Справа № 362/4518/21
Провадження № 1-кп/362/635/21
ВИРОК
Іменем України
22.12.2021 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000314 від 23 травня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мена Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 14.09.2017 р. Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, 14.07.2021 Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 389 із застосуванням ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України до 3 років 6 місяців 7 днів позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
23.05.2021 близько 12:00 години (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 знаходився на подвір`ї будинку за місцем проживання ОСОБА_5 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .
Після цього ОСОБА_4 вільно зайшов до будинку, де в нього виник прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме: мобільного телефону марки «Nokia», моделі 1280.
В подальшому ОСОБА_4 , реалізуючи свій прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, користуючись тим, що його дії залишаються не поміченими сторонніми особами, та, перебуваючи в одній з кімнат будинку за вище вказаною адресою, підійшов до дерев`яної тумби, звідки взяв мобільний телефон марки «Nokia», моделі 1280., вартістю 283,33 грн., який належить ОСОБА_5 .
Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку на суму 283,33 грн.
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, показав, що в обвинувальному акті описано вірно всі обставини, за яких він здійснив викрадення телефону у ОСОБА_5 , у вчиненому щиро розкаюється.
Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання 22.12.2021 не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, в судовому засіданні 09.12.2021 вказала, що не бажає приймати участі в судовому розгляді.

Крім того, судом з`ясовано чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст обставин кримінального провадження, чи немає сумнівів у добровільності позиції, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.
Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують обвинуваченого, та матеріалів щодо речових доказів та залучення експертів й витрат на їх проведення.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів.
Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав повністю, щиро розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується посередньо, те, що він раніше неодноразово судимий за злочини проти власності.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому.
З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, однак на шлях виправлення не став і вчинив новий злочин, наявності обставин, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, з огляду на альтернативні покарання, передбачені санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, суд вважає за необхідне призначити йому міру покарання у виді позбавлення волі, оскільки таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, чого не вдасться досягнути, призначивши більш м`яке покарання, з передбачених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.
Також судом встановлено, що вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2021 року ОСОБА_4 засуджений до покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання за даним вироком та вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.09.2017 р. остаточне покарання йому призначено у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців 7 днів.
Відповідно до роз`яснень, даних в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, коли після винесення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще у скоєнні іншого злочину, який вчинено до винесення першого вироку, покарання призначається із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів.
Оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , було скоєно 23 травня 2021 року, тобто до постановлення щодо нього вироку суду від 14 липня 2021 року, при обранні міри остаточного покарання необхідно застосовувати вимоги ч. 4 ст. 70 КК України і призначити остаточне покарання шляхом часткового складання покарань за цим та попереднім вироком.
З огляду на те, що вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області при призначенні обвинуваченому остаточного покарання вже було враховано невідбуту частину покарання за вироком Васильківського міськрайогнного суду Київської області від 14 вересня 2017 року, застосування судом положень ч. 1 ст. 71 КК України у цьому провадженні, є безпідставним. Така ж позиція міститься в постанові Верховного Суду України № 695/1628/18 від 30.11.2021.
В строк остаточно призначеного покарання слід зарахувати частково відбуте покарання за попереднім вироком. В зв`язку з продовженням відбуття покарання за попереднім вироком запобіжний захід засудженому не обирається.
Процесуальні витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи, які становлять 514,86 грн. необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, що відповідає вимогам ст. 124 КПК України.
Долю речових доказів по справі вирішити, відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 369 - 371, 373 - 376 КПК України, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , визнати винним за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2021 року, у виді позбавлення волі на 3 (три) роки 8 (вісім) місяців.
В строк покарання зарахувати частково відбуте покарання за попереднім вироком за період з 20 вересня 2021 по день набрання вироком законної сили.
Початком строку відбування покарання ОСОБА_4 за цим вироком вважати момент набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи у розмірі 514 (п`ятсот чотирнадцять) гривень 86 (вісімдесят шість) копійок.
Речовий доказ - мобільний телефон марки «Nokia», модель 1280, який передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 , залишити в її повному володінні, користуванні і розпорядженні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок суду, за виключенням оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1