Справа № 535/150/22
Провадження № 1-кп/535/38/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2022 року смтКотельва

Котелевський районний суд Полтавської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ;з секретарем судових засідань ОСОБА_2 ; за участю сторін кримінального провадження: прокурора - ОСОБА_3 , захисника - ОСОБА_4 , обвинуваченого - ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому засіданні в смтКотельва кримінальне провадження, внесене 09.02.2022 року до ЄРДР за №0000033, про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любка, Котелевського району, Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-3 КК України;-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 з 01 серпня 2017 призначений на посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)», на підставі наказу начальника ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)» №71/ОС-17 від 01.08.2017 року. Згідно з частиною 6 статті 14 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» прапорщик внутрішньої служби належить до осіб молодшого начальницького складу кримінально-виконавчої служби. Відповідно до підпункту «д» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону є особи рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби.

Таким чином, ОСОБА_5 є суб`єктом, на якого поширюється дія вищевказаного Закону України та суб`єктом декларування.

Надалі, 19.12.2017 року ОСОБА_5 , під особистий підпис, роз`яснено положення Закону України «Про запобігання корупції», щодо фінансового контролю, в тому числі про обов`язковість щорічного подання декларацій а також після звільнення.

ОСОБА_5 звільнений із займаної посади за власним бажанням з 07.09.2020 року на підставі наказу державної установи «Крюковської виправної колонії (№29)» № 66 /ОС-20 від 07.09.2020 року.

Абзацом 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктів 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

При цьому відповідно до підпункту 3 пункту 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації - Єдиного державного реєстру декларацій осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства від 10.06.2016 №3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за №959/29089, така декларація суб`єкта декларування подається до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність.

Частиною першою Правил заповнення форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, визначено, що декларація заповнюється та подається особисто суб`єктом декларування на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Реєстру, шляхом заповнення електронної форми.

Проте, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру декларацій, ОСОБА_5 декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, протягом з 01.01.2021 року по 01.04.2021 року не подав, хоча являється зареєстрованим користувачем на відповідному сайті НАЗК з 24.03.2017 року.

У зв`язку з цим, Національне агентство з питань запобігання корупції листом від 27.05.2021 року №47-02/37743-21 повідомило ОСОБА_5 про факт неподання відповідної декларації, та зобов`язало останнього подати декларацію після звільнення за 2020 рік протягом 10 днів з дня отримання повідомлення в порядку, визначеному абзацом 2 частини 2 статті 45 Закону. Вказаний лист ОСОБА_5 отримав під особистий підпис 04.06.2021 року.

Однак, упродовж передбачених Законом України «Про запобігання корупції» десяти діб ОСОБА_5 умисно декларацію не подав та не надав жодних пояснень або заперечень щодо поважності причин неподання декларації.

Тим самим, ОСОБА_5 , будучи суб`єктом декларування, достовірно знаючи про необхідність подання після звільнення декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», у період часу з 01.01.2021 року по 01.04.2021 року, перебуваючи на території України за місцем реєстрації, фактичного місця мешкання, роботи, тощо, діючи умисно, не подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік після звільнення.

Таким чином, своїми діями, які полягали в умисному неподанні суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 366-3 КК України.

У даному кримінальному провадженні 23.02.2022 року між начальником Котелевського відділу Диканської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 у присутності захисника ОСОБА_6 укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення і кваліфікації дій за ст.366-3 КК України.

Згідно з угодою про визнання винуватості ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні і зобов`язався: беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання ОСОБА_5 за ст.366-3 КК України - у виді 150 годин громадських робіт, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій органів державної влади та місцевого самоврядування строком на 1 (один) рік.

Крім того, прокурор та підозрюваний ОСОБА_5 визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості і окремо умисного невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст.476 КПК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні вказав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України і КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчом засіданні визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-3 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник ОСОБА_4 також просила затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_5 під час кримінального провадження не подавав.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ст.366-3 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України є кримінальне правопорушення, що в силу вимог ч.4 ст.469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів сторін і інших осіб.

Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_5 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для їх виконання.

З огляду на викладене, враховуючи пом`якшуючі обставини, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих обставин вчинення злочину, а також те, що даним кримінальним правопорушенням не завдано шкоди правам та інтересам окремих осіб, воно не набуло значного суспільного резонансу, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінального правопорушення і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-3 КК України, та затвердження угоди про визнання винуватості.

Цивільний позов, речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувався.

Керуючись ст. ст. 314, 369-371, 373, 374, 475 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду від 23.02.2022 року по кримінальному провадженню №0000033 укладену між начальником Котелевського відділу Диканської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 у присутності захисника ОСОБА_4 про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-3 КК України.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-3 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій органів державної влади та місцевого самоврядування строком на 1 (один) рік.

Вирок на підставі угоди може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України з врахуванням обмеження права оскарження даного вироку відповідно до ч.1 ст. 473 КПК України до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Котелевського районного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1