Справа №590/369/21
Провадження № 1-кп/590/144/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2021 року Ямпільський районний суд

Сумської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю: сторони обвинувачення, прокурора ОСОБА_3

сторони захисту, обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Ямпіль Сумської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000185 від 09.04.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки ст. Октябрьська, Павловського району, Краснодарського краю, українки, громадянки України, розлученої, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,
ВСТАНОВИВ:
16.09.2019 року ОСОБА_4 звернулася до завідуючої фельдшерсько-акушерським пунктом села Степне ОСОБА_5 , яка перебувала в робочому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , з проханням надати їй довідку про амбулаторне лікування в період часу з 30.08.2006 року по 10.09.2006 року, для того аби дану довідку долучити до матеріалів, підготовлених для надання до Ямпільського районного суду Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На що завідуюча Степнівського ФАП ОСОБА_5 погодилася та власноруч виписала 16.09.2019 року довідку без вихідного номера, де поставила свій підпис, штамп та печатку Степнівського ФАП про те, що ОСОБА_4 дійсно перебувала на амбулаторному лікуванні з 30.08.2006 року по 10.09.2006 року в ІНФОРМАЦІЯ_2 з приводу хвороби «Розповсюджений остеохондроз, попереково-крижовий радикуліт». Після отримання від завідуючої Степнівського ФАП ОСОБА_5 неправдивого офіційного документа, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що видана їй довідка про перебування на амбулаторному лікуванні з 30.08.2006 року по 10.09.2006 року, у зв`язку з хворобою «Распространенный остеохондроз, пояснично крестцовый радикулит» є завідомо підробленою та відомості у ній є неправдивими, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, умисно подала вказану довідку разом з позовною заявою до Ямпільського районного суду Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та отримала на свою користь рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 05.12.2019 (справа №590/1215/19), тим самим використала завідомо підроблений документ, тобто вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.4 ст.358 КК України..

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю та надала суду чіткі та послідовні покази з цього приводу, пояснивши, що 16.09.2019 року вона звернулася до завідуючої фельдшерсько-акушерським пунктом села Степне ОСОБА_5 , з проханням надати їй довідку про амбулаторне лікування в період часу з 30.08.2006 року по 10.09.2006 року, для того аби дану довідку долучити до матеріалів, підготовлених для надання до Ямпільського районного суду Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, на що ОСОБА_5 погодилася та власноруч виписала довідку, де поставила свій підпис, штамп та печатку Степнівського ФАП про те, що вона, ОСОБА_4 , дійсно перебувала на амбулаторному лікуванні з 30.08.2006 року по 10.09.2006 року в ІНФОРМАЦІЯ_2 з приводу хвороби «Розповсюджений остеохондроз, попереково-крижовий радикуліт». Після отримання від завідуючої Степнівського ФАП ОСОБА_5 неправдивого офіційного документа, вона подала вказану довідку разом з позовною заявою до Ямпільського районного суду Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та отримала на свою користь судове рішення.

Заслухавши пояснення обвинуваченої, з`ясувавши думку учасників судового провадження, за згодою обвинуваченої суд відповідно до ч.3 ст.26 та ч.3 ст.349 КПК України визнав за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності її позиції, роз`яснивши їй, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченої, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої та стосуються речових доказів.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань обвинуваченої.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати: за ч.4 ст.358 КК України, що виразились у використанні завідомо підробленого документу.

Згідно ст.337 КП К України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з положеннями ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Так, обвинувачена ОСОБА_4 у вчиненому розкаялась, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.с.26), у лікаря-нарколога на обліку не перебуває (а.с.26), раніше не судима (а.с.32), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.29).

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, враховуючи обставини, які пом`якшують та обтяжують її покарання, враховуючи роз`яснення, надані в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 можливе без ізоляції її від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів буде покарання у виді штрафу.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись п.1, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч.3 ст.349, ст.ст.368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 грн. (п`ятсот десять грн. 00 коп.).

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Після вступу вироку в законну силу долю речових доказів вирішити наступним чином:

-амбулаторну картку на ім`я ОСОБА_4 , що зберігається при матеріалах кримінального провадження № 0000185 від 09.04.2021 року повернути ОСОБА_4 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, прокурору.

Суддя Ямпільського районного суду

Сумської області ОСОБА_1