Справа № 447/3717/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1239/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 року у місті Львові.
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 09 грудня 2021 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ,

з участю: засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 09 грудня 2021 року ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від відбування покарання на не відбутий строк 1 рік 8 місяців 29 днів.
На вказану ухвалу суду прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання начальника ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .
Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що оскаржувана ухвала належним чином не мотивована, а висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки засуджений свою поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення. Прокурор стверджує, що місцевий суд, всупереч положенням ст. 107 КК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» не надав належну оцінку усім представленим матеріалам, об`єктивно не з`ясував всі обставини справи та не надав належної оцінки особі засудженого ОСОБА_7 протягом усього терміну відбування покарання. Звертає увагу, що місцевий суд взяв до уваги дані характеристики засудженого, однак відповідно до ч.3 ст.107 КК України така поведінка засудженого є його обов`язком.

Також, прокурор зазначає, що згідно положень ч.2 ст.107 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. У своїх поясненнях у судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_7 зазначив, що під час відбування покарання не навчався і не здобував спеціальність «Кравець», як зазначено про це у характеристиці адміністрації виправної колонії, і місцевий суд встановив, що засуджений має повну середню освіту.

Крім цього, прокурор зазначає, що на час розгляду місцевим судом питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , який відбуває покарання за вчинення, зокрема особливо тяжкого злочину, вчиненого ним у неповнолітньому віці, не враховано, що засуджений на даний час є повнолітнім, а відтак у відповідності до положень ч.7 ст.539 КПК України повторний розгляд питання щодо можливості застосування умовно-дострокового звільнення може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 20.01.2021р. про відмову у застосуванні щодо ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення.

У судовому засіданні апеляційного суду засуджений ОСОБА_7 та його захисник заперечили вимоги апеляційної скарги прокурора, покликаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали.
Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення присутніх учасників процесу, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, встановила таке.
Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали не дотримані.

Питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання вирішується судом під час виконання вироку у порядку, закріпленому законодавцем у Розділі VIII КПК України.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 539 КПК України у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 15.08.2016 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70, ч.1 ст.115, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, 71, ч.2 ст.72 КК України у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі, тобто ОСОБА_7 засуджений за вчинення тяжкого злочину (ч.3 ст.185 КК України) та особливо тяжкого злочину (ч.1 ст.115 КК України) до покарання більше ніж п`ять років позбавлення волі.
Згідно матеріалів справа ОСОБА_7 є ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже засуджений досяг повноліття ще 21.07.2018 року.
Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 20.01.2021 року ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03.06.2021 року вказану ухвалу місцевого суду залишено без змін.

Відтак, враховуючи встановлене та положення ч.7 ст.539 КПК України, розгляд повторного клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 міг бути не раніше 20.01.2022 року.

За таких обставин, місцевий суд, прийнявши 09.12.2021 року рішення про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, не дотримався порядку розгляду справ даної категорії, тобто положень ч.7 ст.539 КПК України.
Вказане порушення, встановленого КПК України порядку, колегією суддів визнається істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Враховуючи, що на час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлені у ч.7 ст.539 КПК строки пройшли, колегія суддів вважає за можливе розглянути підстави щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.107 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за кримінальне правопорушення, вчинене у віці до вісімнадцяти років, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання незалежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Згідно п.3 ч.3 ст.107 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засуджених за кримінальне правопорушення, вчинене у віці до вісімнадцяти років, після фактичного відбуття не менше двох третин строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 15.08.2016 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70, ч.1 ст.115, ч.2 ст.185, ч. 1 ст.70, 71, ч.2 ст.72 КК України у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 28.12.2015р. Кінець строку відбування покарання 08.09.2023р. На час розгляду справи судом апеляційної інстанції першої інстанції засуджений відбув 2/3 строку призначеного йому покарання.
Колегія суддів враховує, що сумлінна поведінка та ставлення до праці та навчання засудженого, яка передбачена у ч.2 ст.107 КК України, являється основною умовою при застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Належне виконання засудженим законних вимог адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання та його належна поведінка є для засудженого обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, і виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.

Згідно характеристики на засудженого, останній у місцях позбавлення волі перебуває з 23.12.2015 року. Перебуваючи у СІЗО м. Чернівці засуджений до дисциплінарної відповідальності не притягувався, не заохочувався. Перебуваючи у виховній колонії м. Прилуки з 27.11.2016 року засуджений до дисциплінарної відповідальності не притягувався, не заохочувався. За час перебування у ДУ «Миколаївська виправна колонія № 50» з 02.05.2019 року ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності не притягувався, десять разів заохочувався. З 04.02.2021р. переведений до дільниці соціальної реабілітації. Також засуджений працевлаштований на контрагентському об`єкті установи «Львів Сад» с. Ілів, Стрийського району, Львівської області. У 2018р. закінчив навчання у професійно-технічному училищі м. Прилука за спеціальністю «Електрогазозварник». Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова освіта», прагне до реалізації даної програми.

Водночас, з характеристики на засудженого вбачається, що ОСОБА_7 не вперше притягується до кримінальної відповідальності, у 2015 році ОСОБА_7 було звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, однак належних висновків для себе засуджений не зробив і під час визначеного йому судом іспитового строку вчинив ряд кримінальних правопорушень, у тому числі і особливо тяжкий, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень.
Згідно даних характеристики ризик повторного вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення є середній, крім цього засуджений ОСОБА_7 перебуває на профілактичному обліку «як схильний до самогубства».
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у даному випадку зазначені у поданні адміністрації ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» обставини свідчать про наявність у засудженого позитивної тенденції, спрямованої на доведення ним факту свого виправлення, однак, на переконання колегії суддів, на даний час ОСОБА_7 ще не довів остаточно своє виправлення, а тому застосування до нього умовно - дострокового звільнення від покарання на даному етапі є передчасним.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів визнає обґрунтованою апеляційну скаргу прокурора, а тому така підлягає до задоволення.

Таким чином, ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 09 грудня 2021р. слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 539 КПК України, ст.107 КК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 09 грудня 2021 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 скасувати.

У задоволенні подання ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання відмовити.
Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: