Справа № 755/3470/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" січня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі
головуючої судді ОСОБА_1 одноособово,
за участю
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
та сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
та його учасників
представників потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.01.2021 за № 0000006 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Київ, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального Кодексу (далі - КК) України,
у с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що 1 січня 2021 року близько 1 години 30 хвилин ОСОБА_5 перебуваючи поблизу зупинки громадського транспорту за адресою: АДРЕСА_1 , у стані алкогольного сп`яніння, побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_8 , який проводив час зі своїми друзями.
Поряд з цим, у ОСОБА_5 склалось хибне враження про те, що ОСОБА_8 зі своїми друзями порушує громадський порядок та псує комунальне майно скляну зупинку громадського транспорту.
У зв`язку з викладеним, у ОСОБА_5 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_5 завдав декілька ударів в область голови ОСОБА_8 та між ними розпочалась бійка.
В той же час, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ОСОБА_5 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, залишив місце бійки та пішов до місця свого проживання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де взяв невстановлений предмет ззовні схожий на пневматичний пістолет, після чого, за відсутності реальної загрози його життю та здоров`ю, повернувся на місце бійки, де реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, здійснив не менше 2 пострілів в область тулуба ОСОБА_8 , заподіявши останньому 2 проникаючі кульові поранення живота рани (вхідні отвори) округлої форми, діаметром близько 5 мм, розташовані на передній черевній стінці в ділянці лівого підребер`я, від яких відходять ранові канали, направлені зовні-досередини, по ходу яких ушкоджуються мякі тканини черевної стінки, проникають в черевну порожнину з пораненням ІІІ сегменту лівої долі печінки, наскрізним пораненням шлунку, пораненням поперково-ободової кишки, брижі товстої кишки та наявністю стороннього тіла (кулі) округлої форми, металевої щільності, діаметром 4,5мм, в стінці переднє-ободової кишки, з явищами гемоперитонеуму (наявність в черевній порожнині близько 200мл крові), які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Вказаних висновків Суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).
У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що, у цій ситуації, захищав своє та близьких (матері) життя й здоров"я від дій компанії агресивно налаштованих молодих осіб, у якій, власне, перебував потерпілий та які висловлювали до них претензії різного роду.
Комплекс вчинених дій щодо самозахисту був, з його точки зору, дійсним, реальним та необхідним, аби врятуватися від протиправних дій агресивних молодиків.
Зазначив, що за період, який пройшов з дня цих подій пройшов військову службу в Національній гвардії МВС України, так як вважає своїм обов`язком та честю захищати Батьківщину в тяжкий для неї час, повністю переоцінив своє життя, життєві цінності, зрозумів, що нічого важливішого для себе у цьому житті не має, ніж своє самовиховання у дусі дотримання загальноприйнятних норм поведінки та моралі.
Щодо загальної картини подій того дня, то останній у т.ч. зауважив, що 01 січня 2021 року приблизно о 02 годині 00 хвилин він разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 перебував на АДРЕСА_1 , а саме повертався додому після вигулу собак.
В цей час, побачив групу осіб, які перебували на зупинці неподалік будинку АДРЕСА_1 , де проживає, серед яких двоє чоловіків, один з яких як потім стало йому відомо ОСОБА_8 , наносили удари в стінки зупинки, які зроблені із оргскла .
В зв`язку з тим, що зупинки в цьому кварталі були недавно зроблені, обвинувачений у ввічливій формі зробив зауваження цим хлопцям, щоб вони припинили ламати зупинку.
ОСОБА_8 та інший молодий чоловік агресивно відреагували на зауваження, швидко наблизились до нього і ОСОБА_10 наніс удар правою рукою в обличчя від якого він зміг ухилитись.
В цей момент другий молодий чоловік наніс обвинуваченому удар кулаком в обличчя, тож він з метою самозахисту намагався вирватись та сховатись на подвір`ї за місцем проживання, але в цей час до двох нападників приєднались інші невідомі особи, які теж брали участь в нападі на нього, хватали за руки та одяг, утримуючи, щоб він не міг чинити спротив, а в цей час ОСОБА_8 та другий активний нападник наносили удари в обличчя кулаками, при цьому вигукували на його адресу погрози вбивством та нецензурну лайку.
Розуміючи, що нападники мають кількісну перевагу для збереження свого життя та здоров`я він вирвався та забіг до свого подвір`я та закрив ворота на замок, після чого забіг в будинок, де взяв несправний пневматичний пістолет, щоб налякати нападників які його переслідували до воріт, після чого вийшов на подвір`я і почув, що нападники намагаються виламати хвіртку будинку, наносять удари по хвіртці, вигукують погрози йому та членам сім`ї вбивством й підпалом будинку.
В цей час обвинувачений почув схвильований голос своєї матері ОСОБА_11 , яка перебувала на вулиці і просила припинити напад і відкрив хвіртку, щоб впустити матір на подвір`я та припинити напад на неї та ОСОБА_12 , в цей час невідомі особи схопили його за одяг витягнули на вулицю та почили наносити удари кулаками в обличчя, тож він захищаючись наніс удар рукояткою пневматичного пістолета по голові одного з нападників, після чого один з невідомих нападників напав ззаду та почав душити своїм ліктем за горло, а ОСОБА_8 почав викручувати руку з пневматичним пістолетом. В цей момент обвинувачений не бачачи конкретного місця розташування інших нападників, почав втрачати свідомість від удушення, але напад несподівано припинився і нападники швидко пішли в сторону зупинки .
ОСОБА_12 та ОСОБА_11 повідомили, що ці особи також нападали на ОСОБА_12 і теж душили його ліктем за горло .
Після прибуття на місце події поліції обвинувачений не переховувався, повідомив поліцейським про подію та видав поліцейським несправний пневматичний пістолет.
Після звільнення з під варти, повернувшись додому, виявив дві вм`ятини на хвіртці воріт та спортивну чоловічу шапку яку згубив хтось із нападників .
Вважає, що діяв в межах необхідної оборони, захищаючись від групового хуліганського нападу, коли його життю та здоров`ю, життю та здоров`ю матері ОСОБА_11 та ОСОБА_12 загрожувала реальна небезпека .
Про факт групових хуліганських дій нима подана заява до Дніпровського управління поліції, внаслідок хуліганських дій ОСОБА_8 та інших невідомих осіб йому завдані чисельні тілесні ушкодження обличчя, синці та садна, пошкоджена хвіртка будинку який належить батьку ОСОБА_13 .

Ці ж дані випливають і з протоколу слідчого експерименту від 12.02.21 за участю обвинуваченого.

У той же час, будучи допитаним з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, пятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпілий ОСОБА_8 надав суду показання в яких підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення відносно себе, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення.
Та власне в т.ч. указав, що 01.01.2021 року приблизно о 00 год. 30 хв. перебував, разом із ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_1 в межах зупинки громадського транспорту «Синоманська», де чекали на ОСОБА_17 за попередньою домовленістю.
У певний момент очікування потерпілий разом з ОСОБА_18 почав дуркувати на зупинці, а саме штовхали один одного жартома, однак в цей час він почув, як хтось щось кричить, повернувшись в бік крику, побачив як обвинувачений швидким кроком йшов до них.
Потерпілий запитав у обвинуваченого: «Що потрібно?», однак той відразу ж без розмов наніс йому головою удар по носу. Потерпілий відразу почав оборонятись, так як не розумів намірів обвинуваченого, наніс декілька ударів у відповідь, але попав можливо разів два по ньому.
У той же час, обвинувачений наносив йому ще декілька ударів кулаками. В цей час їх намагались розборонити так як почалась бійка між ними.
Далі обвинувачений, кудись зник. У потерпілого в цей час текла кров із носу, та все обличчя було в крові, тому він відійшов до гаражу і йому ОСОБА_19 дав серветку і він стояв витирав обличчя.
Потім обвинувачений та жінка (матір обвинуваченого) вийшли зі двору будинку АДРЕСА_1 .
Жінка стала перед ним та не давала йому пройти, в цей час потерпілий почав запитувати: «За що мене ти вдарив та в чому причина цього?», однак обвинувачений в свою чергу почав вириватись та намагався підійти до нього, але із-за жінки йому це не вдавалось.
Далі обвинувачений усе ж таки підійшов до потерпілого, але між нами стояла жінка, яка тримала обвинуваченого руками.
В цей час потерпілий почув постріли, потім відразу відчув в животі поштовхи і бачив спалахи іскри на рівні живота. Потерпілий в свою чергу почав відштовхувати обвинуваченого від себе, але той намагався вдарити його пістолетом, який тримав в правій руці та в цей момент його відтягнув ОСОБА_18 та обвинувачений наніс рукояткою пістолета два удари по голові останнього.
Далі він кудись втік, куди саме потерпілий не бачив так як перебував в шоковому стані. Побачивши, що у ОСОБА_18 обличчя в крові, потерпілий запитав чи все у нього добре, він сказав, щоб викликали поліцію, підійшовши до дороги, бо в нього почав боліти сильно живіт, тож вони з ОСОБА_18 пішли до нього додому, там були сусіди та батьки ОСОБА_18 . Потерпілий сів на сходинки і йому стало дуже зле, було дуже жарко, тяжко було дихати тому роздягнувся.
Далі втратив свідомість і прийшов до тями, коли швидка приїхала, а згодом вкололи знеболююче і тоді він вже в лікарні тільки прийшов до себе.
Потерпілий указав, що по відношенню до обвинуваченого він дій, які б могли ним сприйматися як реальна загроза його життю і здоров`ю, не вчиняв.

Ці ж дані випливають і з протоколу слідчого експерименту від 01.02.21 за участю потерпілого.

Тобто, версії обвинуваченого та потерпілого щодо загальних характеристик події того дня, як то часу, місця та причин виникнення контакту - зупинка громадського транспорту, його первинного ініціатора обвинуваченого,я кий перший розпочав діалог з підстав обумовлених указаним контактом, є дійсними, однак подальші обставини розвитку виниклого конфлікту мають у кожного з них свою версію, у той же час, з показань допитаних свідків судом установлено таке.

Будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_12 пояснив, що 01.01.2021 року приблизно о 00 год. 30 хв. вийшов з свого місця проживання, разом із ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , донькою ОСОБА_21 , прогулятись по вулиці та подивитись салюти, разом вигуляти собак.
01.01.2021 року приблизно о 01 год. 30 хв. повертаючись додому в вищезазначеному складі осіб, проходячи повз зупинки громадського транспорту «Сеноманський переулок», яка розташована між будинками за адресою: АДРЕСА_2 .
На даній зупинці свідок помітив компанію молодих людей, у кількості 5-ти осіб, а саме однієї дівчина та чотирьох хлопців.
Пройшовшись повз них, вони як зрозумів свідок вживали спиртні напої, так як поруч них стояла пляшка горілки та потім її вони забрали.
Далі дійшовши до дерева свідок, дружина ОСОБА_22 та донька ОСОБА_23 зупинилися та чекали поки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 заведуть собак та вийдуть назад до них, щоб піти продовжувати святкувати Новий Рік.
Приблизно через 2-3 хвилини ОСОБА_26 вийшов зі двору будинку АДРЕСА_1 та в цей час свідок почув та побачив як двоє хлопців один одного штовхали, чув удари, дрескотіння по склу.
ОСОБА_26 пішов до них та почав робити їм зауваження кажучи «Що ви б`єте зупинку, вона тільки нещодавно збудована?!», далі свідок побачив як двоє невідомих хлопців та ОСОБА_26 б`ються між собою, хто перший кому завдав удар свідок не бачив.
Свідок відразу пішов швидким кроком їх розбороняти, та підійшовши ближче, почав відтягувати їх в різні сторони, щоб припинити бійку. Далі розвернувшись спиною до молодих хлопців, шукаючи поглядом ОСОБА_26 , його не побачивши поруч, відчув як хтось позаду нього одною рукою обхвативши шию намагається душити його та відразу підбіг інший хлопець та сказав «це не він, він тебе не бив!», і свідка відразу відпустив хлопець раніше невідомий і він розвернувшись до нього обличчям побачив тоді, що у нього розбитий ніс та на обличчі кров, одягнутий був в зелену куртку.
Даний хлопець, почав кричати: «Де він, де він живе? Він мені ніс розбив», в цей час відкривається фіртка воріт, з якої виходить ОСОБА_26 , та невідомі хлопці побачивши його побігли в бік ОСОБА_26 , а свідок в свою чергу побіг за ними.
Коли свідок добіг до них, то двоє невідомих йому молодих хлопців та ОСОБА_26 билися між собою. Свідок разом із ОСОБА_25 почали їх розбороняти, а інші учасники дивились на це все.
Далі свідок почув як дівчина закричала в нього пістолет, і обернувшись він подивився, де знаходиться його дитина, перевівши погляд назад, помітив, як в одного розбита голова та у другого розбитий ніс, та в цей час ОСОБА_27 , мати ОСОБА_26 , затягувала його у фіртку на територію будинку АДРЕСА_1 , а хлопці пішли через дорогу з криками «ми пішли викликати поліцію».
Потім свідок побачив на землі годинник, який він відніс тій компанії і віддав, потім повернувшись до ОСОБА_26 додому, свідок запитав у нього «у тебе що був пістолет?», він відповів «Так, у мене був пістолет в руках!».
Далі приїхала поліція та затримали ОСОБА_26 .
При цьому свідок зауважив, що не чув пострілів під час сутички між ОСОБА_26 та хлопцями.
Під час сутички свідок ні у кого не бачив пістолета та предмета схожого на нього, але після сутички, дізнався, що у ОСОБА_26 був пістолет в руках, який він добровільно видав поліції.
Свідок не бачив хто саме і хто кому перший наніс удар під час сутички.
Того дня, до конфліктної ситуації свідок випив приблизно 180 мл. горілки, а ОСОБА_26 вживав коняк також приблизно 180 мл., однак по стану свідок був тверезий.

Суд зауважує, що з показань даного свідка випливає, що аргументи потерпілого заслуговують на увагу в своїй перевазі, так як за його свідченнями обвинувачений сам вийшов з фіртки тільки потім хлопці з компанії потерпілого направились в його напрямку.
Свідок не указував, що в момент, коли обвинувачений вийшов в чергове на вулицю з території свого володіння до нього або ж до інших осіб з їх компанії застосовувалось певне насильство особами з компанії потерпілого, або ж самим потерпілим.

Будучи допитаними у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 надали показання тотожні поясненням ОСОБА_12 та ОСОБА_5 щодо фактичних обставин події, очевидцями яких вони були безпосередньо.

Будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_28 указав, що 01.01.2021 року приблизно о 01 год. 15 хв. перебував, разом із ОСОБА_29 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 (свідок ОСОБА_30 ) за адресою: АДРЕСА_1 , зупинка громадського транспорту та чекали на ОСОБА_17 за попередньою домовленістю.
Далі повз них проходило двоє чоловіків, двоє жінок та одна дитина.
В цей час ОСОБА_18 із ОСОБА_31 дуркували, а саме штовхали один одного на зупинці, але ніяким чином не псували та не ламали зупинку громадського транспорту, однак коли пройшла повз них компанія людей, обвинувачений став кричати нецензурною лексикою в їх бік та швидко рухався в їх напрямку.
Далі ОСОБА_31 (потерпілий) підійшов до обвинуваченого, запитавши «Що трапилось?», але останній відразу без розмов наніс йому головою удар по носу.
Відразу ж потерпілий у відповідь наніс декілька ударів обвинуваченому, але попав разів два по ньому. В наслідок чого розпочалась бійка між ними.
В цей час знайомі обвинуваченого та хлопці з компанії потерпілого намагались їх розборонити, в результаті чого ,бійку було припинено.
Однак, далі обвинувачений побіг до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та його наздоганяв ОСОБА_18 , але на територію будинку він не забігав, а залишився на дорозі.
Дениса в цей час тримав ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , який коли була бійка прийшов на місце зустрічі.
У потерпілого в цей час текла кров із носу, та все обличчя було в крові.
Потім обвинувачений вибіг зі двору та знову почалась бійка між ОСОБА_18 і ним. Денис побіг до них, й стоячи в метрах двох від них ОСОБА_32 помітив в обвинуваченого пістолет в лівій руці та згодом побачив як він почав із-за жінки (матері) стріляти в тулуб ОСОБА_31 , пострілів було кілька, й вони були схожі на петарду.
Далі обвинувачений стоячи за жінкою рукояткою наніс удари по голові ОСОБА_18 .
Після чого обвинувачений разом із двома жінками і ще одним чоловіком та малолітньою дитиною пішли до себе додому.
Потім ОСОБА_32 разом із ОСОБА_33 та ОСОБА_34 пішли через дорогу до ОСОБА_18 додому, та згодом через 5 хвилин помітили, що у ОСОБА_31 маються ушкодження в районі живота від пневматичного пістолету у вигляді маленьких дірок, він вже стояв без одягу.
Поліцію викликали батьки ОСОБА_18 , обвинувачений по прибуттю поліції вийшов вже перевдягнутим в інший одяг та робив вигляд, що нічого не сталося, клеїв дурня.
Також присутні особи зі сторони нападника дану подію спостерігали від початку до кінця.

Будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_30 указав, що 31 грудня 2020 року він разом з другом ОСОБА_29 зустрічали в нього дома Новий 2021 рік, а саме за адресою: АДРЕСА_3 .
Біля 00 годин 30 хвилин 01.01.2021 року вони з ОСОБА_31 вийшли на вулицю Алма-Атинську і зустрілися з друзями ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та ОСОБА_33 .
Останні стояли на зупинці провулка Сеноманський, що в напрямку Дарницької площі. Друзі розмовляли, а свідок з ОСОБА_31 жартома штовхались біля зупинки. Криків та шуму з їх боку не було, однак в цей час до них за спини підійшов обвинувачений, й щось сказав ОСОБА_31 (потерпілий) за спини.
Денис повернув голову і в цей час ОСОБА_26 (обвинувачений) вдарив його головою по носу. Це було зненацька, через що свідок на деякий час розгубився, а потім вони всі почали розбороняти ОСОБА_26 з ОСОБА_31 , так як між ними зав`язалась бійка.
Після чого ОСОБА_26 відійшов від них, у той час, як у ОСОБА_31 був розбитий ніс та йшла кров на обличчі.
Конфлікт тривав десь до 5 хвилин. Його причиною було те, що, на думку обвинуваченого, хлопці псували стан зупинки, хоча такого не було.
Після бійки компанія потерпілого відійшла трохи далі від зупинки, ближче до гаражу, але згодом знову раптово підійшов до них доволі близько обвинувачений та почав стріляти з предмета схожого на пістолет в потерпілого. Вистріливши кілька раз став бити рукояткою від предмета схожого на пістолет по голові Дениса.
Всі підскочили та почали розборонити їх, зокрема свідок також отримав декілька ударів в голову від обвинуваченого рукояткою від пістолета.
В момент коли свідок відчув, що з голови йде кров, ОСОБА_26 уже не було, у той час, як ОСОБА_31 почав говорити, що в нього болить в області живота.
Прийшовши додому ОСОБА_31 почав роздягатись і вони побачили, що в області живота було чітко видно декілька маленьких синців. В цей момент мама свідка, яка знаходилась вдома, подзвонила в поліцію та в швидку допомогу.
Чекаючи на швидку допомогу ОСОБА_31 втратив свідомість, а по приїзду лікарів їх забрали до лікарні.

Будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_37 відмітив, що 01.01.2021 року приблизно о 01 год. 20 хв. він домовлявся з ОСОБА_15 про зустріч на зупинці громадського транспорту «Синоманська» за адресою: м. Київ, вул. Алматинська, 59, також повинні були бути їх друзі ОСОБА_29 , ОСОБА_18 , ОСОБА_38 .
Далі вийшовши із свого місця проживання, свідок пішов по головній вулиці, та на місці зустрічі побачив бійку, між ОСОБА_31 , ОСОБА_18 та обвинуваченим.
Свідок підійшовши ближче помітив, що ОСОБА_39 тримає ОСОБА_31 , в цей час у останнього із носу текла кров, а обвинуваченого тримав якийсь інший чоловік.
Потім обвинувачений забіг у двір, як свідок зрозумів до себе додому, а компанія людей, яка була з ним, перебувала на зупинці. Через 1 хвилину обвинувачений вибіг з території приватного будинку та продемонстрував тримаючи в лівій руці пістолет. Після чого біля обвинуваченого стояла жінка, яка закривала його, тим самим не даючи пройти.
В цей час ОСОБА_31 побіг до нього та за ним ОСОБА_18 і свідок з ОСОБА_39 , щоб не продовжувалась бійка, з метою завершення даної ситуації.
Коли підбіг ОСОБА_31 , обвинувачений висунув ліву руку попереду жінки, яка стояла перед ним, та направивши канал ствола в бік живота ОСОБА_31 впритул, здійснив кілька пострілів, при цьому був глухий звук, по типу травматичної зброї.
Після чого, обвинувачений рукояткою тримаючи пістолет за ствол наніс чотири удари по голові Роману.
Потім ОСОБА_18 із ОСОБА_31 попрямували до ОСОБА_18 додому, а інші в цей час, всі разом побігли до ОСОБА_18 додому, так як у хлопців обличчя було в крові. Згодом свідок побачив у ОСОБА_31 пошкодження в районі живота, схожі на маленькі дірки, утворені металевими кульками як від пневматичного пістолету. Батьки ОСОБА_18 , викликали поліцію та швидку медичну допомогу, далі чекали на приїзд спеціальних служб.

Будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_40 повідомила, що 01.01.2021 року приблизно о 01 год. 15 хв. перебувала, разом із ОСОБА_29 , ОСОБА_41 , ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_1 в межах зупинки громадського транспорту «Синоманська», чекали на ОСОБА_17 за попередньою домовленістю.
Далі повз них проходило двоє чоловіків, двоє жінок та одна дитина.
В цей час ОСОБА_18 із ОСОБА_31 дуркували, а саме штовхали один одного на зупинці, але ніяким чином не псували та не ламали зупинку громадського транспорту, але коли пройшла компанія людей повз них, обвинувачений почав кричати нецензурною лексикою в їх бік та швидко рухався до них.
Далі ОСОБА_31 підійшов до нього, запитавши «Що трапилось?», але обвинувачений відразу без розмов наніс йому головою удар по носу та у відповідь ОСОБА_31 наніс декілька ударів нападнику, тим самим розпочалась бійка.
З метою її припинення знайомі обвинуваченого та її друзі розборонили їх (потерпілого та обвинуваченого).

Далі різко обвинувачений побіг до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та його наздоганяв ОСОБА_18 , але на територію будинку він не забігав, ОСОБА_31 в цей час тримав ОСОБА_39 та ОСОБА_33 , який, коли була бійка, прийшов на місце зустрічі.
У ОСОБА_31 в цей час текла кров із носу, та все обличчя було в крові.
Потім обвинувачений вибіг зі двору та знову почалась бійка між ОСОБА_18 і ним. Денис побіг до них, й згодом свідок почула глухий постріл кілька разів. Помітила, що обвинувачений стоїть за жінкою та ліву руку висунув на рівні поясу з-під жінки, в якій тримав пістолет. В цей час впритул до нього розташований був ОСОБА_31 .
Після глухих пострілів, свідок зрозуміла що дані постріли здійснювались з пістолету, який тримав обвинувачений в бік потерпілого.
Потім свідок помітила ОСОБА_18 в якого все обличчя було в крові, та він повідомив, що обвинувачений йому пістолетом наніс тілесні ушкодження по голові.
Потім ОСОБА_18 та ОСОБА_31 пішли через дорогу до ОСОБА_18 додому, та згодом через 5 хвилин свідок дізналась, що у ОСОБА_31 маються ушкодження в районі живота від пневматичного пістолету у вигляді маленьких дірок. Поліцію викликали батьки ОСОБА_18 .

Тобто, цими показаннями свідків, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини регламентовані ст. 91 КПК України, а саме орієнтовний час та місце, а також спосіб вчинення даного кримінального правопорушення.
Однак, Суд ураховує той факт, що з цих показань свідків не простежується факт наявності певної небезпеки та загрози для життя і здоров`я обвинуваченого від безпосередніх та особистісних дій саме потерпілого, які б указували на необхідність тяжкого тілесного ушкодження останньому шляхом пострілів.
З показань свідків випливає, що таких пострілів, за їх відчуттями було щонайменше 5, та відповідно до висновків експертів у потерпілого потрапило 2.

Також, у світлі пояснень обвинуваченого, потерпілого та свідків формується така загальна картина подій.

Щодо обставин подій того дня, які передували конфлікту та обумовили зустріч обвинуваченого та потерпілого.

Кожен з них святкував Новий рік у ніч з 31 грудня 2020 року на 01 січня 2021 року.
Після святкування кожен з них у компанії своїх знайомих прогулювався містом.

Щодо обставин подій, які мали місце на зупинці громадського транспорту.

Ці 2 компанії пересіклись на зупинці громадського транспорту, а саме компанія потерпілого перебувала власне біля зупинки, а компанія обвинуваченого проходила повз та в цей момент потерпілий з одним зі знайомих штовхались.
Обвинувачений зробив хлопцям зауваження, так як йому здалось, що вони псують тільки-но установлену нову зупинку.
Потім коли вони пересіклись між собою (потерпілий та обвинувачений) виник конфлікт та бійка між ними.
Згідно показань свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_30 , ОСОБА_40 , ОСОБА_37 першим удар наніс саме обвинувачений потерпілому, а саме головою по носу, у той час, як свідок ОСОБА_12 перебував на відстані, і відповідно бачив тільки сам факт уже бійки між цими особами.

Хлопці стали розбороняти учасників виниклого конфлікту, який в цілому тривав кілька хвилин та по суті був вичерпаний, як такий.

Так, компанія потерпілого відійшла трохи далі від зупинки ближче до гаражу, а Денис весь час повторяв, чого ОСОБА_26 наніс йому удари головою та руками.
Обвинувачений пішов на територію свого домоволодіння, а саме забіг.
Між цими компаніями в цей час уже жодних сутичок не було.

В частині подій, які відбулися після конфлікту на зупинці

Потім обвинувачений вибіг з території приватного будинку АДРЕСА_1 та продемонстрував тримаючи в лівій руці пістолет.
Біля обвинуваченого стояла матір, тим самим не даючи йому пройти до протилежної компанії осіб.
В цей час ОСОБА_31 побіг до нього та за ним інші хлопці, щоб не продовжувалась бійка, а з метою завершення даної ситуації, узагалі, як такої.
Коли підбіг ОСОБА_31 , обвинувачений висунув ліву руку попереду жінки, яка стояла перед ним, та направивши канал ствола в бік потерпілого, здійснив кілька пострілів, при цьому був глухий звук, по типу травматичної зброї.
Після чого, обвинувачений рукояткою тримаючи пістолет за ствол наніс удари по голові ОСОБА_18 .
Потім обвинувачений пішов додому.

Тобто, за наслідками аналізу цього конфлікту, як такого, з наданих показань очевидців, не є встановленим факт того, що потерпілий у відношенні обвинуваченого вчиняв якісь активні дії, які б дали йому змогу дійти до висновку, що від таких дій потерпілого наявна реальна загроза, яка вимагає рішучих дій для свого самозахисту, до негайних пострілі в потерпілого.
Ініціатором комунікації, як такої, у обох випадках був саме обвинувачений, а після того, як уже фактично ситуація була вичерпана, саме останній, за показаннями очевидців забіг до будинку та через деякий час вийшов звідти з пістолетом та здійснив, для прикладу, не один постріл в гору, а відразу кілька в потерпілого.
Доводи щодо небезпеки його близьким, котрі були на вулиці, в момент, коли він пішов до будинку не є дійсними виходячи з показань ОСОБА_12 , який указав, що в момент коли обвинувачений пішов до будинку він уже перебував біля своєї доньки, а не приймав участь в якихось бійках. Компанія потерпілого була біля нього так як у того йшла кров, даних про застосування певного насильства до матері обвинуваченого також не установлено, навпаки з`ясовано, що коли обвинувачений вийшов з будинку вона стала перед ним, фактично перегородивши йому рух з пістолетом далі.
Відповідно такі, дії обвинуваченого Суд сприймає, як дію, яку обвинувачений вчинив навмисно, цілеспрямовано на ґрунті виниклого конфлікту біля зупинки, адже, він мав реальну можливість уникнути продовження конфлікту, натомість пішов до будинку та взяв пістолет і здійснив постріли у життєво важливі органи потерпілого.
Таким чином, наявність можливості уникнути продовження бійки та обставини нанесення тілесних ушкоджень свідчать про наявність умислу на нанесення тяжкого тілесного ушкодження.
Сприймати такі дії обвинуваченого, як спосіб захисту, Суд не убачає підстав, адже вказаний спосіб захисту явно не відповідав характеру і ступеню суспільної небезпеки, оскільки потерпілий для нанесення удару не застосовував жодних знарядь.
Не указують на це і обстановка захисту - час, місце, співвідношення сил винного та потерпілого; співвідношення між ступенем суспільної небезпечності посягання та заподіяною шкодою.

Не випливають ці дані і з письмових доказів проаналізованих судом.

Так, згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.01.20 (у дійсності заява мала місце у 2021 році) слідує, що ОСОБА_8 указав, що 01.01.21 невідомий чоловік вистрелив у тулуб.
Заяву про злочин за цим же фактом (використання травматичної зброї у відношенні потерпілого) до УП 01.01.21 подав і свідко ОСОБА_37 .

Згідно протоколів ОМП від 01.01.21 слідує, що було оглянуто зупинку громадського транспорту та ділянку місцевості поряд у т.ч. за адресою: АДРЕСА_1 , й установлено, що сама зупинка виготовлена з металевої конструкції та скляних панелей.
При огляді зупинки її пошкоджень не виявлено, у т.ч. не установлено будь-яких слідів пошкодження, тріщин в структурі скла (протокол ОМП від 01.01.21 у період з15:41 год. до 16:15 год.).
ОСОБА_5 добровільно видав пістолет.
Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-21-2996-ТР слідів папілярних узорів на пневматичному пістолеті не виявлено.

Відповідно до протоколу обшуку від 01.01.21 було проведено дану слідчу дію за місцем проживання обвинуваченого та вилучено два предмети схожих на газові балони, предмети ззовні схожих на кулі у кількості 100 штук.
Дозвіл на обшук надано слідчим суддею постфактум, згідно ухвали від 04.01.21 у справі № 755/1/21, та накладено на це майно арешт судовим рішенням від 13.01.21 у тій же справі.

Згідно даних "Драгер" результат огляду обвинуваченого 01.01.21 о 08:35 год. становить 0.30 %.

З даних КНП «Центр ЕМД та МК» випливає, що (1) виклик швидкої 01.01.21 о 01:34 год. був зареєстрований виклик № 111 та здійснено виїзд до ОСОБА_8 , наступний виклик був о 01:42 год., однак був відмінений, як повторний; (2) обвинувачений звернувся за медичною допомогою тільки о 16:40 год. 01.01.21, тобто фактично через 14 годин після конфлікту та від госпіталізації відмовився.
ОСОБА_8 був госпіталізований до МКЛШМД з діагнозом, згідно довідки лікаря МКЛШМД № 314 від 01.01.2021, «Проникаюче вогнепальне поранення живота зі сквозним пошкодженням внутрішніх органів: лівої долі печінки, шлунку та кишківника…».

Згідно проколів слідчих дій від 07.02.21 та від 12.02.21 в т.ч. вилучено три металеві кулі, які медики вилучили з тіла (живота) потерпілого, та отримано від останнього кофту чорного кольору з отворами у кількості 4 шт, толстовку з ушкодженнями у формі малих отворів у кількості 8 шт., куртку з плямами бурого кольору та отвори у кількості 4 шт.

Згідно протоколу доступу до документів від 03.02.21 слідством отримано доступ до документів медичної карти потерпілого.
Згідно висновку експерта № 042-128-2021 у потерпілого у т.ч. виявлено 2 проникаючі кульові поранення живота рани (вхідні отвори) округлої форми, діаметром близько 5 мм, розташовані на передній черевній стінці в ділянці лівого підребер`я, від яких відходять ранові канали, направлені зовні-досередини, по ходу яких уошкоджуються мякі тканини черевної стінки, проникають в черевну порожнину з пораненням ІІІ сегменту лівої долі печінки, наскрізним пораненням шлунку, пораненням поперково-ободової кишки, брижі товстої кишки та наявністю стороннього тіла (кулі) округлої форми, металевої щільності, діаметром 4,5мм, в стінці переднє-ободової кишки, з явищами гемоперитонеуму (наявність в черевній порожнині близько 200мл крові), які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку експерта № 0421-14-2021 у обвинуваченого виявлено садно на фоні синця в лобовій ділянці справа, синці на спинці та скатах носа з переходом на повіки обох очей в проекції лівої носо-губної складки.

Відповідно Суд констатує, в ключі проаналізованих доказів, що причина конфлікту пошкодження зупинки, не є дійсною, факт нанесення обвинуваченому низки ударів прямо спростовується висновком експерта щодо його ушкоджень, де виявлено два синці, та, відповідно, останній в цій частині кореспондується з даними потерпілого та очевидців, що він удар наносив йому під час бійки біля зупинки у відповідь на його удар.

Дійсними є показання очевидців щодо кількості пострілів в потерпілого здійснених обвинуваченим ураховуючи кількість отворів на одязі останнього.

Як наслідок, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК, в їх сукупності, підтверджуються обставини регламентовані ст. 91 того ж Кодексу.
Підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, так як не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих ст. 87 КПК.
При формуванні таких висновків за наслідками розгляду провадження Суд виходив з такого щодо цього питання.
Частина 1 статті 87 КПК передбачає, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Тоді як частина 2 цієї ж статті визначає, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.
В постанові ВС від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/93438380) вказано, що «вищеназвані норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи».
У постановах від 28 січня 2020 року у справі № 359/7742/17 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/87334567) та від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к (https://reyestr.court.gov.ua/Review/85238666) ВС зауважив, що «вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті».
В постанові від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к (https://reyestr.court.gov.ua/Review/85238666) ВС указав, що «…суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частини 2 або 3 статті 87 КПК, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми.
Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору частини 1 статті 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим».
В постанові від 06 липня 2021 року у справі № 720/49/19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98170716) ВС зауважив, що «Оцінюючи надані сторонами докази на предмет їх допустимості згідно з частиною 1 статті 87 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що зазначені положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані у відповідній нормі. Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими.
У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду».
Повертаючись до обставин цієї справи Суд зауважує, що вважає такий підхід правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі Суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.
Безумовно, істотне порушення фундаментальних прав і свобод особи - отримання доказів внаслідок поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та на правову допомогу захисника тощо - не може бути терпимим у правосудді, і суди мають протистояти таким порушенням для того, щоб органи правопорядку не перетворили такі методи у звичайну практику.
Водночас порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.
В постанові від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.
Як наслідок слід констатувати, що вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд констатує, що в цій справі ці положення не можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими, адже вони мають місце не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.
Так, порушень вимог ст. 237 КПК під час проведення слідчих дій, які б, як указав ВС, були фундаментальними, не установлено.
Також слід указати, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в постанова від 24 жовтня 2018 року в справі № 733/249/16-к указав, що після огляду предмет визнається речовим доказом і долучається до кримінальної справи мотивованою постановою (ухвалою), яким завершується формування даного виду доказу. Цією постановою створюється особливий правовий режим поводження з предметом в кримінальній справі.
Джерелом фактичних даних (відомостей) стосовно речових доказів виступає протокол огляду предмета.
У цій ситуації, джерело фактичних даних, прямо доводить собою, обставини, які у розумінні ст. 91 КПК України підлягають доказуванню в цій справі, щодо дати, часу, місця та способу вчинення кримінального правопорушення.
Щодо добровільної видачі медичним закладом, потерпілим певних речей, то їх використання, як доказу, та власне саме по собі залучення, в ключі позиції Верховного Суду в постанові від 31 березня 2021 року в справі № 333/1539/16-к, в постанові від 19 травня 2020 року в справі № 490/10025/17, відповідає вимогам КПК.
Відповідно до приписів частин 1, 2 ст. 93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом як проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, так і витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Отже, наведеними кримінальними процесуальними нормами встановлено порядок отримання стороною обвинувачення за доброю волею особи.
При цьому необхідно зважати на те, що згідно з ч. 4 ст. 132 КПК для оцінки потреб досудового розслідування варто враховувати можливість отримати речі й документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, без застосування заходу забезпечення кримінального провадження.
Отримання тимчасового доступу до речей, документів і, за наявності підстав для того,розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, обумовлене, за приписами ст. 163 КПК, необхідністю доведення стороною кримінального провадження наявності достатніх підстав вважати, що без такого доступу та вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.
За відсутності таких обставин, тим більше за умови добровільного надання стороною чи учасником кримінального провадження, у володінні яких перебувають певні речі, не виникає підстав та умов до звернення з клопотанням до слідчого судді стосовно застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді тимчасового доступу до документів і речей.
Щодо медичної документації, то слід указати, що відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Верховного Суду (постанова від 27 січня 2020 року № 754/14281/17) відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, не відкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом
У цій же постанові Об`єднана палата зазначила про те, що якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України.
Зважаючи на статті 22, 290, 412 КПК України у їх взаємозв`язку, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону може бути не відкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що потягне за собою визнання його недопустимим доказом на підставі ст. 87 цього Кодексу.
Висновки експерті відкриті захисту.

При цьому, слід зауважити, що Верховний Суд колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 20.03.2018 в справі № 753/11828/13-к указав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.
Також, як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких даних.
У ракурсі того, що порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к).
У цій справі, порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), тобто певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій дотриманий.
Як наслідок Суд сприймає указані письмові докази (протоколи ОМП, висновки експертиз та інші), як належні та допустимими, які у своїй сукупності доводять обставини визначені ст. 81 КПК України, та через їх призму останні сприймаються судом, як дійсні.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК за обставин, встановлених судом.

При кваліфікації дій обвинуваченого, Суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.
Частиною першою статті 121 передбачено кримінальну відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки він заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, Суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому Суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, обставиною, яка пом`якшує покарання є відшкодування шкоди потерпілому 17.12.21 матеріальної в сумі 34 604, 69 грн. та моральної 20.12.21 35 000 грн., 25.01.2022 5 000 грн.
Щодо щирого каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. час, місце, спосіб учинення, то слід указати таке.
Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанову ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к).
Цих обставин у справі не установлено.
Обставиною, що обтяжує покарання є учинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, котрий установлено з урахуванням алгоритмів окреслених ВС у постанові від 03.12.2019 у справі № 571/1436/15-к, а саме шляхом дослідження всієї сукупності доказів у справі, з урахуванням у т.ч. наявних результатів на стан сп`яніння (дослідження проведено з використанням приладу "Драгер"), відповідно до якого обвинувачений перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Також, Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікарня-нарколога не перебуває, має місце проживання, його стан здоров`я, спосіб життя, наявність на його утриманні членів сім`ї, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останніми, те, що 24 січня 2020 року між ОСОБА_5 та командиром військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки, що в своїй сукупності свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає місці соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити йому покарання у межах санкції статті 121 КК у виді позбавлення волі, зі звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 того ж Кодексу та покладенням обов`язків з числа визначених його ст. 76 КК, оскільки Суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо Суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, Суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, сприймалося б як жорстоке поводження.

Щодо цивільного позову ОСОБА_8 (позивач) до ОСОБА_5 (відповідач), про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, то Суд убачає підстави для закриття провадження, оскільки цивільний позивач в заяві від 25.01.22 указав, що матеріальна шкода повністю та моральна шкода частково йому відшкодовані 17.12.21, 20.12.21 та 25.01.22, в решті моральної шкоди досягнуто домовленості щодо відшкодування, а тому він власне просить такий позов не розглядати, а згідно ст.ст. 206, 255 ЦПК у разі відмови позивача від позову суд саме закриває провадження у справі.

Процесуальні витрати вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, Суд
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Провадження за цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням закрити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 3 200, 50 грн.
Речові докази - компакт - диски залишити в матеріалах судового провадження; два предмети схожі на газові балони, предмети ззовні схожі на кулі у кількості 100 штук, марлевий бинт в якому знаходиться три металеві кулі, футболка синьо-бірюзового кольору з ушкодженнями у формі дірок в кількості 4 штук, кофта чорного кольору з отворами у кількості 4 штук, толстовка з капюшоном чорного кольору з ушкодженнями у формі малих отворів у кількості 8 штук, куртка синьо-сірого кольору з капюшоном на якій плями бурого кольору на якій наявні отвори в кількості 4 штук, один предмет металевий круглої форми схожий на кулю, предмет схожий на пневматичний пістолет чорного кольору з маркуванням « НОМЕР_2 », зразки слідів папілярних узорів з правої та лівої руки ОСОБА_5 знищити.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я Оксана БІРСА