Провадження № 1-кп/243/259/2021
Справа №243/4418/20
УХВАЛА
Іменем України

19 жовтня 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів, в режимі відеоконференції в залі № 6 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000185 від 24.06.2019 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк Донецької області, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,-

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Донецьк Донецької області, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258-5 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2020 року в провадження Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258-5 КК України.
Під час підготовчого судового засідання захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_4 , захисником обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_5 , а також письмово захисником обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_8 , який просив провести розгляд без його участі, були заявлені клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.
Клопотання адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору обґрунтоване тим, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст.ст. 3, 91, 110, 291 КПК України з огляду на нечіткість викладеного обвинувачення, а отже порушує гарантоване обвинуваченим право на захист.

Зокрема адвокат ОСОБА_4 у своєму клопотанні вказує, що відповідно до обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні дій із метою фінансового забезпечення окремого терориста та терористичної організації, вчиненого із корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі, тобто у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 258-5 КК України. При цьому прокурором не зазначено, в якій саме редакції КК України він пред`являє обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , оскільки до складання, затвердження, вручення та подання до суду обвинувального акту було змінено редакцію ч. 1 ст. 258-5 КК України. В обвинувальному акті не зазначено, для забезпечення якої саме діяльність, зазначеної у Законі України «Про боротьбу із тероризмом», ОСОБА_7 , як і ОСОБА_6 вчиняв умисні дії і взагалі дії, які інкримінуються ОСОБА_7 , як і ОСОБА_6 , не містять ознак злочину за ч. 2 ст. 258-5 КК України. З обвинувального акту не вбачається, якого саме конкретного терориста та/або представника незаконних збройних формувань (його прізвище, ім`я та по-батькові, дата та місце народження, місце проживання, рід занять, а також ознаки приналежності до терористичної організації) фінансував ОСОБА_7 , як і ОСОБА_6 , та в яких саме діях обвинувачених убачається фінансування таких осіб з огляду на відсутність юридичного зв`язку цих осіб та ТОВ «Ломбард статус». Крім того прокурор використовує в обвинувальному акті кваліфікуючу ознаку злочину - за попередньою змовою із невстановленими особами, зазначаючи, що дії вчинені «при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах», «за допомогою невстановлених досудовим розслідуванням осіб», «точне місце органом досудового розслідування не встановлено», «точну дату та час органом досудового розслідування не встановлено» тощо.
На думку захисника невстановлені на досудовому розслідуванні обставини вчинення злочину неможливо брати за основу обвинувачення осіб, адже це породжує невизначеність обвинувачення, що тягне за собою неможливість розуміння суті обвинувачення та захищатись від такого обвинувачення, а тому проводити судовий розгляд обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 258-5 КК України при відсутності чіткості та зрозумілості обвинувачення не можливо.
Клопотання адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору мотивоване тим, що обвинувачення висунуте ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є неконкретним і не містить, як того вимагає п.5 ч.2 ст.291 КПК України, конкретного опису обставин вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, що не відповідає вимогам п.1 ч.1 ст. 91 КПК України з наступних підстав. Зміст обвинувачення не відповідає диспозиції закону, не містить посилання на мету, мотив та не розкриває суть обвинувачення, яке, виходячи із визначених законом ознак та форми вини цього злочину, є неконкретним. Наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності не дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, позбавляє можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, у зв`язку з чим, конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні викликає сумнівів.
Клопотання адвоката ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту прокурору обґрунтоване тим, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не містить формулювання обвинувачення, що є свідченням недотримання вимог ст. 291 КПК України. На думку захисника зазначене порушення вимог закону порушує права обвинуваченого на захист, оскільки судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, яке сформульоване та викладене в обвинувальному акті, що є суттєвою гарантією справедливого розгляду та вирішення справи і права забезпечення обвинуваченого на захист. З матеріалів справи вбачається, що вказані в обвинувальному акті фактичні обставини кримінальних правопорушень суперечать вказаній в обвинувальному акті правовій кваліфікації, яка не є чітко визначеною з урахуванням положень статей КК України. Також, зміст обвинувального акту викладений таким чином, що з нього фактично неможливо зрозуміти, які фактичні обставини встановлені по справі.

Проводити судовий розгляд обвинувального акту за обвинуваченням у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 258-5 КК України при відсутності чіткості та зрозумілості обвинувачення не можливо. Відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт не міститься відомості про третю особу - ОСОБА_9 , яка є дружиною ОСОБА_6 , та власником майна, яке було вилучено під час обшуку 06 грудня 2018 року, в квартирі АДРЕСА_5 , зокрема грошові кошти та вироби з дорогоцінних металів.
В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підтримали клопотання захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 та просили повернути обвинувальний акт прокурору.
Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання захисників щодо повернення обвинувального акту прокурору, оскільки, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 і ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 291 КПК України, виклад фактичних обставин в ньому є повним, а формулювання обвинувачення відповідає вимогам діючого законодавства.
Вислухавши пояснення та доводи учасників судового розгляду, а саме обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисників ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд дійшов наступного висновку.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Обвинувальний акт, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором та розширеному тлумаченню не підлягають.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Отже повернення обвинувального акту прокурору, передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Формулювання обвинувачення має містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, зокрема, це подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Пунктом 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Суд, надаючи оцінку доводам захисника ОСОБА_4 , знаходить їх обґрунтованими та приймає до уваги з огляду на наступне.
Так, зі змісту обвинувального акту вбачається, що 17.12.2014 року, діючи з відома та за погодженням з ОСОБА_6 , перебуваючи на території Донецької області (точне місце органом досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_7 виконуючи злочинний план дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, бажаючи безперешкодно отримувати незаконні доходи на тимчасово окупованій території Донецької області України та фінансово забезпечувати «терористичну організацію ДНР», при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах та за допомогою невстановлених

органом досудового розслідування осіб організував реєстрацію у рівних частинах спільно з ОСОБА_6 у так званому «департаменті державної реєстрації міністерства доходів і зборів» «терористичної організації ДНР» штучне утворення - так зване ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛОМБАРД СТАТУС» (юридична адреса ДНР 8460, м. Горлівка, Центрально-Міського району, вул. Кірова, буд. 2/43, так званий ідентифікаційний код 50003705, далі - ТОВ «ЛОМБАРД СТАТУС» або товариство), яке не зареєстровано у відповідних органах України та не є платником податків в Україні.
Продовжуючи реалізацію злочинних намірів, у період приблизно з грудня 2014 року до жовтня 2015 року, діючи з відома та за попередньою змовою з ОСОБА_6 , при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах та за допомогою невстановлених органом досудового розслідування осіб ОСОБА_7 організував відкриття у рублях Російської Федерації розрахункового рахунку № НОМЕР_1 ТОВ «ЛОМБАРД СТАТУС», у так званому «Центральному республіканському банку «ДНР», отримання ліцензії № 8 у так званому «державному органі виконавчої влади, який є спеціально уповноваженим органом по питанням ліцензування Радою міністрів ДНР» на здійснення «виробництва ювелірних та подібних виробів», «інші види кредитування», «інші види роздрібної торгівлі поза магазинами», «інші види роздрібної торгівлі у неспеціалізованих магазинах» та організував укладання угоди щодо здійснення охорони з так званим «Управління державної служби охорони міністерства внутрішніх справ ДНР», яке в свою чергу входить до структури зазначеного так званого «Міністерства внутрішніх справ ДНР».
В подальшому, 21.10.2015 року діючи умисно за попередньою змовою та з відома ОСОБА_6 , з метою реалізації спільного злочинного умислу направленого на фінансування терористичної організації «ДНР» та здійснення незаконної фінансово-господарської діяльності на тимчасово окупованій території Донецької області, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах та за допомогою невстановлених органом досудового розслідування осіб ОСОБА_7 організував реєстрацію ТОВ «ЛОМБАРД СТАТУС» за №15-07409 у так званому «Головному управлінні статистики ДНР», а також в так званій «Державній податковій інспекції Центрально-Міського району м. Горлівка ДНР», що контролює сплату податків до так званого «бюджету» «терористичної організації ДНР», який призначений на утримання так званих «установ ДНР», зокрема «Министерства государственной безопасности ДНР», «Министерства внутренних дел ДНР», «судебных органов», «органов прокуратури ДНР», та на утримання незаконних збройних формувань терористичної організації «ДНР».
У період з жовтня 2014 року до жовтня 2016 року, ОСОБА_6 , діючи з відома та спільно з ОСОБА_7 , з метою реалізації попередньо розробленого злочинного плану та організації і налагодження підприємницької діяльності ТОВ «ЛОМБАРД СТАТУС», залучив до злочинної діяльності невстановлених досудовим розслідуванням осіб - мешканців м. Донецька, призначивши їх на посади директора, бухгалтера, регіонального менеджера в ТОВ «ЛОМБАРД СТАТУС», та повідомив про свої злочинні наміри щодо фінансування терористичної організації «ДНР», шляхом сплати непередбачених чинним законодавством України податків, послуг охорони до так званого «бюджету «ДНР» та фінансування окремих членів непередбачених законодавством військових формувань.
У той же період, ОСОБА_6 , діючи з відома та за погодженням з ОСОБА_7 , довів до залучених ним осіб, які постійно мешкають у м. Донецьк Донецької області, необхідність виконання ними функцій з організаційного контролю діяльності товариства, обліку незаконних доходів отриманих від діяльності ТОВ «ЛОМБАРД СТАТУС», подання податкової звітності для сплати так званих «податків» та послуг з охорони до «бюджету «ДНР», формування фінансових звітів за окремий період діяльності підпорядкованих підрозділів товариства, оформлення договорів застави, специфікацій до вказаних договорів, відповідних логістичних документів на вироби та готівкові грошові кошти, забезпечення безперешкодного їх перевезення та подальшої реалізації через мережу ломбардів ТОВ «ЛОМБАРД СТАТУС» на території підконтрольній

представникам «терористичної організації ДНР», а також здійснення кредитно- фінансової діяльності, шляхом надання фінансових кредитів фізичним особам за рахунок особистих грошових коштів під заставу майна на визначений строк та під відсоток, реалізацію ювелірних виробів у 42 ломбардних відділеннях ТОВ «ЛОМБАРД СТАТУС» на тимчасово окупованій території Донецької області та звітування засновникам про отримані підприємством доходи і понесені видатки.
З цією метою, приблизно в травні 2016 року (точну дату та час органом досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_6 , діючи з відома та за погодженням з ОСОБА_7 , маючи намір приховати свою причетність до фінансування терористичної організації «ДНР» та організувати централізований облік доходів та витрат ТОВ «ЛОМБАРД СТАТУС» з метою контролю за його фінансово-господарською діяльністю через мережу Інтернет, запропонував за грошову винагороду своєму знайомому мешканцю м. Києва ОСОБА_10 провести роботи з метою розробки програмного забезпечення бухгалтерського та управлінського обліку «1C» вказаного товариства, не повідомляючи останнього про свої злочинні наміри. При цьому, на прохання ОСОБА_6 вказане програмне забезпечення необхідно було наділити рядом специфічних функцій для ведення обліку діяльності мережі ломбардних відділень, а саме внесення (фіксуванням) анкетних даних клієнта, відомостей щодо ідентифікаційних ознак предметів застави (ювелірних виробів), прикріплення фотознімків документів, що посвідчують особу клієнта тощо.
Приблизно в червні 2016 року ОСОБА_10 завершив розробку та налаштування програмного забезпечення «1C» згідно з визначеними замовником параметрами та передав ключі доступу, у вигляді особистих паролів, ряду працівників ТОВ «ЛОМБАРД СТАТУС», коло яких визначив особисто ОСОБА_6 .
Тоді ж, ОСОБА_6 , діючи за погодженням та з відома ОСОБА_7 з метою забезпечення безперебійної діяльності ТОВ «ЛОМБАРД СТАТУС», фінансування терористичної організації «ДНР» та отримання прибутків на непідконтрольній території України, доручив ОСОБА_10 за грошову винагороду здійснювати на постійній основі забезпечення підтримки працездатності та функціональності, а також адміністрування розробленого ним програмного забезпечення.
У період з червня 2016 року до 06 грудня 2018 року, касири, бухгалтери та інші працівники ТОВ «ЛОМБАРД СТАТУС» використовуючи вказане програмне забезпечення, фіксували відомості щодо виданої готівки, отриманих в заставу цінностей, отриманих прибутків та сплачених до так званого «бюджету «ДНР» «податку з доходів фізичних осіб», «податку на прибуток» та «інші податки», перерахування коштів до так званого «Управління державної служби охорони міністерства внутрішніх справ ДНР» за «охорону приміщень», «пожежну охорону», «послуги сигналізації по охороні ЦК», а також формували клієнтську базу.
У період з 24.08.2016 до 29.06.2018, ОСОБА_6 , реалізовуючи злочинні наміри направлені на фінансування терористичної організації «ДНР» та окремих її учасників, а також власне збагачення, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та використовуючи спільно засноване ними ТОВ «ЛОМБАРД СТАТУС», перерахував до так званого «бюджету «ДНР» грошові кошти у вигляді «податку з доходів фізичних осіб», «податку на прибуток» та «інші податки» на загальну суму 14 462 512,37 російських рублів (згідно курсу НБУ на дні складання відповідних податкових, фінансових та розрахункових документів складає 6 522 070 грн 57 коп.) та до так званого «Управління державної служби охорони міністерства внутрішніх справ ДНР», яке в свою чергу входить до структури зазначеного так званого «Міністерства внутрішніх справ ДНР» за «охорону приміщень», «пожежну охорону», «послуги сигналізації по охороні ЦК» на загальну суму 584 301,14 російських рублів (згідно курсу НБУ на дні складання відповідних податкових, фінансових та розрахункових документів складає 256 978 гривень 11 коп.).
Крім того, у вказаний період ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , використовуючи спільно засноване ними ТОВ «ЛОМБАРД СТАТУС»,

здійснив фінансове забезпечення окремих представників незаконних збройних формувань «терористичної організації ДНР», шляхом надання їм готівкових грошових коштів під заставу цінних металів та ювелірних виробів сумнівного походження на загальну суму 236 597 рублів Російської Федерації (згідно курсу НБУ на дні складання відповідних фінансових та розрахункових документів складає 106 371 грн 6 коп.).
Одним із засадничих принципів кримінального судочинства є право особи на захист, яке закріплено як на національному (зокрема, ст. ст. 20, 42 КПК України), так і на міжнародному (зокрема ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) рівні, складовою якого є право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення таку особу обвинувачують.
Згідно положення п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях надавав оцінку порушенням права на захист осіб на національному рівні саме через відсутність чіткості та зрозумілості обвинувачення (зокрема рішення у справі «Абрамян проти Росії», у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79 тощо).
Крім того, ЄСПЛ постійно наголошує у своїх рішеннях, що положення пп. «а» п. З ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (зокрема рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьс та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н.» та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (зокрема рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Дсиїлос проти Угорщини», п. 47).
Аналогічна позиція щодо «конкретності» формулювання обвинувачення міститься і у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, де зазначено, що суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Тобто національне та міжнародне законодавство закріплює як складову гарантії права на захист - право знати, у чому конкретно обвинувачується особа та у зв`язку із цим мати можливість підготуватись до захисту.
Національне законодавство передбачає можливість перевірки судом чіткості висунутого обвинувачення на підготовчому судовому засіданні та у разі невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України повернути такий обвинувальний акт прокурору.
Відповідно до ст. 283 КПК України однією із форм закінчення досудового розслідування є звернення прокурора до суду із обвинувальним актом.
Відповідно до ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом
Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України закріплено складові обвинувального акту. Так обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Таким чином при формулюванні обвинувачення прокурором мають бути дотримані вищенаведені вимоги щодо гарантії забезпечення обвинуваченому права на захист від конкретного обвинувачення, тобто обвинувачення має бути сформульовано чітко та конкретно із чітким зазначенням часу, місця, способу та інших обставин вчинення злочину.
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні дій із метою фінансового забезпечення окремого терориста та терористичної організації, вчиненого із корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі, тобто у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 258-5 КК України.
При цьому прокурором не зазначено, в якій саме редакції КК України він пред`являє обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (Законом України №361- IX від 06.12.2019 «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», тобто ще до складання, затвердження, вручення та подання до суду обвинувального акту, змінено редакцію ч. 1 ст. 258-5 КК України).
Об`єктивною стороною злочину за ст. 258-5 КК України охоплено дії, спрямовані на сприяння тероризму шляхом фінансування або матеріального забезпечення.
За ст. 258-5 КК України фінансування тероризму передбачає фінансове або матеріальне забезпечення будь-якої кримінально-караної терористичної діяльності.
Відповідно до Закону України «Про боротьбу із тероризмом» (в редакції станом на 04.11.2018 року):
тероризм - суспільно небезпечна діяльність, яка полягає у свідомому, цілеспрямованому застосуванні насильства шляхом захоплення заручників, підпалів, убивств, тортур, залякування населення та органів влади або вчинення інших посягань на життя чи здоров`я ні в чому не винних людей або погрози вчинення злочинних дій з метою досягнення злочинних цілей;
терористичний акт - злочинне діяння у формі застосування зброї, вчинення вибуху, підпалу чи інших дій, відповідальність за які передбачена статтею 258 Кримінального кодексу України. У разі, коли терористична діяльність супроводжується вчиненням злочинів, передбачених статтями 112, 147, 258-260, 443,444, а також іншими статтями Кримінального кодексу України,відповідальність за їх вчинення настає відповідно до Кримінального кодексу України;
терористична діяльність - діяльність, яка охоплює:
-планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів;
-підбурювання до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях;
-організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах;

