Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи Білоцерківська виправна колонія (№ 35) матеріали провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 21.05.2007

за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України

на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

2) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.05.2010

за ч.1 ст.187, ст.198 КК України на 4 роки позбавлення волі;

3) вироком Козелецького районного суду Чернігівської області

від 22.07.2013 за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

4) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 09.01.2018

за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

який засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року за ч.2 ст.186 КК України на 6 років позбавлення волі,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2021 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2021 у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити заяву та звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, які виразилась у тому, що суд взяв до уваги рішення комісії адміністрації установи виконання покарань № 41 від 14.10.2021 про відмову у розгляді питання про його умовно-дострокове звільнення. Станом на день прийняття цього рішення він мав дві подяки за добросовісне відношення до праці, дотримання правил поведінки та виконання покладених обов`язків, характеризувався посередньо, у зв`язку з чим комісія дійшла висновку, що він має недостатній ступінь виправлення. Однак після цього 25.10.2021 він отримав ще одну подяку, яка судом врахована не була і яка, на переконання ОСОБА_6 , могла істотно вплинути на висновки суду. З огляду на викладене вважає, що, відмовляючи в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання за наявності трьох подяк, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не застосував до нього положення ст.81 КК України, які підлягали застосуванню.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи засудженого, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2019 ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і на підставі ч.4 ст.70 КК України йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

17.10.2021 засуджений звернувся із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в якому вказував, що з 12.10.2021 має на це право.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_6 не довів своє виправлення.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується і доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Згідно з ч.1 і ч.2 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Отже, зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації кримінального правопорушення за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 з 07.10.2017 утримувався в ДУ Київський слідчий ізолятор, після набрання вироком законної сили з 06.03.2020 відбував покарання в ДУ Бучанська виправна колонія (№ 85), а з 02.12.2020 в ДУ Білоцерківська виправна колонія (№ 35), тобто на час звернення із заявою відбув більше двох третин строку покарання.

Утримуючись в ДУ Київський слідчий ізолятор, п`ять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, на даний час стягнення погашені. За період перебування в ДУ Бучанська виправна колонія (№ 85) зарекомендував себе посередньо, не в повній мірі дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. За період відбування покарання в ДУ Білоцерківська виправна колонія (№ 35) характеризується посередньо, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, однак лише під контролем адміністрації установи. Один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, на даний час стягнення знято. За підсумками робіт з благоустрою та самообслуговування в установі, а так само належну поведінку, сумлінне ставлення до праці та виконання покладених обов`язків три рази заохочувався достроковим зняттям раніше накладеного стягнення та подяками. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується у побуті. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи та до їх виконання ставиться з розумною ініціативою, тощо. За весь час відбування покарання ОСОБА_6 до праці не залучався.

З урахуванням таких даних та посередньої характеристики ОСОБА_6 за весь період відбування покарання, а не лише той, що передував часу, з якого можливе умовно-дострокове звільнення, комісією установи було відмовлено 08.10.2020 у зверненні з поданням до суду про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та 14.10.2021 про умовно-дострокове звільнення.

Дані про особу засудженого, на переконання колегії суддів, доводять позитивну динаміку змін в його особистості, однак з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини не дають достатніх підстав вважати, що процес виправлення ОСОБА_6 досягнув тієї стадії, яка необхідна для застосування положень ст.81 КК України. До того ж, така поведінка свідчить лише про виконання засудженим своїх обов`язків, передбачених ст.ст.9, 107 КВК України.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3