ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/1685/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3251/21
Категорія: ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115, ч.3 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 05 жовтня 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , 1992 року народження, на 60 діб, тобто до 02 грудня 2021 року.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме її право на захист. Указала, що прокурор подав клопотання про продовження строку тримання під вартою із порушенням визначених ч.1 ст.199 КПК України строків, тобто менше ніж за 5 днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Крім того указала, що відповідно п.10 ч.20-5 Перехідних положень КПК України під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за 10 днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Вважає, що оскільки строк дії попередньої ухвали спливав 07 жовтня 2021 року, прокурор повинен був подати клопотання не пізніше ніж 27 вересня 2021 року. Наголосила, що із клопотанням прокурора вона не була ознайомлена. Зауважила, що сторона обвинувачення постійно заявляє різного роду клопотання, які на думку обвинуваченої є непотрібними та свідчать про упереджене ставлення до неї. Наголосила, що потерпіла та свідки по справі допитані, всі докази судом розглянуті, що на думку обвинуваченої, свідчить про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Крім того наголосила, що не має наміру впливати на свідків та потерпілу, так само знищити докази по справі, а також переховуватись від суду. Відзначила, що від самого початку сприяла слідству; має соціальні зв`язки; має постійне місце проживання, за яким мешкає із батьками; її родина відшкодувала потерпілій матеріальну та моральну шкоду; має позитивні характеристики; має ряд хронічних захворювань, які потребують постійного медичного нагляду. Просить звільнити її з-під варти.

Прокурор подав заяву про проведення судового розгляду за його відсутності, зв`язку з чим апеляційний розгляд проводився за відсутності останнього.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_7 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115, ч.3 ст.187 КК України, за одне з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 років до 15 років або у виді довічного позбавлення волі.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 інкримінується закінчений замах на вбивство з корисливих мотивів, а також напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу та з проникненням в приміщення, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачена може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання обвинуваченої на відсутність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Щодо посилань обвинуваченої ОСОБА_7 на наявність у неї батьків та постійного місця проживання, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченою своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо неї більш м`якого запобіжного заходу.

Що стосується посилань обвинуваченої на те, що вона сприяла слідству, її родина відшкодувала завдану злочином матеріальну та моральну шкоду потерпілій, відсутність претензій з боку останньої, то це може бути визнано пом`якшуючою покарання обставиною, проте не є достатньою підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про наявність у неї ряду хронічних захворювань, які потребують постійного медичного нагляду, колегія суддів сприймає критично, оскільки стороною захисту не надано доказів на підтвердження наявності захворювання і неможливості у зв`язку із захворюванням знаходитися під вартою.

Частиною 1 статті 199 КПК України встановлено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частиною 4 вказаної статті визначено, що суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Статтею 186 КПК України встановлено, що клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Як убачається із матеріалів провадження, клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 прокурором було подано до суду 05 жовтня 2021 року, яке було розглянуто судом у цей же день.

У ч.2 ст.412 КПК України наведено вичерпний перелік істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування рішення суду.

Доводи скарги обвинуваченої про подання клопотання прокурором з порушенням процесуальних строків, передбачених ч.1 ст.199 КПК України, не входить до переліку істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбаченими у ч.2 ст.412 КПК України, які тягнуть скасування ухвали суду.

Вказане клопотання прокурора було розглянуто відповідно до вимог ч.4 ст.199 КПК України, у зв`язку з чим, доводи обвинуваченої в цій частині не спростовують правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Що стосується доводів обвинуваченої про те, що вона не була ознайомлена із клопотанням прокурора, то вони є не обґрунтованими, оскільки норми кримінального процесуального кодексу не вимагають вручення копії клопотання обвинуваченому під час судового провадження про продовження строку тримання під вартою.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченою ОСОБА_7 її процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 і відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 05 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: