Єдиний унікальний номер справи 333/5307/17
Номер провадження 1-кп/333/118/21
ВИРОК
Іменем України
13 вересня 2021 року місто Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, має середню освіту, офіційно не працевлаштований, одружений, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 14 вересня 1995 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.140 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі, звільнений 13 серпня 1997 року на підставі Закону України «Про амністію» від 26 червня 1997 року;

- 29 жовтня 1997 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.3 ст. 140 КК України (1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 3 березня 2001 року по відбуттю строку покарання;

- 8 липня 2005 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.115 КК України до 14 років позбавлення волі, звільнений 27 липня 2016 року по відбуттю строку покарання;

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_5 будучи особою раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову вчинив кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

Так, 26 серпня 2017 року приблизно о 18 год. 00 хв. ОСОБА_5 , знаходячись поблизу кафе «Паровоз», розташованого по проспекту Соборний 6-Г в м.Запоріжжі побачив потерпілого ОСОБА_6 , який розмовляв по мобільному телефону. Маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, ОСОБА_5 наніс потерпілому ОСОБА_6 один удар правою рукою в область лівого ока, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 , згідно висновку експерта № 2144 від 28.08.2017 року тілесні ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока з садном на нижній повіці, крововилив на білковій оболонці лівого ока, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_5 шляхом ривку відкрито викрав у ОСОБА_6 мобільний телефон «Lenovo A2010-a» вартістю 2 000 грн. в чохлі вартістю 100 грн., усього на суму 2 100 грн.

Після чого ОСОБА_5 залишив місце скоєння кримінального правопорушення разом з вкраденим майном, яким розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальних збитків на суму 2100 грн.

Крім того, 29 серпня 2020 приблизно об 11 год. 00 хв. ОСОБА_5 , спільно з невстановленою в ході досудового розслідування особою (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження), знаходячись біля супермаркету «АТБ», розташованого по проспекту Соборному 1-В в м. Запоріжжя, заздалегідь розподіливши між собою ролі відповідно до яких невстановлена досудовим слідством особа перша нанесла в спину потерпілому ОСОБА_7 удар, в результаті якого останній впав на землю. Далі, ОСОБА_5 та невстановлена особа нанесли потерпілому ОСОБА_7 не менше п`яти ударів ногами та кулаками рук по тулубу, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 , згідно висновку експерта № 1018 від 07.09.2020 року тілесні ушкодження у вигляді синця в лівій навколо-очній ділянці, на передній поверхні лівого передпліччя в середині третині, на передній поверхні правого передпліччя в середній третині, на передній поверхні грудної клітини в проекції тіла грудини на рівні 3-го ребра, садно на задній поверхні правого передпліччя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, та скориставшись безпораднім станом потерпілого, невстановлена досудовим розслідуванням особа шляхом ривку, відкрито для останнього викрала з правої руки сумку, в якій знаходились грошові кошти в сумі 70 грн., мобільний телефон марки «Нuawei» моделі «P Smart Plus, вартість якого, згідно висновку експерта №1302-20 від 08.09.2020 року, складає 3 300 гривень, посвідчення учасника бойових дій та перепустку на ім`я потерпілого ОСОБА_7 , картку ОТП Банку, які не представляють матеріальної цінності для потерпілого.

Після чого ОСОБА_5 спільно з невстановленою особою залишив місце скоєння кримінального правопорушення разом з вкраденим майном, яким розпорядилися на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_7 матеріальних збитків на суму 3 370 грн.

Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений.
Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Позиція обвинуваченого.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав, надав показання щодо епізоду з потерпілим ОСОБА_6 , що ввечері 26 серпня 2017 року він разом із знайомим ОСОБА_8 в приміщенні кафе «Паровоз», розташованого біля залізничного вокзалу м. Запоріжжя, та двома незнайомими чоловіками на ім`я ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вживали спиртні напої. Через деякий час він вийшов з кафе, підійшов ОСОБА_8 , вони розмовляли. Він побачив, що на зупинці виникла штовханина між ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та потерпілим. Він підійшов до них, розняв, спитав, що трапилось. ОСОБА_9 або ОСОБА_10 відповів, що потерпілий почав штовхатись, вони нанесли йому кілька ударів. Потерпілий в цей час кудись пішов. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запропонували поїхати на ринок ОСОБА_12 , забрати якісь речи. Він разом з ними, а також ОСОБА_8 сіли в трамвай, поїхали в бік центру міста. ОСОБА_9 або ОСОБА_10 дістав з карману мобільний телефон «Lenovo» і спитав як скинути налаштування. Він пояснив, як це зробити. Коли трамвай зупинився на зупинці «Автовокзал», до нього зайшли поліцейські. Вони підійшли до нього і ОСОБА_8 , вивели з трамвая, обшукали, нічого не знайшли. Вони відвели його на відстань від трамваю, поліцейський нахилився, підняв з землі мобільний телефон, заштовхав телефон йому в карман. Він викинув телефон на землю. Поліцейській підняв телефон, викликав слідчо-оперативну групу. Коли приїхали слідчі, провели огляд, вилучили з землі телефон. Його та ОСОБА_8 відвезли в райвідділ поліції, де вже знаходився потерпілий. Поліцейській вказав потерпілому на нього, а потім слідчий провів впізнання, де потерпілий його впізнав. Телефон у потерпілого він не викрадав, вважає, що це зробили ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яких поліцейські не затримали і вони поїхали трамваєм.

По епізоду щодо потерпілого ОСОБА_7 надав показання, відповідно до яких 29 серпня 2020 року приблизно об 11 годині він на привокзальній площі залізничного вокзалу м. Запоріжжя біля магазину АТБ познайомився з чоловіками, як пізніше з`ясувалось ОСОБА_7 та чоловіком на ім`я ОСОБА_13 . В ході бесіди він відвернувся, а коли повернувся, то побачив, що потерпілий сидить на землі, а ОСОБА_13 вихопив з його рук барсетку і почав тікати. Тоді він побіг за ОСОБА_13 , але останній зник в невідомому напрямку, залишивши при цьому після себе викрадені речі, а саме посвідчення та перепустку на ім`я потерпілого та картки, які він підібрав та в подальшому хотів повернути останньому. В цей день приблизно о 14 год. він був запрошений працівниками поліції до Комунарського райвідділу, де його затримали та при особистому огляду, крім його особистих коштів та речей, були вилучені посвідчення учасника бойових дій та перепустка на ім`я ОСОБА_7 . Під час судових дебатів обвинувачений ОСОБА_5 змінив покази та пояснив, що під час його затримання та особистого огляду речі потерпілого у нього не вилучались. Вважає, що протокол його затримання в порядку ст. 208 КПК України сфальсифікований, оскільки речей потерпілого у нього не було, грабіж відносно останнього він не вчиняв, а зазначене посвідчення та перепустка ОСОБА_14 , на його думку, було вилучено у ОСОБА_13 під час його затримання працівниками поліції та занесено до протоколу його затримання.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінальних правопорушень.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченими ОСОБА_5 його вина у вчиненні інкримінованих йому діянь повністю підтверджується дослідженими та перевіреними у судовому засіданні наступними доказами.

По епізоду відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_6 :
Потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що ввечері 26 серпня 2017 року разом із знайомими зайшов в кафе «Паровоз», яке розташовано на привокзальній площі м. Запоріжжя, де розпивали спиртні напої. У нього задзвонив телефон, він вийшов з приміщення, став говорити по телефону. В цей час до нього підійшли кілька чоловік, один із яких, як пізніше з`ясувалось обвинувачений ОСОБА_5 , вдарив його кулаком руки в область лівого ока, вихопив телефон «Lenovo» та пішов у бік трамвайної зупинки. В подальшому були викликані працівники поліції, яким він описав прикмети нападника. Через деякий час, він разом з працівниками поліції на службовому автомобілі приїхали до зупинки трамваю «Автовакзал» в м.Запоріжжя, де були затримані чоловіки та вилучений його мобільний телефон. Він впізнав та вказав на ОСОБА_5 як на особу, яка його вдарила та заволоділа його телефоном.

Потім він поїхав в райвідділ поліції, де написав заяву про притягнення до відповідальності нападника. Через деякий час в райвідділ поліції привезли мобільний телефон, який у нього було викрадено. В приміщенні поліції при проведенні впізнання він впізнав та вказав на ОСОБА_5 як на особу, котра вдарила його та викрала мобільний телефон. Під час розслідування слідчий повернув йому мобільний телефон «Lenovo A2010-a», який був викрадений у нього.

В судовому засіданні він вказав, що безпосередньо обвинувачений ОСОБА_5 вдарив його кулакам руки в обличчя та викрав телефон.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що 26 серпня 2017 року він разом з інспектором поліції ОСОБА_16 в складі автомобільного патруля несли службу вулицями м.Запоріжжя. Ввечері вони отримали повідомлення, що біля залізничного вокзалу «Запоріжжя-1» побили та пограбували чоловіка. Вони приїхали на залізничний вокзал, до них підійшов потерпілий, який повідомив, що незнайомий чоловік вдарив його в обличчя, забрав мобільний телефон, описав прикмети нападника. На обличчі у потерпілого були тілесні ушкодження. Хтось сказав, що схожий чоловік поїхав трамваєм в сторону центра міста. Вони поїхали у зазначеному напрямку. На зупинці «Автовокзал» стояв трамвай, вони зайшли в салон, де побачили чоловіка, який за прикметами, наданими потерпілим, був схожий на нападника. Разом з ним був ще один чоловік. Вони їх затримали, вивели з трамваю. Під час огляду у обвинуваченого ОСОБА_5 виявлено мобільний телефон. Через деякий час інший екіпаж патрульної поліції привіз потерпілого, якому показали затриманих. Потерпілий вказав на ОСОБА_5 , пояснивши, що саме він вдарив його і забрав мобільний телефон. Після цього вони викликали слідчо-оперативну групу, якій передали затриманого.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що працює патрульним поліцейським. Ввечері 26 серпня 2017 року разом з інспектором патрульної поліції ОСОБА_18 вони патрулювали вулицями міста Запоріжжя. Після 17 год. в ефірі пройшло повідомлення, що біля кафе «Паровоз» на залізничному вокзалі «Запоріжжя-1» стався грабіж, повідомлені прикмети підозрюваного, що він може їхати трамваєм. Вони поїхали уздовж трамвайної колії в сторону центра міста. На зупинці «Автовокзал» зупинився трамвай, вони зайшли в салон. В трамваї вони побачили чоловіка, який за прикметами був схожим на нападника. Це був обвинувачений ОСОБА_5 . Разом з ним був ще один чоловік. Вони вивели цих чоловіків з трамваю. У обвинуваченого в одязі поліцейські знайшли мобільний телефон. Невдовзі поліцейські привезли потерпілого, він вказав на ОСОБА_5 як на особу, котра пограбувала його. Поліцейські викликали слідчо-оперативну групу, якій передали затриманих.

Протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.08.2017 року, відповідно до якого 26.08.2017 року поблизу кафе «Паровоз», розташованого по проспекту Соборному, 6-Г, в м. Запоріжжі, відносно ОСОБА_6 невідомим чоловіком скоєно грабіж та викрадено мобільний телефон (т.1, а.с.113).

Протоколом огляду місця події від 26 серпня 2018 року, з якого вбачається, що 26.08.2017 року о 18 год. 30 хв. біля зупинки «Автовокзал» в м. Запоріжжі виявлено ОСОБА_5 , на відстані 1 м. від якого знайдено мобільний телефон чорного кольору «Lenovo» в корпусі чорного кольору (т.1, а.с.114-115).

Висновком судово-медичної експертизи №2144 від 28.08.2017 року, згідно з яким потерпілому ОСОБА_6 дією тупого предмета спричинено синець навколо лівого ока з садном на нижній повіці, крововилив на білковій оболонці лівого ока, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що підтверджує висновок суду про застосування до потерпілого насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я. (т.1, а.с.116).

Висновком додаткової судово-медичної експертизи №2145д від 28.08.2017 року, вказані тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_6 утворились не менш ніж від однієї травматичної дії, чим підтверджуються пояснення потерпілого про механізм спричинення йому тілесних ушкоджень. (т.1, а.с.117);

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 26.08.2017 року з додатками, відповідно до якого 26.08.2017 року о 18 год. 30 хв. в присутності двох понятих захисника було затримано ОСОБА_5 , який пояснив, що грабіж відносно потерпілого не вчиняв (т.1 а.с.124-126);

Речовими доказами: мобільний телефон мобільний телефон «Lenovo A2010-a» в чохлі чорного кольору (т.1, а.с.118-119);

З метою оцінки вказаних доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом досліджено такі процесуальні рішення, документи та інші матеріали:

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0003484 від 26.08.2017 року (т.1 а.с.111).

Рапорт чергового Комунарського ВП Дніпровського ВП в Запорізькій області про вчинений злочин. (т.1 а.с.112);

Постанова про визнання речових доказів від 26.08.2017 року (т.1 а.с.118);

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

За змістом ч.1 ст. 228 КПК України забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання.

Наданий прокурором в якості доказу протокол пред`явлення для впізнання від 26 серпня 2017 року по епізоду відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_6 суд визнає недопустимим з таких підстав.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що перед проведенням впізнання слідчий показав його потерпілому ОСОБА_6 , після чого потерпілий його впізнав.

Потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що після вчинення відносно нього грабежу, він разом з працівниками поліції на службовому автомобілі приїхали до зупинки трамваю «Автовокзал» в м. Запоріжжя, де був затриманий працівниками поліції ОСОБА_5 та він вказав на нього, як на особу яка його вдарила та заволоділа його телефоном.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_17 суду пояснили, що після затримання ОСОБА_5 в трамваї, поліцейські привезли потерпілого, якому показали затриманого. Потерпілий вказав на ОСОБА_5 як на особу, що вдарила його і забрала мобільний телефон.

З наведених підстав протокол пред`явлення для впізнання від 26 серпня 2017 року суд визнає неналежним та недопустимим доказом та не приймає до уваги на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєні вказаного злочину, оскільки його проведено в порушення вимог ч.1 ст. 228 КПК України.

По епізоду відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_7 :
Потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, 29 серпня 2020 року в денний час доби в кафе, яке розташовано на території ринку біля залізничного вокзалу в Запоріжжя, він познайомився з чоловіком на ім`я ОСОБА_13 , з яким та іншими чоловіками в тому числі з обвинуваченим ОСОБА_5 почали розпивати спиртні напої. Після чого він повідомив, що йому потрібно додому та направся на зупинку громадського транспорту розташованої біля супермарктеу «АТБ», при цьому ОСОБА_13 та обвинувачений ОСОБА_19 також пішли за ним. Коли він прямував до зупинки, то сзаду його вдарили в спину від чого він впав на землю, де побачив ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_19 , які стали його бити ногами у руками в різні частині тулубу (нанесли не менше 4-5 ударів), після чого чоловік на ім`я ОСОБА_13 вирвав в рук його барсетку, при цьому ручка від барсетки залишилась у нього в руці, а сама барсетка у ОСОБА_13 . Далі ОСОБА_13 та обвинувачений ОСОБА_5 побігли в невідомому напрямку з викраденою барсеткою, в якій знаходився мобільний телефон марки «Нuawei» вартістю 3000 грн., посвідчення учасника бойових дій, картка ОТП Банку, візитівки, які не представляють матеріальної цінності для нього. Коли нападники зникли, він підійшов до водія маршрутного таксі, який був очевидцем подій та останній викликав поліцію, яка доставила його до Комунарського райвідділу для з`ясування обставин та проведення слідчих дій.

