Номер провадження: 11-кп/813/2044/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2021 року у кримінальному провадженні №0001403, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.03.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в с. Ульянівка, Миколаївський район, Одеської області, неодруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, повідомленого про підозру за ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 186 КК України у кримінальному провадженні 0000196 від 02.05.2019 р. (досудове слідство проводиться Веселинівським ВП Вознесеньсокого ВП ГУНП в Миколаївській області, зупинене 04.07.2019 у зв`язку з розшуком підозрюваного,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 152 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2021 року під час судового розгляду продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 152 КК України терміном на 60 діб, тобто до 08.11.2021 року, без визначення застави.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю висунутого обвинувачення, наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України є необґрунтованими та в клопотанні прокурора не вказано жодного факту його провини. Також зазначає, що його обвинувачують за ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 125 КК України не маючи жодних доказів, а ті докази які є в справі спростовують саме обвинувачення.

Положеннями ч. 4 ст. 4221 КПК України визначено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Прокурор та захисник були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

До початку судового розгляду від захисника ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд справи без його участі в порядку ч. 4 ст. 4221 КПК України.

Приймаючи до уваги, що учасники процесу були належним чином повідомленні про дату розгляду апеляційної скарги, а в судове засідання доставлений лише ОСОБА_6 який не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора та його захисника та виявив бажання самостійно здійснювати захист, відповідно до вимог ч. 4 ст. 422 КПК України, апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності прокурора та захисника.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

В апеляційні скарзі обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що його обвинувачують за ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 125 КК України не маючи жодних доказів, а ті докази які є в справі спростовують саме обвинувачення.
Щодо перевірки цих доводів апеляційної скарги апеляційний суд, виходить з наступного.

Приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, обрання запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань і інших матеріалів клопотання, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутому ОСОБА_6 обвинувачення у скоєні інкримінованого йому злочину, оскільки позбавлений можливості надати відповідний висновок щодо допустимості чи недопустимості заявлених сторонами кримінального провадження доказів.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про необґрунтованість доказів щодо заявлених стороною обвинувачення ризиків, то апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 неодружений, не працює, не має на утриманні неповнолітніх дітей, обвинувачується у вчинені нетяжкого злочину за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років та на даному етапі відносно нього наявна підозра в іншому органі досудового розслідування у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочин.

Існування зазначеного ризику також підтверджується відомостями про оголошення обвинуваченого у розшук іншим органом досудового розслідування, внаслідок чого кримінальне провадження зупинено.

Також у кримінальному провадженні існує ризик того, що перебуваючи на свободі, обвинувачений ОСОБА_6 матиме змогу незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_8 , яка є його двоюрідною сестрою, оскільки у даному кримінальному провадженні до теперішнього часу судом не допитано потерпілу та обвинувачений може здійснити на неї вплив для надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому апеляційний суд вважає, що існує незначний ступінь ризику можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки він не працює та шляхи надходження його доходів для життєдіяльності не відомі.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 199 КПК України, апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення надано відповідні докази на підтвердження існування ризиків, які на даний час з моменту раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися.

Таким чином, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, існування заявлених прокурором ризиків, беручи до уваги обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 злочину, апеляційний суд вважає доводи обвинуваченого в частині можливості застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу необґрунтованими, оскільки на даний час тримання під вартою обвинуваченого є виправданим, у зв`язку з наявністю публічного інтересу, який переважає над повагою до особистої свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, щодо необхідності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про обвинуваченого та висунуте йому обвинувачення, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2021 року у кримінальному провадженні №0001403, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.03.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 152 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4