Справа№ 938/495/21
Судове провадження № 1-кп/938/101/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.06.2021 за 0000039 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Замагора Верховинського району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, непрацюючого, інваліда ІІІ групи, депутатом не обирався, зареєстроване місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , факичне місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпіло ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

обвинувачений ОСОБА_3 , 22.06.2021 близько 09:00 год., перебуваючи на грунтовій дорозі сільського значення, неподалік свого господарства, розміщеного в с.Красноїлля, присілок Плай Верховинського району Івано-Франківської області, на ґрунті існуючих неприязних відносин, вчинив конфлікт із ОСОБА_6 , під час якого, керуючись прямим умислом на спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, умисно наніс два удари дерев`яною палицею в область голови та тулуба потерпілому ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: рани лобної ділянки голови, забою правого плеча із синцем, садна та травматичного набряку правого плеча, синця в ділянці лівого плеча, які згідно висновку судово-медичної експертизи №85 від 23.06.2021 відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином ОСОБА_3 спричинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , вину у вчиненні інкремінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, визнав повністю та пояснив суду, що 22.06.2021 близько 6-ї години ранку він поїхав на своєму автомобілі марки «УАЗ» на сінокос. Близько 9-ї години він повертався додому та рухався по дорозі, яка проходила повз господарство ОСОБА_6 , з яким у нього раніше виникла суперечка з приводу здачі коштів на ремонт дороги. Під`їхавши до господарства ОСОБА_6 він зупинився, оскільки на проїжджій частині дороги лежала дошка в яку були набиті цвяхи, що відповідно перешкоджало проїзду його автомобіля. В цей час ОСОБА_6 стояв неподалік. Він вийшов із автомобіля щоб забрати цю дошку та спитав у ОСОБА_6 для чого він поклав її на проїжджу частину, та з якою метою він створює йому перешкоди для проїзду. В цей час ОСОБА_6 підійшов до нього та штовхнув його у груди, у відповідь на що він дістав із свого автомобіля дерев`яну палицю та завдав нею кілька ударів по плечі та голові ОСОБА_6 , після чого сів у свій автомобіль і поїхав додому, а ОСОБА_6 пішов на подвір`я свого господарства.
Зазначив, що у скоєному розкаюється, просить суворо не карати.
Оскільки обвинувачений повністю визнав вину у вчиненому злочині, і після роз`яснення учасникам судового розгляду положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд з`ясував, що вони правильно розуміють зміст обставин, встановлених у даному кримінальному провадженні та не оспорюють їх, і така позиція є добровільною, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку та отримавши згоду учасників судового провадження на проведення судового розгляду в такому порядку, прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин скоєння обвинуваченим зазначеного злочину, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих матеріалів, суд приходить до переконливого висновку про те, що винуватість обвинуваченого у скоєному є доведена повністю.
Суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України, оскільки він заподіяв потерпілому умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я
При призначенні покарання суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відносяться до кримінальних проступків, ОСОБА_3 раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є інвалідом 3-ї групи, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого на підставі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому на підставі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.
Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду.
Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
Враховуючи всі обставини кримінального провадження, а також те, що особі, яка вчинила кримінальний проступок, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції ч.2 ст.125 КК України, а саме у виді штрафу, оскільки це, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
Питання про речові докази вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.368-371, 373-376, 381-382,394 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Призначити покарання ОСОБА_3 за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 70 (сімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 190 гривень 00 копійок ( тисячу сто дев`яносто гривень нуль копійок).
Речові докази: дерев`яну палку, яка зберігається в кімнаті речових доказів Верховинського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області знищити.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1