-вербування, озброєння, підготовку та використання терористів;
-пропаганду і поширення ідеології тероризму;
-фінансування та інше сприяння тероризму;
фінансування тероризму - надання чи збір активів будь-якого роду з усвідомленням того, що їх буде використано повністю або частково:
-для будь-яких цілей окремим терористом, терористичною групою або терористичною організацією;
-для організації, підготовки і вчинення окремим терористом, терористичною групою або терористичною організацією визначеного Кримінальним кодексом України терористичного акту, втягнення у вчинення терористичного акту, публічних закликів до вчинення терористичного акту, створення терористичної групи чи терористичної організації, сприяння вчиненню терористичного акту, будь-якої іншої терористичної діяльності, а також спроби здійснення таких дій.
Однак в обвинувальному акті не зазначено, для забезпечення якої саме діяльність, зазначеної у Законі України «Про боротьбу із тероризмом», ОСОБА_7 , як і ОСОБА_6 вчиняли умисні дії і взагалі дії, які інкримінуються ОСОБА_7 , як і ОСОБА_6 , не містять ознак злочину за ч. 2 ст. 258-5 КК України.
В обвинувальному зазначено, що ОСОБА_7 , як і ОСОБА_6 :
-забезпечив реєстрацію у непередбачений законом спосіб ТОВ «Ломбард статус»;
-організував сплату невстановленими у ході досудового розслідування особами податків до т.зв «бюджету «ДНР» та на охорону приміщень пожежну охорону, послуги сигналізації по охороні ЦК на користь штучного незаконного формування «Міністерства внутрішніх справ «ДНР»;
-здійснював фінансування окремих представників незаконних збройних формувань терористичної організації «ДНР».
При цьому, що означає «забезпечення реєстрації» юридичної особи прокурором не розтлумачено і яким чином обвинувачені, навіть не перебуваючи на території «ДНР», не здійснюючи жодних дій по проведенню реєстрації, забезпечили реєстрацію ТОВ «Ломбард статус».
Також прокурором не розкривається поняття «організація сплати податків та інших платежів».
З обвинувального акту не вбачається, якого саме конкретного терориста та/або представника незаконних збройних формувань (його прізвище, ім`я та по-батькові, дата та місце народження, місце проживання, рід занять, а також ознаки приналежності до терористичної організації) фінансував ОСОБА_7 , як і ОСОБА_6 та в яких саме діях обвинувачених убачається фінансування таких осіб з огляду на відсутність юридичного зв`язку цих осіб та ТОВ «Ломбард статус».
Крім того прокурор також використовує в обвинувальному акті кваліфікуючу ознаку злочину - за попередньою змовою із невстановленими особами, зазначаючи, що дії вчинені «при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах», «за допомогою невстановлених досудовим розслідуванням осіб», «точне місце органом досудового розслідування не встановлено», «точну дату та час органом досудового розслідування не встановлено».
На думку суду невстановлені на досудовому розслідуванні обставини вчинення злочину не можливо брати за основу обвинувачення осіб, адже це породжує невизначеність обвинувачення, що тягне за собою неможливість розуміння суті обвинувачення та захищатись від такого обвинувачення.
З огляду на викладене суд повністю погоджується з доводами захисника ОСОБА_5 з приводу того, що такий виклад обвинувачення є порушенням пп. "а" п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Також суд приймає до уваги і доводи захисника ОСОБА_8 в тій частині, що обвинувальний акт не міститься відомості про третю особу - ОСОБА_9 , яка є дружиною ОСОБА_6 , та власником майна, яке було вилучено під час обшуку 06 грудня 2018 року, оскільки права третьої особи, як учасника судового провадження, порушуються, через неможливість звернення в порядку ч.3 ст. 315 КПК України з клопотаннями до суду під час підготовчого судового засідання.
Питання арешту майна було вирішене слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києві в Ухвалі від 26 грудня 2018 року по справі №761/47762/18 (проваження №1-кс/761/32443/2018) та Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року (запис №71 реєстру матеріалів досудового розслідування).
Проте, в обвинувальному акті, не має жодної інформації про третю особу, що призводить до порушення її прав, оскільки, відповідно до вимог ч. 1 ст. 314 КПК України, після отримання обвинувального акта, суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.
Відповідно до пункту 26 частини першої статті 3 КПК України учасники судового провадження - сторони кримінального провадження, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, представник персоналу органу пробації, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, а також інші особи, за клопотанням або скаргою яких у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється судове провадження.
Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого, ч. 3 ст. 315 КПК України.
Не зазначення в обвинувальному акті відомостей про ОСОБА_9 позбавляє суд можливості повідомити її про дане кримінальне провадження, а безпосередньо сама ОСОБА_9 позбавляється права на звернення з клопотанням про скасування заходів забезпечення кримінального провадження під час підготовчого судового засідання.
Такі суперечності у своїй сукупності, на думку суду, позбавляють суд можливості роз`яснити обвинуваченим суть висунутого обвинувачення у відповідності до вимог ст. 348 КПК України.
Неконкретне обвинувачення, пред`явлене обвинуваченим, призведе до порушення їх прав на захист та позбавить суд можливості роз`яснити їм суть обвинувачення, що гарантує обвинуваченим право захиститися від чітко сформованих інкримінованих обставин вчинення кримінального правопорушення та залежно від цього обрати певну лінії захисту.
Недотримання вказаних вимог закону при складанні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження, зокрема принципу верховенства права та законності, які застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; а також виключає можливість визначення судом меж пред`явленого обвинувачення та роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про

правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі "Даллос проти Угорщини", п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом "b" п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції").
Судом також приймаються до уваги доводи захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_4 з приводу того, що покладення в основу обвинувального акту необґрунтованої підозри, пред`явленої ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , є порушенням їх права на захист та зазначає наступне.
Як зазначив в своїй постанові від 21 квітня 2021 р. Верховний Суд (провадження № 295/12923/19), виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК) по суті є консистенцією усього обвинувального акта.
Незважаючи на те, що чинним КПК не передбачені наслідки неспівпадіння викладу фактичних обставин кримінального правопорушення у повідомленні про підозру і обвинувальному акті, а тим більше в обвинувальних актах, врученому обвинуваченому і направленому до суду, усталена судова практика свідчить про те, що випадки, коли обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, не збігається з викладом фактичних даних у повідомленні про підозру мають визнаватися істотними порушеннями вимог КПК.
Структурні елементи, які входять до підозри та формалізуються у повідомленні про підозру, мають повністю відтворюватися в обвинувальному акті. У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або при зміні первинної підозри, слідчий, прокурор зобов`язані знову вручити особі повідомлення про підозру з виконанням вимог ст. 278 КПК.

Щодо цього кримінального провадження Верховний Суд зазначив, що коли обвинувальний акт, направлений до суду, не є ідентичним обвинувальному акту, врученому обвинуваченому, та істотно відрізняється від повідомлення про підозру, по суті призвів до ситуації, коли протягом судового розгляду особа була дезінформована в питаннях сутності і характеру обвинувачення, що, у свою чергу, порушує базовий міжнародний стандарт, закріплений у пункті «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено право особи бути негайно і детально поінформованою зрозумілою для неї мовою про характер і причини висунутого обвинувачення, і ставить під сумнів легітимність висунутого обвинувачення.

З аналізу змісту обвинувального акту та останньої пред`явленої обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підозри вбачається, що їх зміст є ідентичним та не містить розбіжностей.

Однак ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.01.2019 року, (справа № 761/64/19; провадження № 1-кс/243/761/609/2019) про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 19.02.2019 року (справа № 761/64/19), було встановлено, що підозра висунута ОСОБА_6 є необґрунтованою, інкриміновані ОСОБА_6 дії не містять ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 258-5 КК України та взагалі відсутня об`єктивна сторона інкримінованого злочину. Зазначено, що доказів обґрунтованої підозри причетності ОСОБА_6 до фінансування тероризму, тобто до вчинення дій, передбачених у диспозиції ч.2 ст.258-5 КК України, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб у великому розмірі, матеріали справи не містять.

17 липня 2019 року підозрюваним ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри. Однак жодних слідчих розшукових дій, для повідомлення нової підозри, органом досудового слідства не проводилось, будь-які нові докази їх винуватості добуті не були, що підтверджується відомостями з Реєстру матеріалів досудового розслідування доданого до обвинувального акту.
Дослідивши обвинувальний акт відносно обвинувачених, суд встановив, що він повністю відповідає змісту зміненого повідомлення про підозру від 17.07.20219 року, однак, яке, в свою чергу, не містить істотних відмінностей з підозрою від 06.12.2018 року, яка судом апеляційної інстанції визнана необґрунтованою, встановлена відсутність об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 258-5 КК України.
Відповідно до ст. 90 КПК України рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.
На думку суду, покладення в основу обвинувального акту підозри, яка визнана судами першої та апеляційної інстанції необґрунтованою, порушує базовий міжнародний стандарт, закріплений у пункті «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено право особи бути негайно і детально поінформованою зрозумілою для неї мовою про характер і причини висунутого обвинувачення, і ставить під сумнів легітимність висунутого обвинувачення.
З огляду на викладене суд вважає, що наведені порушення вимог КПК України є істотними та свідчать про невідповідність направленого обвинувального акту вимогам кримінально-процесуального закону і унеможливлюють призначення судового розгляду, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для приведення у відповідність вимогам чинного КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 314-1, 331, 376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт й додатки до нього у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000185 від 24 червня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258-5 КК України - повернути прокурору.
Копію ухвали направити для виконання до Офісу Генерального прокурора та до відома учасникам кримінального провадження.
Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали проголошено 25.10.2021 року.

Суддя Слов`янського
міськрайонного суду
Донецької області ОСОБА_1