КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 15 листопада 2021 року апеляційну скаргу цивільного позивача ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року,

за участі: прокурора ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0005004 від 11 травня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 .
Не погоджуючись з таким рішенням, цивільний позивач ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 14 грудня 2017 року нотаріус КМНО ОСОБА_8 , перепродав ОСОБА_7 шахрайським шляхом квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , відтак задля недопущення можливості відчуження вказаної квартири на неї необхідно накласти арешт.

В судове засідання апелянт ОСОБА_5 не з`явилась, про причини своєї неявки не повідомила, хоча про час та місце судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності апелянта, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів судового провадження, Дарницьким УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 11 травня 2017 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0005004, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

12 жовтня 2021 року цивільний позивач ОСОБА_5 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 з метою збереження речових доказів, забезпечення відшкодування завданих збитків (цивільного позову), та недопущення подальшого її відчуження.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року залишено без задоволення вказане клопотання, з тих підстав, що цивільним позивачем не надано відомостей щодо наявності підозрюваних у кримінальному провадженні № 00050045 від 11 травня 2017 року, тоді як арешт на майно з метою забезпечення відшкодування завданих збитків (цивільного позову) можливий на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, юридичної особи, відносно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таке рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним, обґрунтованим і вмотивованим, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Вирішуючи питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Окрім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 звернулась до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, з метою забезпечення збереження речових доказів, забезпечення цивільного позову.
Разом з цим, з клопотанням про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів має право звернутися лише прокурор чи слідчий за погодженням з прокурором.
Окрім того, слідчим суддею обґрунтовано зазначено про те, що цивільним позивачем ОСОБА_5 не надано відомостей щодо наявності підозрюваних у кримінальному провадженні № 00050045 від 11 травня 2017 року, тоді як арешт на майно з метою забезпечення відшкодування завданих збитків (цивільного позову) можливий на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, юридичної особи, відносно якої здійснюється кримінальне провадження.
За таких обставин слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що клопотання ОСОБА_5 про арешт майна не підлягало задоволенню.

Окрім того, як повідомлено прокурором у судовому засіданні 15 серпня 2018 року кримінальне провадження № 00050045 від 11 травня 2017 року закрито.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не встановлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга цивільного позивача ОСОБА_5 навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.
На підставі викладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу слідчого Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0005004 від 11 травня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 ,- залишити без змін, а апеляційну скаргу цивільного позивача ОСОБА_5 - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 753/22300/20 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_9

Провадження№ 11сс/824/6550/2021 Доповідач ОСОБА_1
Категорія ст.170 КПК