На даний час йому повернули лише посвідчення учасника бойових дій, перепустку.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що він працює на ринку Анголенко в м.Запоріжжя, де продає та скуповує мобільні телефони. Щодо подій вченого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого не пам`ятає оскільки пройшло багато часу. Він підтверджує, що за цим фактом вчиненого злочину на досудовому розслідуванні його допитували в якості свідка щодо придбання мобільного телефону та за його участю проводилось впізнання за фотознімками, де він впізнав та вказав на особу, у якої придбав мобільний телефон.

Протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.08.2020 року, відповідно до якого 29.08.2020 року о 12 годині поблизу магазину «АТБ», розташованого по проспекту Соборному, 1В, в м. Запоріжжі, відносно ОСОБА_7 невідомим чоловіком здійснено відкрите заволодіння його майном, а саме барсеткою (т.3, а.с.61).

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 29.08.2020 року з додатками, відповідно до якого 29.08.2020 року о 18.год. 16хв. в присутності захисника та двох понятих було затримано ОСОБА_5 , під час якого у останнього було виявлено та вилучено посвідчення учасника бойових дій, перепустка на ім`я потерпілого ОСОБА_7 , банківські карти, візитівки ( т.3, а.с.62-65).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 29.08.2020 року з додатками, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_5 , як чоловіка, який 29.08.2020 року об 11 годині біля магазину АТБ по проспекту Соборному в м. Запоріжжя заволодів його майном, а саме барсеткою, при цьому наносив удари по обличчю та тілу (т.3, а.с.66-69).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 07.09.2020 року за фотознімками з додатками, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_21 впізнав ОСОБА_5 , як чоловіка, який 29.08.2020 року об 11 годині біля магазину АТБ по проспекту Соборному в м. Запоріжжя завдав тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 та заволодів його майном (барсеткою) (т.3, а.с.97-99).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 08.09.2020 року за фотознімками з додатками, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_20 впізнав ОСОБА_5 , як чоловіка, який 29.08.2020 року запропонував йому придбати мобільний телефон «Нuawei» моделі «P Smart Plus» (т.3, а.с.101-104).

Висновком судово-товарознавчої експертизи №1305 від 08.09.2020 року згідно з якого, середня ринкова вартість викраденого мобільного телефону марки «Нuawei» моделі «P Smart Plus» складає 3300 грн. (т.3, а.с.90-92);

Висновком судово-медичної експертизи №1018 від 07.09.2020 року, тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_7 у вигляді синця в лівій навколо-очній ділянці, на передній поверхні лівого передпліччя в середині третині, на передній поверхні правого передпліччя в середній третині, на передній поверхні грудної клітини в проекції тіла грудини на рівні 3-го ребра, садно на задній поверхні правого передпліччя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, утворилися від дії тупих предметів в травмовані ділянки, давність утворення яких не суперечить строку вказаному в обставинах справи, що підтверджує висновок суду про застосування до потерпілого насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я. (т.3, а.с.94-97).

Речовими доказами: посвідчення учасника бойових № НОМЕР_1 ім`я ОСОБА_7 , перепустка на ім`я ОСОБА_7 , банківська карта «Приват-Банк», банківська карта «ОТП-Банк», чек «Приват-Банк, картка «Епіцентр», 11 візитівок (т.3, а.с.85-87)

З метою оцінки вказаних доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом досліджено такі процесуальні рішення, документи та інші матеріали:

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0002264 від 29.08.2020 року. (т.3 а.с.58-59).

Рапорт чергового Комунарського ВП Дніпровського ВП в Запорізькій області про вчинений злочин, а саме 29.08.2020 року 12 годині поблизу магазину «АТБ», розташованого по проспекту Соборному, 1В, в м. Запоріжжі, невідомі побили чоловіка та вихопили барсетку (т.3, а.с.60).

Ухвала слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.09.2020 року про арешт майна. (т.3, а.с.83-84)

Постанова про визнання речових доказів від 01.09.2020 року. (т.3 а.с.85)

Позиція сторони захисту по епізоду пограбування потерпілого ОСОБА_6 та Мотиви Суду.
Суд не погоджується з позицією захисту, про те, що судом першої інстанції не виконано вказівки, зазначені в Ухвалі Дніпровського Апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року, а саме не надано оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості і достатності у зв`язку з наявністю протиріч, а саме в показаннях потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 та обвинуваченого ОСОБА_5 .

Так, допитаний 13.04.2021 року в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 беззаперечно вказав на обвинуваченого ОСОБА_5 , який 26 серпня 2017 року приблизно о 18 год. 00 хв. поблизу кафе «Паровоз» завдав йому тілесні ушкодження та заволодів його мобільним телефоном. Крім того, після вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення і його затриманням працівниками поліції на зупинці трамваю «Автовокзал» в м. Запоріжжя, він в присутності працівників поліції безпосередньо вказував на обвинуваченого, як на особу, яка його вдарила та заволоділа його телефоном.

Свідки ОСОБА_23 і ОСОБА_17 показали, що ОСОБА_5 було затримано на зупинці з викраденим телефоном після вчинення посягання за прикметами, які надав потерпілий. Невдовзі був доставлений потерпілий, який вказав на ОСОБА_5 як на особу, котра його пограбувала.

Будь-яких підстав не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_17 суд не вбачає, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та з іншими матеріалами кримінального провадження. Вказані докази, досліджені судом і визнані належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини справи.

Щодо клопотання сторони захисту у дослідженні показань потерпілого ОСОБА_6 , зафіксованих в судовому засіданні від 03.04.2018 року та усунення протиріч відповідно до яких ОСОБА_6 не впізнавав ОСОБА_24 , як особу, яка здійснила пограбування, то суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

Так, 13.04.2021 року в судовому засіданні відповідно до вимог ч.ч. 2,3,5-14 ст.352, ст.353 КПК України допитано потерпілого ОСОБА_6 , який беззаперечно вказав на ОСОБА_5 як на особу, яка його пограбувала за вищезазначених обставинах.

Зважаючи на вищезазначене, суд не досліджує показання потерпілого ОСОБА_6 від 03.04.2018 року, оскільки вони не відповідають вимогам ст.ст.23, 95,225 КПК України.

Щодо протиріч в показаннях свідка ОСОБА_22 , зазначених в Ухвалі Дніпровського Апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року, то зважаючи, що згідно актового запису №1582 від 26 лютого 2018 року ОСОБА_25 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у віці 22 років, за клопотанням сторони захисту в судовому засіданні відтворено звукозапис допиту свідка ОСОБА_26 від 03.04.2018 року. В ході допиту він пояснив, що в серпні 2017 року ввечері він разом з ОСОБА_5 , а також двома іншими чоловіками випивали в кафе «Паровоз» біля залізничного вокзалу. Ці двоє після розпиття спиртного пішли в бік трамвайної зупинки. Він побачив там штовханину, потім ці чоловіки сіли в трамвай. Він разом з ОСОБА_5 також сіли в цей трамвай, який рухався в центр міста. Коли трамвай зупинився на автовокзалі, зайшли поліцейські, які затримали його і ОСОБА_5 . Мобільного телефону у ОСОБА_5 він не бачив, обставини події пам`ятає погано, оскільки був напідпитку.

Однак суд не враховує показання свідка ОСОБА_25 з наступних підстав.

По-перше, згідно з ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Свідок зобов`язаний давати показання слідчому, прокурору, слідчому судді та суду, а експерт - слідчому судді та суду в установленому цим Кодексом порядку.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Статтею 96 КПК України передбачено, з метою з`ясування достовірності показань свідка, сторони кримінального провадження мають право ставити свідку запитання щодо його можливості сприймати факти, про які він дає показання, а також щодо інших обставин, які можуть мати значення для оцінки достовірності показань свідка.

Для доведення недостовірності показань свідка сторона має право надати показання, документи, які підтверджують його репутацію, зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність свідка.

Свідок зобов`язаний відповідати на запитання, спрямовані на з`ясування достовірності його показань.

Свідок може бути допитаний щодо попередніх показань, які не узгоджуються із його показаннями.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 97 КПК України суд має право визнати неможливим допит особи, якщо вона відсутня під час судового засідання внаслідок смерті або через тяжку фізичну чи психічну хворобу.

Відповідно до досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального проводження №40004017 від 06.12.2018 року, а саме Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню, 05.12.2018 року до Комунарського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області надійшов рапорт прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2, про те що виходячи з ухвали Апеляційного суду Запорізької області за скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , в діях ОСОБА_22 вбачаються ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 384 КК України.

Відповідно до рапорту прокурора ОСОБА_3 , з якого вбачається що під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, під час судового слідства свідок ОСОБА_8 змінив свої показання надані під час досудового розслідування щодо причетності ОСОБА_5 у вчиненні злочину, що в свою чергу послугувало однією з підстав Ухвалю Апеляційного суду Запорізької області від 07 листопада 2018 року скасування вироку Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24.05.2018 року та закриттю кримінального провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

За таких обставин суд не враховує показання свідка ОСОБА_22 від 03.04.2018 року оскілки вони не відповідають вимогам ст.225 КПК України та протирічать вимогам ст.ст.23,95 КПК України, а також суд або сторони кримінального провадження позбавленні можливості відповідно до вимог ст.96 КПК України з`ясувати та оцінити достовірність його показань та допитати ОСОБА_22 щодо попередніх показань, які не узгоджувались із його показаннями від 03.04.2018 року.

По-друге, показання свідка ОСОБА_22 від 03.04.2018 року протирічать показанням потерпілого ОСОБА_6 , який під час досудового розслідування та судового розгляду беззаперечно вказав на обвинуваченого ОСОБА_5 як на особу, яка вчинила відносно нього грабіж, свідків ОСОБА_23 і ОСОБА_17 , які показали, що ОСОБА_5 було затримано на зупинці з викраденим телефоном після вчинення злочину за прикметами, які надав потерпілий, а невдовзі доставлений потерпілий вказав на ОСОБА_5 як на особу, котра його пограбувала.

Дослідивши вищезазначені докази у їх сукупності, суд не вбачає будь-яких підстав не довіряти показанням вказаних свідків та потерпілого, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та з іншими матеріалами кримінального провадження. Вказані докази, досліджені судом є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини справи.

Суд не погоджується з позицією захисту, що протокол огляду місця події від 26.08.2018 року жодним чином не доводить причетності ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого правопорушення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

З протоколу огляду місця події від 26 серпня 2018 року вбачається, що 26.08.2017 року о 18 год. 30 хв. біля зупинки «Автовокзал» в м. Запоріжжі виявлено ОСОБА_5 , на відстані 1 м. від якого знайдено мобільний телефон чорного кольору «Lenovo» в корпусі чорного кольору.

Даний мобільний телефон та сумку чорного кольору вилучено та спаковано до спеціального пакету № 4231563 (т.1, а.с.114-115).

Тому твердження сторони захисту, що судом не з`ясовано чи було вилучено мобільний телефон у ОСОБА_5 під час огляду або під час його затримання та обшуку в порядку ст.207, 208 КПК України, вказане в Ухвалі Дніпропетровського Апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року, не відповідає з`ясованим та дослідженим в судовому засіданні обставинам кримінального провадження.

Щодо думки сторони захисту, що під час складання протоколу огляду місця події від 26.08.2017 року були порушені вимоги ст.ст. 209, 210 КПК України (момент затримання та доставлення ОСОБА_5 до відділу поліції), то жодним чином зазначені обставини не впливають на хід виявлення та фіксацію відомостей, зазначених в протоколі огляду місця події, його складання, який відповідає вимогам ст.237 КПК України. Суд визнає його належним, допустимим, достовірним доказом, який у сукупності з показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_15 та іншими доказами підтверджують вчинення ОСОБА_5 інкримінованого діяння.

Щодо звернення сторони захисту з клопотанням від 28.08.2017 року до органу досудового розслідування про проведення слідчих (розшукових дій) на підтвердження непричетності ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого діяння, то відповідно до постанови від 29.08.2017 року слідчим зазначене клопотання задоволено частково (т.1 а.с.130-135).

Стороною захисту під час судового розгляду не наданого жодного доказу (клопотання, ухвали слідчого судді, тощо) щодо оскарження порядку ст.303 КПК України рішень, дій чи бездіяльності слідчого або не заявлено відповідних клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій в порядку ст.333 КПК України.

Щодо твердження сторони захисту про надане клопотання про проведення психофізичної експертизи (детектор брехні) ОСОБА_5 , то під час судового розгляду відповідне клопотання ані обвинуваченим ОСОБА_19 , ані його захисником не заявлялось.

Позиція сторони захисту по епізоду пограбування потерпілого ОСОБА_7 та Мотиви Суду
На думку сторони захисту в протоколі затримання ОСОБА_5 від 29.08.2020 року неправильно зазначено час фактичного затримання, протокол складено в порушення вимог ст.107 та п.9 ст.236 КПК України, захиснику не надано примірник протоколу та опис вилученого майна. Також в протоколі зазначені понятими: ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , відомості про яких, згідно довідки відділу поліції №4 від 02.02.2021 року та №1389/45/02/03-2021 року на адвокатський запит, у книзі затриманих та відвідувачів відділу поліції за серпень-вересень 2020 року відсутні.

Суд не погоджується з позицією сторони захисту щодо визнання протоколу затримання ОСОБА_5 від 29.08.2020 року неналежним та недопустимим доказом з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 208 КПК України Уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:

1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;

2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;

3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України;

4) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.

Частиною 3 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.208 КПК України про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. У разі якщо на момент затримання прізвище, ім`я, по батькові затриманої особи не відомі, у протоколі зазначається докладний опис такої особи та долучається її фотознімок. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору.

Відповідно до ч.7 ст. стаття 223 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

Обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.

Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

Зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

Так, з протоколу затримання ОСОБА_5 від 29.08.2020 року з додатками вбачається, що 29.08.2020 року о 18.год. 16 хв. в присутності захисника ОСОБА_29 , понятих ОСОБА_27 та ОСОБА_28 в каб. №3 Комунарського ВП по вул. Космічній буд. 40 у м. Запоріжжя затримано ОСОБА_5 (час фактичного затримання 16.00 год.), що було зафіксовано на технічний засіб фіксації - мобільний телефон SAMSUNG A50 на змінний носій інформації карту пам`яті «Micro SD». Під час затримання в останнього було виявлено та вилучено посвідчення учасника бойових дій та перепустка на ім`я ОСОБА_7 , банківські карти, банківський чек, дисконтна карта, 11 візитівок.

