Справа № 645/8758/21
Провадження № 1-кп/645/379/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 січня 2022 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м.Харків у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2
за участю прокурора Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова Харківської області - ОСОБА_3
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого у м. Харкові, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, офіційно не працюючого , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 03.03.2000 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.215-3,ч.2 ст.140, ст. 42 КК України (в ред.1960 року) до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 46-1 КК України (в ред.1960 року) з іспитовим строком 2 роки; 20.08.2002 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки; 16.12.2002 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 04.10.2006 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до 2 років позбавлення волі; 27.04.2009 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки; 12.06.2012 року Ізюмським районним судом Харківської області за ч.2 ст.186, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; 16.03.2017 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; 14.08.2018 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 20 вересня 2018 року за вчинення кримінального правоопорушення, передбаченого ст.395 КК України до 4 ( чотирьох) місяців арешту, відповідно до ч.4 ст. 70, ч.1 ст. 72 КК України шляхом повного складання покарань, до призначеного покарання повністю приєднати покарання, призначене за вироком Московського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2018 року, та визначено остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,
26.08.2021 приблизно о 14 год.30 хв. ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Рибалко,29 побачив, що біля першого під`їзду знаходиться ноутбук ТМ Lenovo IdeaPad 300-15 (80Q700QXUA) серійний номер SPPOC821.N, та у нього виник раптовий кримінально протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна. Надалі, ОСОБА_4 реалізуючи свій раптово виниклий кримінально протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи мету незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, керуючись корисливими мотивами, скориставшись відсутністю власника ноутбуку - ОСОБА_5 , впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та не зможе йому перешкодити, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав вказаний ноутбук ТМ Lenovo IdeaPad 300-15 (80Q700QXUA) серійний номер SPPOC821.N, вартість якого складає 6960 грн. 00 коп., після чого ОСОБА_4 з місця події зник, звернувши викрадене майно на свою користь, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 6960 гривні 00 копійок.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, пояснив суду про обставини викладені вище, зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають фактичним обставинам справи, події вчинення ним кримінального правопорушення вірно відображені. Дійсно, 26 серпня 2021 року в денний час, біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , він таємно викрав ноутбук ТМ Lenovo IdeaPad
Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним кримінального діяння, розуміючи яка міра покарання загрожує, показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує, а саме про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд відповідно до частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінальних правопорушень та винуватості обвинуваченого у їх вчиненні, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо речових доказів, процесуальних витрат та матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого та стосовно цивільного позову. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, добровільність їхньої позиції та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З урахуванням повного визнання вини у вчинені вищенаведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ст. 349 ч.3 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вважає за доцільне обмежитись дослідженням доказів, які стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує в межах пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Вину обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України суд вважає доведеною.
Згідно ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд вважає щире каяття.
Враховуючи, що кримінальне провадження розглядається в межах предявленого обвинувачення, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого встановлено, що він раніше неодноразово засуджений в тому числі за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень проти власності (вимога УІАЗ при ГУ НП України в Харківській області від 15.12.2021 року, копія вироку Московського районного суду м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України у справі 643/6844/17, копія вироку Комінтернівського районного суду м.Харкова за ст. 395 КК України від 20 вересня 2018 року у справі 641/1843/17), на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває (повідомлення КНП «Міського психоневрологічного диспансеру №3» 311205 від 21.12.2021 року).
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, за змістом ст. 12 КК України, є тяжким кримінальним правопорушенням, його наслідки, обставину, що пом`якшує покарання, особу обвинуваченого, відношення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у межах санкції інкримінованої статті у виді позбавлення волі із звільненням обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком в порядку ст. 75 КК України, оскільки його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень можливо без ізоляції від суспільства.
Таке покарання за глибоким переконанням суду буде обґрунтованим і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами кримінальних правопорушень.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.
Окрім того, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням покласти на засудженого обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а також додатково обов`язок, необхідний і достатній для його виправлення, передбачений п.2 ч.3 ст. 76 КК України
Таке покарання за глибоким переконанням суду буде обґрунтованим і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення інших кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.
Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Так, в даному випадку предметом доказування є сума матеріальної шкоди, даний факт відноситься до предмету доказування по цивільному позову та підлягає детальному аналізу судом.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Оцінюючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з положень ст. 1167 ЦК України, Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Цивільний позов потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди, підлягає частковому задоволенню у розмірі 1000 грн., врахувавши вимоги розумності та справедливості, той факт, що потерпіла дійсно зазнала моральних страждань у зв`язку з протиправними діями обвинуваченого, .
Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ч.9 ст. 100 КПК.
У справі наявні процесуальні витрати, які у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.
На підставі ст.ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
У зв`язку зі звільненням засудженого ОСОБА_4 з випробуванням покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи,
Також додатково покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язок, передбачений п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 6960 грн. (шість тисяч дев`ятсот шістдесят гривень) у якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1000 грн. (тисяча гривень) у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди.
Речові докази диск DVD R об`ємом пам`яті 4,7 GB 120 min 16х, який знаходиться на відповідальному зберіганні в матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок який набрав законної сили є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Відповідно до приписів ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя: