. 126 Конституції України, що визначає гарантії незалежності і недоторканості суддів, вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на час обіймання ними посади судді.

На забезпеченні відповідних гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та в низці інших міжнародних документів, у тому числі «Основні принципи незалежності судових органів», які були ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р., неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України констатував, що «недоторканність суддів один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом».

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у п. 10 своєї постанови № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конститу судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі № 21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».

З урахуванням вищенаведеного, намагання вплинути на суддю або притягнути його до кримінальної відповідальності за прийняття незаконного, на думку особи, судового рішення, шляхом подання заяви або повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення під час розгляду конкретної судової справи, в тому числі в касаційному порядку, може свідчити як про протиправне втручання у здійснення правосуддя, так і про посягання на процесуальну незалежність судді (суддів), що прямо заборонено положеннями, передбаченими ст.ст. 126, 129 Конституції України.

Не вдаючись до правової оцінки змісту заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про вчинення кримінальних правопорушень від 23.06.2021 року, колегія суддів звертає увагу лише на те, що заявники, констатуючи обставини, пов`язані з рухом касаційного провадження у справі № 826/9693/13-а, яке було відкрито ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.08.2014 року за касаційною скаргою ОСОБА_6 зазначають про те, що ухвалами вказаного суду від 05.02.2015 року та 02.04. 2015 року провадження у справі № 826/9693/13-а було зупинено у зв`язку зі зверненням до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення подання до Конституційного Суду України щодо конституційності Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

10 лютого 2016 року Конституційний Суд України відкрив конституційне провадження у справі № 1-26/2016 за конституційним поданням Верховного Суду України та почав розгляд справи, який триває й досі.

05 січня 2018 року для розгляду справи № 826/9693/13-а було визначено новий склад колегії суддів з числа суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду.

Незважаючи на вказані обставини, 10 грудня 2019 року суддя-доповідач ОСОБА_8 одноособово видала ухвалу, якою не лише прийняла до провадження справу № 826/9693/13-а, а й рекомендувала всім учасникам справи до 09.01.2020 року подати додаткові письмові пояснення у межах доводів касаційної скарги.

На виконання вимог наведеної ухвали 08 січня 2020 року, через канцелярію Верховного Суду, заявники подали спільну заяву, в якій серед іншого зазначили про те, що провадження у справі № 826/9693/13-а зупинене ухвалою касаційного суду до набрання законної сили судовим рішенням Конституційного Суду України.

Однак, порушуючи вимоги КАС України, 12 березня 2021 року судді ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 видали ухвалу, якою поновили провадження у справі № 826/9693/13-а та призначили справу до розгляду в судовому засіданні.

Отже, як дослівно зазначено у заяві ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про вчинення кримінальних правопорушень: «…такі дії суддів свідчать про відкрите нехтування чинного законодавства та вчинення умисних дій, спрямованих на перешкоджання справедливому правосуддю. Крім того, вини призвели до перешкоджання та невиконання попередніх ухвал Вищого адміністративного суду України від 05.02.2015 р. та від 02.04.2015 р., що є ознаками вчинення кримінальних злочинів, відповідальність за які встановлена ст. 382 КК України умисне невиконання ухвал суду, що набрали законної сили або перешкоджання їх виконанню та ст.. 364 КК України зловживання владою або службовим становищем.».

Таким чином, зазначені обставини, як вважають заявники, дають підстави стверджувати, що в діях суддів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які постановили ухвалу від 12 березня 2021 року та безпідставно розпочали розгляд справи № 826/9693/13-а, вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, серед яких, зокрема, можуть бути злочини, передбачені ст. 382 та ст. 364 КК України.

Між тим, як зазначалось вище, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення, яка була зареєстрована відповідним органом досудового розслідування 26.06.2021 року за вх. № 543-зкп, слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 дійшла обґрунтованого висновку про те, що факти, викладені у скарзі та доданих до неї документах, зокрема заяві про вчинення кримінальних правопорушень, не містять у собі достатніх та переконливих даних, які б вказували на наявність у діях суддів Верховного Суду ознак, що можуть свідчити про вчинення ними кримінальних правопорушень, а саме по собі звернення заявників з відповідною заявою до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, на думку колегії суддів, фактично зводяться до незгоди із прийнятим суддями Верховного Суду рішенням про поновлення касаційного провадження у справі № 826/9693/13-а та призначення її до розгляду в судовому засіданні.

У зв`язку з цим, доводи наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.09.2021 року є незаконною, необґрунтовано, невмотивованою та постановленою з порушенням вимог ст. 370 КПК України, без надання правової оцінки доказам, що суперечить ст. 94, а також порушує вимоги ст.ст. 2, 55, 213, 214, 303 цього Кодексу, ч. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1, 3, 19, 55, 68, 129-1 Конституції України, а також про те, що відмову у задоволенні скарги на бездіяльність ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, слід розцінювати як свідчення умисного приховування слідчим суддею кримінальних злочинів, вчинених відповідальними посадовими особами, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення вимог апеляційної скарги.

З огляду на вищенаведене, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення від 26.06.2021 вх. № 543-зкп, без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення від 26.06.2021 вх. № 543-зкп, без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 757/42144/21-к

Номер провадження : 11-сс/824/5881/2021

Категорія ч. 2 ст. 309 КПК України

Слідчий суддя у 1-й інстанції ОСОБА_7

Доповідач - суддя ОСОБА_1