ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 615/975/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/1015/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія:ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при секретареві ОСОБА_5 з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілої ОСОБА_9 , належним чином повідомленої про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Валківського районного суду Харківської області від 134 10 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати 6 (шість) місяців позбавлення волі як невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 28.02.2020 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили стосовно ОСОБА_7 застосувати тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» затримавши останнього в залі суду.

Строк покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дати затримання 13 жовтня 2020 року.

Зазначеним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 28 02 2020 року за ч.3 ст.185 КК України, маючи не зняту та непогашену судимість, повторно вчинив умисний корисливий злочин за наступних обставин. Так, 19 08 2020 року близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_10 , проходячи по вул. Гагаріна у м. Валки Харківської області, помітив на дитячому майданчику поблизу домоволодіння №6 дитячий велосипед. Маючи прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна та корисливий мотив, переконавшись у відсутності власника та у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, здійснив крадіжку велосипеда марки «CORSO» вартістю 1399,67 грн., що належить потерпілій ОСОБА_9 , розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з тим рішення суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить пом`якшити призначене вироком покарання та обрати йому мінімальний строк, 3 роки і 2 місяця. змінити в частині призначеного покарання та застосувати до нього положення ст. 69 КК України, призначивши покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений посилається на добровільну видачу ним велосипеду та співпрацювання з органами слідства. Вказав, що з`являвся за першою вимогою, повністю визнав вину та розкаюється. Просив врахувати, що він має мати пристарілу матір, 1944 року народження, яка є дитиною війни та інвалідом і практично не рухається, а також його стан здоров`я, оскільки в 1991 році була йому була видалена селезінка та частково підшлункова залоза. Крім того, в клопотанні просив з`ясувати, чому в строк покарання йому не було зараховано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 19 05 2019 за ст. 185 КК України.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції обґрунтованим та законним.

Потерпіла ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, дії обвинуваченого судом кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання з урахуванням відомостей щодо наявності у нього пристарілої матері та незадовільного стану здоров`я самого обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх позбавленими правових підстав, при цьому виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Загальні засади призначення покарання, визначені в ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

В даному випадку, суд врахував особу винного, а саме те, що ОСОБА_7 не працює, не одружений, відомостей про утримання неповнолітніх дітей не має, мешкає разом з матір`ю, за місцем мешкання компрометуючих відомостей не має, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Також судом враховано щире каяття обвинуваченого, як пом`якшуючу покарання обставину, при цьому, обтяжуючих обставин судом встановлено не було.
Крім того, обираючи покарання, була врахована і тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є тяжким, а також характер та ступінь суспільної небезпеки і сукупність всіх фактичних обставин, які їх характеризуютьСуд врахував, що ОСОБА_10 маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, вчинив нове кримінальне правопорушення. Враховуючи відомості ДУ «Центр пробації» в Харківській області, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим високий, а тому, його виправлення без позбавлення або обмеження волі може становити високу небезпеку для суспільства, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що справедливим та адекватним покаранням для ОСОБА_7 має бути лише позбавлення волі, оскільки останній, будучи раніше неодноразово засудженим за скоєння кримінальних правопорушень пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів та скоєння крадіжок є антисоціальною особою і його виправлення та перевиховання можливе лише за умови відбуття ним покарання в місцях позбавлення волі.

Оскільки ОСОБА_7 після призначення покарання вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 28 02 2020 року, до його відбуття, вчинив новий злочин, судом частково було приєднано невідбуту частину покарання за цим вироком.

Таким чином, судом першої інстанції вже враховано ті обставини, на які посилається обвинувачений як на підстави для призначення йому менш суворого покарання.

Враховуючи викладене, а також конкретні обставини по справі - небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення, а також те, що він належних висновків для себе не зробив, після постановлення вироку через незначний проміжок часу знов вчинив кримінальне правопорушення, діяв повторно, умисно, з корисливих мотивів,колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції доцільно дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливо лише в місцях позбавлення волі і призначив покарання обвинуваченому в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, часткового приєднавши не відбуту частину покарання, призначеного в порядку ч.1 ст. 71 КК України, остаточно визначивши ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, а тому, підстав для обрання більш м`якого покарання немає.

Отже, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Валківського районного суду Харківської області від 13 10 2020 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України, залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ____________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3