Зауважень та доповнень до протоколу затримання від захисника та затриманого не надійшло. ОСОБА_5 відмовився підписати протокол, що засвідчено підписом понятих та захисника.

Тому посилання сторони захисту на порушення вимог ч.9 ст.236 та ст.107 КПК України при проведенні та складанні протоколу затримання ОСОБА_5 від 29.08.2020 року не відповідає вимогам КПК України, оскільки вищезазначена процесуальна дія не регламентується відповідними нормами КПК, а проведена відповідно до вимог ст.207-210 КПК України, протокол затримання складено відповідно до вимог ч.5 ст.208, ст.209, ст.104, ч.7 ст.223 КПК України.

Щодо відсутності відомостей про понятих ОСОБА_27 та ОСОБА_28 у книзі затриманих та відвідувачів відділу поліції за серпень-вересень 2020 року, то чинним КПК України не передбачено ведення обліку затриманих та відвідувачів відділу поліції. Протокол затримання ОСОБА_5 складено відповідно до вимог ч.5 ст.208, ст.104, ч.7 ст.223 КПК України, тому він є належним та допустимим доказом.

Щодо твердження сторони захисту про обов`язок сторони обвинувачення допитати понятих ОСОБА_27 та ОСОБА_28 відповідно до вимог ч.7 ст.223 КПК України, суд приходить до наступних висновків.

По-перше, відповідно до ч. 2, 3 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ч. 3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Відповідно до ч.7 ст.223 КПК України понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

Зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

Тому посилання сторони захисту на обов`язок сторони обвинувачення щодо допиту зазначених понятих не відповідає вимогам КПК України.

По-друге, під час досудового розслідування ні підозрюваним, ні стороною захисту відповідне клопотання щодо допиту в якості свідків понятих ОСОБА_27 та ОСОБА_28 відповідно до вимог ч.7 ст.223 КПК України не заявлялось, а було заявлено під час судового розгляду 23.06.2021 року (т.3, а.с.155-156). Суд задовольняючи клопотання, зобов`язав сторону захисту забезпечити явку на 05.07.2021 року для допиту в якості свідків понятих ОСОБА_27 та ОСОБА_28 шляхом надання повісток під розпис (т.3 а.с183-184), однак сторона захисту не забезпечила явку зазначених осіб, тому суд не мав змоги їх допитати.

Щодо доводів сторони захисту про порушення порядку проведення та складання протоколу впізнання від 29.08.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_7 та протоколів впізнання за фотознімками від 07.09.202 року за участю свідка ОСОБА_21 та свідка ОСОБА_20 від 08.09.2020 року.

На думку захисту протокол впізнання за участю потерпілого ОСОБА_7 складений з порушенням вимог КПК України, відповідно до довідки відділу поліції №4 від 02.02.2021 року №1389/45/02/03-2021 у книзі затриманих та відвідувачів відділу поліції за серпень-вересень 2020 року відсутні відомості щодо понятого ОСОБА_27 , а понята ОСОБА_30 , статисти ОСОБА_28 , ОСОБА_31 та ОСОБА_32 перебували у ВП з 19.20 год. до 22.41год. 29.08.2020 року, з 21.30 до 00.12 год., тобто після проведення впізнання.

Протоколи впізнання за фотознімками складено з порушенням вимог КПК, оскілки на момент проведення вказаної слідчої дії ОСОБА_5 перебував під вартою, тому слідчий мав можливість провести впізнання за зовнішнім виглядом, відсутні опис усіх осіб, які пред`являлись для впізнання за номерами, а також відсуне зазначення про те, хто є тією особою, яку свідок впізнав на відповідних фото.

Суд не погоджується з позицією сторони захисту щодо визнання зазначених протоколів впізнання недопустимим доказом з наступних підстав.

Відповідно до ст. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Перед тим як пред`явити особу для впізнання, їй пропонується у відсутності особи, яка впізнає, зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являються.

Особі, яка впізнає, пропонується вказати на особу, яку вона має впізнати, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала.

Відповідно до ст.231 КПК України про проведення пред`явлення для впізнання складається протокол згідно з вимогами цього Кодексу, у якому докладно зазначаються ознаки, за якими особа впізнала особу, річ чи труп, або зазначається, за сукупністю яких саме ознак особа впізнала особу, річ чи труп.

У разі проведення пред`явлення для впізнання згідно з правилами, передбаченими частинами п`ятою і шостою статті 228 цього Кодексу, у протоколі, крім відомостей, передбачених цією статтею, обов`язково зазначається, що пред`явлення для впізнання проводилося в умовах, коли особа, яка пред`явлена для впізнання, не бачила і не чула особи, яка впізнає, а також вказуються всі обставини і умови проведення такого пред`явлення для впізнання. У такому разі анкетні дані особи, яка впізнає, до протоколу не вносяться і не долучаються до матеріалів досудового розслідування.

Якщо проводилося фіксування ходу слідчої (розшукової) дії технічними засобами, до протоколу додаються фотографії осіб, речей чи трупа, що пред`являлися для впізнання, матеріали відеозапису. У разі якщо пред`явлення для впізнання проводилося в умовах, коли особа, яку пред`явили для впізнання, не бачила і не чула особи, яка впізнає, всі фотографії, матеріали відеозаписів, за якими може бути встановлена особа, яка впізнавала, зберігаються окремо від матеріалів досудового розслідування.

