ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №:11-кп/818/1868/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.296 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого та прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 19 02 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, працюючого неофіційно менеджером, який має вищу освіту, розлученого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 28 05 2014 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до обмеження волі строком на 2 роки 6 місяців, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України з призначенням покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертиз у розмірі 3714 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Вказаним вироком встановлено, що 23 червня 2017 року, приблизно о 23-30 годині, ОСОБА_7 в компанії разом з двома невстановленими особами, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи раптово виниклий сумісний злочинний умисел групи та діючи з хуліганських спонукань, ігноруючи правила поведінки, знаходячись у громадському місці почали безпідставно чіплятися та нецензурно висловлюватися стосовно раніше незнайомих відвідувачів кафе «Арома-Кава», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 17, а саме, до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які не реагуючи на поведінку зазначених осіб, зайшли до приміщення кафе. Приблизно о 23-35 годині, ОСОБА_7 , діючи з раптово виниклих хуліганських мотивів, що виразилися у бажанні показати свою зверхність до оточуючих, на ґрунті расової ворожнечі, маючи злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, поєднаний з особливою зухвалістю, що виразився в умисному пошкодженні майна, належного ОСОБА_10 , а саме автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 , який ОСОБА_7 умисно ударив металевою палкою в праве скло пасажирської двері вказаного автомобіля, від чого скло розбилося, а також умисно ударив металевою палкою в лобове скло автомобіля, від чого скло розбилося. Впродовж зазначених дій ОСОБА_13 прохав ОСОБА_14 припинити протиправні дії, але останній не реагуючи на зауваження та присутність оточуючих осіб, продовжував реалізовувати свій злочинний умисел, чим заподіяв ОСОБА_13 , згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса №19735 від 01.11.2017 матеріальну шкоду на загальну суму 22410,05 грн.
Одразу після пошкодження автомобіля, до ОСОБА_7 та ОСОБА_13 підійшли двоє не встановлених осіб, один з яких наніс два удари кулаком правої руки в ділянку носа та правого ока потерпілого, після чого наніс чисельні удари по тулубу ОСОБА_13 , внаслідок яких потерпілий впав на землю. Після чого, вищезазначені особи разом із ОСОБА_7 почали наносити чисельні удари (точну їхню кількість встановити не вдалося можливим), руками та ногами по тулубу потерпілого, один з зазначених осіб, схопивши ОСОБА_13 за комір футболки, почав його душити, та в цей час ОСОБА_7 , продовжуючи діяти з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка виражалась в злочинному порушенні громадському порядку, яке тривалий час та вперто не припинялось, нехтуючи існуючими правилами та нормами поведінки в суспільстві, демонструючи п`яну завзятість, використовуючи нікчемний привід, наблизився до ОСОБА_13 , який в цей момент знаходився на колінах на землі, та предметом, спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень, а саме ножем, наніс один удар в ліве плече потерпілого. Внаслідок злочинних дій вищевказаної групи осіб, ОСОБА_13 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми носу у вигляді перелому кісток носу з незначним зміщенням кісткових уламків, садна на задній поверхні правого ліктьового суглобу та у ділянці проекції верхнього та нижнього полюсу правого наколінника, які згідно висновку експерта № 4494-Ая/17 від 18.07.2017 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалість якого не перевищує 6 днів, але не перевищує 3-х тижнів та синці та садна, які згідно висновку експерта № 449417 від 18 07 2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В результаті протиправних дій ОСОБА_7 ОСОБА_13 були спричинені тілесні ушкодження, а саме: рана лівого плеча, яка загоїлась з утворенням рубця належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалість якого перевищує 6 днів, але не перевищує 3-х тижнів та синці та садна, які згідно висновку експерта №4494- Ая/17 від 18 07 2017 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Хуліганські дії припинились у зв`язку з тим, що потерпілий, злякавшись нападу, втік.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.4 ст. 286 КК України як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинений групою осіб, із предметом спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень (хуліганство).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить про скасування вироку з посиланням на його незаконність та про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст. 296 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги та не надано належної оцінки тому факту, що на досудовому слідстві обвинувачений ОСОБА_15 не був забезпечений правом на захист. Останньому, під час проведення слідчої дії впізнання особи право на захист не роз`яснялось.

Крім того, вказує, що хоча у протоколі слідчого експерименту від 17 10 2017 року потерпілий ОСОБА_13 і зазначив, що саме ОСОБА_7 , наніс йому удар ножем у ліве плече, проте під час допиту у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 вказав, що самого моменту удару ножем він не бачив і щоб його бив саме бублик він не бачив.

Вказані розбіжності у показах потерпілого, на думку захисника дають всі підстави критично ставитись до його свідчень в тому числі викладених у протоколі слідчого експерименту, у зв`язку з чим вважає, що такі докази не можуть бути покладені в обґрунтування вироку.

Зазначив також, що оскільки рана на лівому плечі у ОСОБА_13 була виявлена лише під час додаткового огляду та яка вже була не раною, а рубцем, а інформація щодо хірургічної обробки вказаної рани та накладення швів відсутня, версія потерпілого щодо спричинення йому ОСОБА_7 ножового поранення під час конфлікту спростовується.

Вважає, що вищевикладене свідчить про недоведеність факту спричинення ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_13 будь-яких тілесних ушкоджень, в тому числі рани лівого плеча, що в свою чергу спростовує наявність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

На вищевказаний вирок була також подана апеляційна скарга прокурора, проте останній до початку розгляду справи відмовився від неї, надавши письмову заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги, просили про задоволення апеляційних вимог у повному обсязі.

Прокурор просила залишити апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення.

Потерпілий ОСОБА_13 про дату та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, проте у судове засідання не з`явився. Будь-яких клопотань або заяв, які б перешкоджали розгляду справи, до апеляційного суду не надавав.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
При постановленні обвинувального вироку, суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. По справі здобуто докази, що були отримані у встановленому законом порядку, є належними та допустимими, у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, поза розумним сумнівом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні під час ухвалення вироку обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.296 КК України не визнав та пояснив суду, що він ввечері 23 червня 2017 року повертався додому та біля метро «Студентська» зустрівся з малознайомими хлопцями 4-5 осіб біля кафе «Арома-Кава» за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 17 та вони разом стали випивати спиртні напої коньяк, випили декілька чарок. Потім, до кафе під`їхав автомобіль «Мерседес», з якого вийшов потерпілий ОСОБА_13 з іншими особами та зайшли до кафе. Образливі розмови були через скло, жестами щось показували. В подальшому, ОСОБА_13 вийшов з кафе та вдарив його по голові телескопічною дубинкою і він впав на землю. Була сварка, в якій він не приймав участі, оскільки лежав під лавкою, ножа в нього не було. Бачив розбитий автомобіль, однак автомобіль не бив. Потім, він. зайшов до кафе і показував, що в нього розбита голова. Він дав свій телефон дружині ОСОБА_13 , потім приїхала охорона і він пішов. В процесі слідства потерпілий йому дзвонив та вимагав гроші, що його розшукували він не знає, затримали в ОСОБА_16 . В дебатах обвинувачений також пояснював, що можливо він щось образливе і говорив на адресу потерпілого, однак не бив його та не шкодив автомобіль, а телефон свій дав дружині потерпілого для того, щоб щось з`ясувати.

Проте, незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов правильних висновків про наявність у діях обвинуваченого складу вищевказаного кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку.

Твердження апеляційної скарги щодо відсутності у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами кримінального провадження, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_13 , який в судовому засіданні пояснив, що він 23 червня 2017 року, пізно ввечері, близько 23-00 годині зайшов разом з друзями та дружиною до кафе «Арома-Кава», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 17, автомобіль поставив біля вікна кафе. Біля кафе до них стали чіплятися молоді люди, ображати їх і на вулиці почали бити його автомобіль. Через вікно він бачив, що ОСОБА_17 також бив його автомобіль. Бублик з іншими особами виражалися нецензурною лайкою на його адресу, говорили навіщо він приїхав в Україну іноземець, лаялися. В подальшому, ОСОБА_17 з іншими молодими особами бив його, від ударів він впав на землю, обвинувачений ОСОБА_17 його вдарив та порізав чорним ножем руку. Потім, він злякавшись, втік, а коли повернувся через 15 хвилин, ОСОБА_17 та інших вже не було. Автомобіль він відремонтував і претензій з приводу ремонту не пред`являв;
- показаннями свідка ОСОБА_18 , яка в судовому засіданні пояснила, що в 2017 році працювала в кафе «Арома-Кава», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 17. Вказувала, що влітку 2017 році був конфлікт в кафе та бійка, учасниками якої були потерпілий ОСОБА_19 та обвинувачений ОСОБА_17 . З приводу конфлікту пояснила, що потерпілий був з дружиною та друзями і до них стали чіплятися молоді люди разом з ОСОБА_17 , знімати на телефон, ображати, виражатися нецензурною лайкою. Потім були крики на вулиці і потерпілий вийшов з кафе. Бачила, що 4 особи на вулиці б`ють ногами потерпілого, котрий лежав на землі. Потім їй дружина потерпілого сказала, що побили її чоловіка та його автомобіль. Вона бачила розбитий автомобіль біля кафе (розбиті фари, скло, пом`ята фара, зверху на автомобілі стояла клумба). ОСОБА_17 , коли повернувся до кафе, говорив дружині потерпілого, що побив їх автомобіль, однак все відшкодує. Коли повернувся після бійки потерпілий в кафе, в нього було розбите лице.

Будь-які підстави вважати, що показання потерпілого та свідка є недостовірними відсутні, оскільки вони є логічними, послідовними та несуперечливими, а також додатково підтверджуються:

- заявою ОСОБА_13 від 24 06.2017 року до поліції про те, що він просить прийняти заходи до невідомих, які 23 06 2017 року за адресою: м. Харків, Валентинівська, 17 біля кафе «Арома-кава» пошкодили його автомобіль та нанесли йому тілесні ушкодження (а.с. 126 т.1);
- даними протоколу огляду місця події від 24 06 2017 року з фототаблицею, в ході якого було оглянуто автомобіль «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 біля вул. Валентинівська, 17 в м. Харкові та зафіксовані пошкодження автомобіля: вибите передне скло передньої правої двері, розбите скло водійської двері, на копоті знаходиться грунт, пошкоджене лобове скло. (а.с. 127-135 т.1);
- даними висновку лікаря спеціаліста ХМКЛ швидкої та невідкладної медичної допомоги від 24 06 2017 року щодо огляду потерпілого ОСОБА_13 та встановлення в нього діагнозів хірургом, травматологом (а.с. 144-145 т.1);
- даними висновку експерта №4494-Ая/17 від 18 07 2017 року, згідно якого, з урахуванням даних із наданої медичної документації, консультативного висновку лікаря-рентгенолога, у ОСОБА_10 мають місце наступні ушкодження: закрита травма носу у вигляді перелому кіст з незначним зміщенням кісткових уламків; синець у правій навколоочній ділянці з субкон`юнктивального крововиливу; садна на задній поверхні правого ліктьового суглобу та у ділянці проекції верхнього та нижнього полюсу правого надколінку. Закрита травма носу утворилась внаслідок локальні ударної дії тупого твердого предмету, індивідуальні особливості діючої поверхні якого не відобразились, з місцем прикладання сили у ділянці проекції перелому. Синець та садна утворились від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразились, синець - за механізмом удару або удару-стиснення, садна - за механізмом тертя-ковзання, та враховуючи дані із наданої медичної документації, а також морфологічні ознаки встановлених тілесних ушкоджень, вони могли бути отримані у строк вказаний у постанові та на який посилається ОСОБА_10 . Цей висновок підтверджується загальним виглядом ушкоджень, а також стадією загоєння саден та кольором синця. Також під час додаткового огляду у гр. ОСОБА_13 був встановлений рубець на зовнішній поверхні лівого плеча, який є наслідком загоєння рани, та могла утворитись на протязі 1 місяця до моменту додаткового огляду (18.07.2017). Однак, у зв`язку з тим, що на момент огляду поверхня тілесного ушкодження, яке загоїлось з утворенням рубця, змінена внаслідок хірургічної обробки, а у наданій медичній документації відсутній опис її морфологічних особливостей встановити механізм утворення даної рани (різана, забита и т.п.) не є можливим. За ступенем тяжкості закрита травма носу, а також рана лівого плеса, яка загоїлась з утворенням рубця, враховуючі її звичайний клінічний перебіг, належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалість якого перевищує 6-ть днів, але не перевищує 3-х тижнів (21 день) (згідно п.п. 2.3.1.«а», 2.3.3., «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року). За ступенем тяжкості синець та садна викликають незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень (відповідно п.п. 2.3.2.«б», 2.3.5.,«Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року). (а.с. 141-143 т.1);
- відомостями, зазначеними у протоколі слідчого експерименту від 17 10 2017 року за участі потерпілого ОСОБА_13 , спеціаліста, з фото таблицею, в ході якого потерпілий показав та розказав про події, що сталися 23 06 2017 року та обставини нанесення йому ушкоджень, в тому числі і ОСОБА_17 ножем в ході бійки. (а.с. 148-157 т.1);
- даними у висновку експерта №6428-Ая/17 від 17 10 2017 року, згідно якого надано відповідь про те, що враховуючи кількість, характер та локалізацію тілесних ушкоджень, розташованих у різних анатомічних ділянках та площинах тіла ОСОБА_13 , можливість їх утворення внаслідок одноразового падіння потерпілого на площині (тобто з висоти власного зросту), виключається. Показання ОСОБА_13 , що викладені у протоколі проведення слідчого експерименту від 17 10 2017 року в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним у частині механізму утворення та способу спричинення встановлених у нього тілесних ушкоджень. (а.с. 146-148 т.1).
- даними у висновку судової автотоварознавчої експертизи №19735 від 01 11 2017 року, згідно якого ринкова вартість автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 на 23 06 2017 року складає 100937,93 грн., величина матеріальної шкоди, заподіяної власникові автомобіля складає 22410,05 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 на 23 06 2017 року складає 46317,37 грн. (а.с. 159-171 т.1).
- відеозаписом подій від 23 06 2017 року в приміщені кафе «Арома-кава», протоколом огляду диску від 27 06 2017 року, протоколом про визнання речовим доказом. (а.с. 173-175, 202 т.1).
- даними в протоколах впізнання осіб від 17 07 2018 року з фототаблицею, в ході яких потерпілий ОСОБА_13 та свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 впізнали та показали на Бублика, як особу, яка 23 06 2017 року біля кафе «Арома-кава» за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 17 в групі з іншими особами наніс тілесні ушкодження потерпілому та пошкодив автомобіль, потім заходив в кафе з голим торсом. (а.с. 210-225 т.1).

Аналізуючи усі вищевказані докази, колегія суддів приходить до висновку про їх належність та допустимість, будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та їх оцінці, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, колегія суддів не вбачає.

Доводи апелянта щодо численних порушень з боку суду першої інстанції та відсутності по справі сукупності достатніх, належних та допустимих доказів та наявність непереборних та розумних сумнівів щодо винуватості ОСОБА_7 мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з обраною лінією захисту. Такі твердження апелянта повністю спростовуються об`єктивними відомостями дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні за участю сторін, внаслідок чого судом їм надано обґрунтовану оцінку в нарадчій кімнаті за наслідками проведення всього судового розгляду.

Перевіряючи апеляційні доводи захисника з приводу порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист, через ненадання останньому під час досудового слідства захисника, колегія суддів знаходить їх безпідставними з огляду на наступне.

Так, стаття 20 КПК України розкриває зміст забезпечення права на захист, як загальної засади кримінального провадження. Саме у ній закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення; право збирати і подавати докази; особисто приймати участь у кримінальному провадженні; користуватись правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК України.

Як регламентовано частиною першою статтею 49 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках якщо:
1)відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника;
2)підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно;
3)слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.

Окрім того, згідно ч. 3 ст. 42 КПК України визначено перелік прав обвинуваченого, одним з яких є право на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також право заявляти клопотання.

В контексті дотримання вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, зокрема його правових позицій, викладених у рішенні від 20 грудня 2011 року у справі «Максименко проти України», у якому зазначено, що забезпечення обвинуваченому у вчиненні злочину безоплатної правової допомоги, здійснюється за двох умов: якщо така особа не має достатньо коштів для оплати юридичної допомоги та якщо інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога.

Як вбачається з матеріалів досудового розслідування, під час проведення такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання від 17 07 2018 року від підозрюваного ОСОБА_7 будь-яких зауважень чи доповнень не надходило (т.1 а.с. 210-214). Більш того, роз`яснення щодо спектру своїх прав та обов`язків ОСОБА_7 отримував ще під час його затримання, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24 06 2018 року, який містить його особистий підпис (т. 1 а.с. 205-208). Крім того, колегія суддів констатує, що затримання ОСОБА_7 відбувалося саме за участі адвоката ОСОБА_22 .

Матеріали ж досудового розслідування не містять клопотань ОСОБА_7 про залучення захисника для забезпечення його правовою допомогою під час здійснення такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання.

Крім того, у органу досудового слідства не було підстав допускати факт відсутності у ОСОБА_7 коштів для самостійного залучення захисника для представництва його інтересів, в той час, як підстави для обов`язкового залучення захисника, передбачені ст. 52 КПК України, були відсутні.

В своїй апеляційній скарзі захисник наголошує на необхідності визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_13 від 17 10 2017 року у зв`язку з тим, що покази потерпілого, надані під час вказаної слідчої дії містять розбіжності із показами, наданими ним під час судового розгляду.

Зокрема, апелянт вказує, що під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_13 зазначив, що не бачив, щоб саме ОСОБА_7 наносив йому удар ножем.

Проте, колегія суддів ставиться критично до таких доводів апелянта, оскільки вони не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, з метою перевірки вказаного доводу апелянта, в порядку підготовки до апеляційного перегляду, було прослухано звукозапис судового засідання від 13 грудня 2019 року відповідно до якого потерпілий ОСОБА_13 за допомогою перекладача ОСОБА_23 , повідомленого про кримінальну відповідальність за невірний переклад, пояснив, що під час подій, що відбулися 23 06 2017 року, особа, яка присутня у залі у якості обвинуваченого був з ножем, яким і здійснив удар по його руці.

Вищевказане спростовує твердження апелянта щодо розбіжностей свідчень потерпілого, наданих у судовому засіданні та під час слідчого експерименту, що свідчить про безпідставність вимог адвоката щодо визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту від 17 10 2017 року.

Крім того, як вбачається з висновку експерта №4494-Ая/17 від 18 07 2017 року, з урахуванням даних із наданої медичної документації, консультативного висновку лікаря-рентгенолога, у ОСОБА_10 мають місце наступні ушкодження: закрита травма носу у вигляді перелому кіст з незначним зміщенням кісткових уламків; синець у правій навколоочній ділянці з субкон`юнктивального крововиливу; садна на задній поверхні правого ліктьового суглобу та у ділянці проекції верхнього та нижнього полюсу правого надколінку. Закрита травма носу утворилась внаслідок локальні ударної дії тупого твердого предмету, індивідуальні особливості діючої поверхні якого не відобразились, з місцем прикладання сили у ділянці проекції перелому. Синець та садна утворились від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразились, синець - за механізмом удару або удару-стиснення, садна - за механізмом тертя-ковзання, та враховуючи дані із наданої медичної документації, а також морфологічні ознаки встановлених тілесних ушкоджень, вони могли бути отримані у строк вказаний у постанові та на який посилається ОСОБА_10 . Цей висновок підтверджується загальним виглядом ушкоджень, а також стадією загоєння саден та кольором синця. Також під час додаткового огляду у гр. ОСОБА_13 був встановлений рубець на зовнішній поверхні лівого плеча, який є наслідком загоєння рани, та могла утворитись на протязі 1 місяця до моменту додаткового огляду (18.07.2017). Однак, у зв`язку з тим, що на момент огляду поверхня тілесного ушкодження, яке загоїлось з утворенням рубця, змінена внаслідок хірургічної обробки, а у наданій медичній документації відсутній опис її морфологічних особливостей встановити механізм утворення даної рани (різана, забита и т.п.) не є можливим. За ступенем тяжкості закрита травма носу, а також рана лівого плеса, яка загоїлась з утворенням рубця, враховуючі її звичайний клінічний перебіг, належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалість якого перевищує 6-ть днів, але не перевищує 3-х тижнів (21 день) (згідно п.п. 2.3.1.«а», 2.3.3., «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року). За ступенем тяжкості синець та садна викликають незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень (відповідно п.п. 2.3.2.«б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року).

Отже, наявність у потерпілого зарубцьованої рани на лівому плечі, яка могла утворитись протягом місяця до моменту її виявлення у ході додаткового огляду ОСОБА_24 , що за часовим рубежом збігається з подією вчинення ОСОБА_17 протиправних дій, підтверджена висновком експерта ОСОБА_25 № 4494-Ая/17 від 18 07 2017 року.

Оцінюючи вказаний висновок експерта, колегія суддів бере до уваги наукову спроможність тих принципових положень, якими керувався експерт у своєму висновку і правильність застосованої ним методики дослідження, повноту та наукову обґрунтованість висновку, комплексність експерта (освіту, стаж роботи).

Таким чином, у колегії суддів не виникає сумнівів у правильності висновку експерта та взагалі відсутні об`єктивні підстави не довіряти результатам експертизи так як експертиза була проведена експертом, який має вищу медичну освіту, за фахом «Судово-медична експертиза», 5 клас судового експерта та з урахуванням всіх необхідних методик дослідження.

Виявлення наявності зарубцьованої рани на лівому плечі потерпілого лише внаслідок додаткового огляду не свідчить про її відсутність внаслідок первинного огляду, враховуючи, що вищевказаним висновком експерта зазначено про її утворення саме протягом одного місяця, що збігається з подіями, що інкриміновано обвинуваченому ОСОБА_7 .

З урахуванням викладеного, у колегії суддів не виникає сумніву у обґрунтованості кваліфікації дій обвинуваченого саме за ч.4 ст. 296 КК України.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку , що покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинуваченого у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, групою осіб, у тому числі вчиненому із предметом спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень, твердження ж захисника ОСОБА_8 щодо недопустимості ряду доказів у кримінальному провадженні, були предметом перевірки суду першої інстанції.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 відповідає обставинам, з`ясованим судом, встановленим під час кримінального провадження; підтверджений ретельно перевіреними у судовому засіданні і детально наведеними у вироку доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційних вимог за обставин, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

На думку колегії суддів, вимога апелянта про скасування вироку відносно ОСОБА_7 та закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України не має правового підґрунтя у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, які, на думку захисника обвинуваченого є підставами для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 19 02 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4