Так, відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 29.08.2020 року з додатками до нього, потерпілий ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_5 як чоловіка, який 29.08.2020 року об 11.00 годині біля магазину АТБ по проспекту Соборному в м. Запоріжжя заволодів його майном, а саме барсеткою, при цьому наносив удари в обличчя та по тулубу. Впізнання проведено уповноваженою особою з 18 год. 56 хв по 19 год. 04 хв. в приміщенні кабінету №3 Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області за участю понятих ОСОБА_27 , ОСОБА_33 , статистів ОСОБА_28 , ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , захисника ОСОБА_29 . Протокол складено уповноваженою особою, підписано всіма учасниками слідчої дії, зауважень та доповнень до протоколу не надійшло (в тому числі від ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_29 ) (т.3, а.с.66-69);

Чинним КПК України не передбачено ведення обліку затриманих та відвідувачів відділу поліції, тому протокол пред`явлення особи для впізнання від 29.08.2020 року складено у відповідності з вимогами ст.ст.228,231 КПК України і є належним та допустимим доказом.

Щодо порушення порядку складання протоколів впізнання за фотознімками від 07.09.202 року за участю свідка ОСОБА_21 , та свідка ОСОБА_20 від 08.09.202 року, суд приходить до наступних висновків

Відповідно до ч. 6,7 ст. 228 КПК України за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Так, відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 07.09.2020 року за фотознімками з додатками до нього свідок ОСОБА_21 впізнав ОСОБА_5 , як чоловіка, який 29.08.2020 року об 11 год. 30 хв. біля магазину АТБ по проспекту Соборному в м. Запоріжжя завдав тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 та заволодів його майном (барсеткою), а відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 08.09.2020 року за фотознімками з додатками нього свідок ОСОБА_20 впізнав ОСОБА_5 , як чоловіка, який 29.08.2020 року запропонував йому придбати мобільний телефон «Нuawei» моделі «P Smart Plus».

Протоколи впізнання складено уповноваженою особою, підписано всіма учасниками, зауважень та доповнень до протоколів не надійшло, а тому протоколи пред`явлення особи для впізнана за фотознімками від 07.09.2020 року та 08.09.2020 року складено відповідно до вимог ст.ст.228,231 КПК України і вони є належними та допустимими доказами.

Висновки суду щодо винуватості обвинуваченого.
Отже, оцінюючи у сукупності всі дослідженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що зібраними доказами у кримінальному провадженні поза межами розумного сумніву підтверджується вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих правопорушень.

З таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення та кваліфікує його дії за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Мотиви призначення судом покарання.
Призначаючи покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини. Судом також враховуються положення ч.2 ст.50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставити у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином. Вину у його вчиненні ОСОБА_5 не визнав. Також суд приймає до уваги вік та здоров`я обвинуваченого, його суспільну небезпечність, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не є інвалідом, такі характеризуючи особистість данні як: раніше неодноразово судимий, має постійне місце проживання та реєстрацію, офіційно не працевлаштований.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, думку потерпілих, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання та вимоги, зазначені в абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», з метою запобігання вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання, пов`язане з позбавленням волі, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування положень ст.ст.69,75 КК України судом не встановлено.

Оскільки Ухвалою Дніпровського Апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2018 року відносно ОСОБА_5 скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції, під час якого збільшився обсяг обвинувачення, то суд призначає покарання обвинуваченому ОСОБА_5 пов`язане з позбавленням волі близьке до максимального, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України

Водночас суд зауважує, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 року та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 року, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , суд виходить з наступного. Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 29.08.2020 року ОСОБА_5 був фактично затриманий о 16 годині 00 хвилин 29.08.2020 року. Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 31.08.2020 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає за необхідне до вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому залишити тримання під вартою.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні складають 326,80 грн. за залучення експертів на проведення судової товарознавчої експертизи.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Враховуючи, що процесуальні витраті, зазначені в обвинувальному акті документально підтверджені матеріалами кримінального провадження, тому суд вирішує про стягнення з обвинуваченого зазначених витрат на користь держави.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.366-368,370-371,376,395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти ) років та 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний - тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 29 серпня 2020 року.

Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26 серпня 2017 року по 07 листопада 2018 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 326,80 грн. за залучення експертів на проведення судової товарознавчої експертизи.

Речові докази:

- мобільний телефон «Lenovo A2010-a» в чохлі чорного кольору - залишити за належністю потерпілому ОСОБА_6 ;

- ніж в ножнах повернути обвинуваченому ОСОБА_5 ,

- сумку чорного кольору, яка зберігаються в камері схову речових доказів Комунарскього ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області знищити;

- посвідчення учасника бойових № НОМЕР_1 та перепустку - залишити за належністю потерпілому ОСОБА_7

- банківську карту «Приват-Банк», банківську карту «ОТП-Банк», чек «Приват-Банк, картку «Епіцентр», 11 візитівок повернути за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1