Провадження № 1-кп/522/443/22
УХВАЛА
15 березня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №00001535 від 29.06.2019 року та клопотання захисника ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шахрісабз Комсомолабадського району Республіки Таджикистан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №00001535 від 29.06.2019 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 обрана у вигляді тримання під вартою. Розмір застави не визначався.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 січня 2020 року кримінальне провадження призначене до судового розгляду.

Судом встановлено, що станом на теперішній час термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 спливає.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного і виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не буде завершене до його спливу.

15.03.2022 року захисник ОСОБА_3 подав до суду клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на те, що ризики, зазначені прокурором, під час продовження строку дії запобіжного заходу станом на теперішній час зменшились, оскільки обвинувачений одружився, тобто станом на теперішній час має міцні соціальні зв`язки. Крім того, захисник посилається на те, що ОСОБА_4 подав заяву про вступ до лав територіальної оборони у зв`язку із введенням на території України воєнного стану.

У судовому засіданні при розгляді питання доцільності продовження міри запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою прокурор, що підтримував обвинувачення по даному провадженню, клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 терміну тримання під вартою не надав, при цьому прокурор не заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_3 та зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 на домашній арешт, посилаючись те, що в подальшому буде змінено кваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 з ч. 1 ст. 115 КПК України на ст. 118 КПК України, та бажання обвинуваченого вступити до лав територіальної оборони з метою захисту нашої держави.

Враховуючи військову агресією Збройних Сил Російської Федерації проти нашої Держави та впровадженням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_6 від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, конвойний підрозділ припинив свою роботу на не доставив обвинуваченого ОСОБА_4 до приміщення суду.

Провести судове засідання в режимі відеоконференції не має можливості з технічних причин.

Тому суд, з метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПКУ, розглядає дане питання, передбачене ч. 3 ст. 331 КПКУ, за такої явки сторін.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотанння, заслухавши учасників судового розгляду, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом, (пп. «а» п. 1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебуває під вартою з 29.06.2019 року (зі стадії досудового розслідування) до теперішнього часу, під час обрання та продовження міри запобіжного заходу розмір застави не визначався.
Так, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під вартою з 29.06.2019 року, тобто вже майже два з половиною роки.
Під час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу слідчий суддя зазначав, що «підставою застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчинені ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Так, на даний час є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 підозрюючись у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя, може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, зважаючи також на те, що підозрюваний з місця злочину втік. Крім того, у відповідності до ст. 23 КПК України та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому, зважаючи на стадію кримінального провадження, слідчий суддя вбачає реальним ризик, що підозрюваний у разі не застосування запобіжного заходу може впливати на свідків, які безпосередньо судом не допитані. Зважаючи на те, що на даний час, фактично досудове розслідування тільки розпочалося, тобто не вилучені всі предмети, які можуть мати стосунок до даного кримінального провадження, а також не проведено всіх необхідних слідчих (розшукових) дій, з метою отримання належних та допустимих доказів, слідчий суддя вважає, що незастосування запобіжного заходу до підозрюваного на такому етапі буде негативно впливати на повноту досудового розслідування, тобто слідчий суддя вважає наявним ризик передбачений в п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім цього, слідчий суддя врахував обставини зазначені в ст. 178 КПК України, а саме: відсутність стійких соціальних, молодий вік особи, відсутність місця роботи…».
В свою чергу, станом на теперішній час зазначені обставини змінились: досудове розслідування закінчено, тобто ризик знищення доказів перестав існувати, змінився сімейний стан обвинуваченого, він одружився, його дружина офіційно працевлаштована, має житло (орендоване), тобто станом на теперішній час є підстави вважати, що у нього наявні міцні соціальні зв`язки.

Ризик впливу на свідків, на думку суду жодним чином не підтверджений, при цьому майже всі свідки у кримінальному провадженні вже допитані судом, крім тих, які ухиляються від явки до суду.
Ризик, вчинити інші кримінальні правопорушення також не підтверджений, оскільки обвинувачений є раніше не судимою особою.
Єдиний ризик, який продовжує існувати та з яким можливо погодитись ризик переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, враховуючи важкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим. Проте, цьому єдиному ризику може запобігти інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою домашній арешт.
Окрім цього, у зв`язку з впровадженням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_6 від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, обвинувачений ОСОБА_4 виявив бажання вступити в ряди територіальної оборони з метою захисту нашої держави.

Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Вказана гарантія реалізується шляхом урахування норм Конвенції та практики ЄСПЛ в національному праві. Зокрема, відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Як зазначив ЄСПЛ у справі «Баришевський проти України (Baryshevskyy v. Ukraine)», рішення у справі від 26 лютого 2015 р., заява № 71660/11, «…заявник безперервно перебував під вартою після затримання 9 січня 2009 року і до визнання його винним 29 вересня 2011 року. Вираховуючи із загального строку тримання заявника під вартою періоди, коли він знаходився під вартою після його засудження у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, період, який слід брати до уваги, становить два роки та двадцять один день ... Протягом цього періоду національні суди неодноразово розглядали питання зміни заявникові запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Проте вони, використовуючи шаблонні формулювання та не розглядаючи окремі факти справи заявника, не проаналізували детально його становища. Більше того, у своїх ухвалах від 18 травня 2010 року, 25 листопада 2010 року та 17 травня 2011 року апеляційний суд взагалі не навів жодних підстав, навіть шаблонних, для продовження строків тримання заявника під вартою. При цьому, ЄСПЛ постановив, що коли національні суди продовжують застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щоразу використовуючи схожі, якщо не сказати шаблонні, формулювання, не продемонструвавши, що вони насправді зважають на плин часу, тоді порушуються вимоги пункту 3 статті 5 Конвенції (див. рішення у справах «Мансур проти Туреччини» (Mansur v. Turkey), від 8 червня 1995 року, п. 55, Series A № 319 B; «Свіпста проти Латвії» (Svipsta v. Latvia), заява № 66820/01, п. 109, від 9 березня 2006 року; та «Тірон проти Румунії» (Tiron v. Romania), заява № 17689/03, п. 39, від 7 липня 2009 року). 69. Суд часто констатує порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у справах щодо України у зв`язку з тим, що навіть коли йдеться про тривалі строки тримання під вартою, національні суди часто обґрунтовують продовження строку тримання заявника під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, якщо взагалі це роблять (див., наприклад, рішення у справах «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява №17283/02, пп. 59-61, від 6 листопада 2008 року, «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02, пп. 80-81 та 99, від 10 лютого 2011 року; та «Геращенко проти України» (Gerashchenko v. Ukraine), заява № 20602/05, п. 103, від 7 листопада 2013 року)…У цій справі серйозність пред`явлених заявникові обвинувачень і ризик його втечі або рецидиву злочинної діяльності було наведено у першій постанові про взяття його під варту. Це обґрунтування не змінилося з плином часу. На жодній із стадій національні суди не розглядали будь-які інші запобіжні заходи в якості альтернативи триманню під вартою…».
Слід зазначити, що ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушували питання, подібні до тих, що розглядаються у цій справі (див. рішення у справах «Баглай проти України» (Baglay v. Ukraine), заява № 22431/02, п. 31, від 8 листопада 2005 року; «Вергельський проти України» (Vergelskyy v. Ukraine), заява № 19312/06, пп. 115 та 119, від 12 березня 2009 року; «Кир`яков проти України» (Kiryakov v. Ukraine), заява № 26124/03, пп. 62 та 64, від 12 січня 2012 року; та «Осаковський проти України» (Osakovskiy v. Ukraine), заява № 13406/06, п. 103, від 17 липня 2014 року).
Крім того, тривале тримання під вартою є порушенням статті 5 п. 3 Конвенції.
Так, ЄСПЛ у рішенні по справі «Летелье (Letellier) проти Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що попереднє ув`язнення не повинно передбачати покарання у вигляді позбавлення волі, може бути " формою очікування " обвинувального вироку. Тим часом ЄСПЛ констатував, що у цьому випадку ці умови не виконані, обвинувальні палати абстрактно підійшли до необхідності продовження тримання під вартою, обмежившись лише з урахуванням тяжкості злочину (співучасті у вбивстві). Таким чином Суд прийшов до висновку, що вже з 23 грудня 1986 р. оспорюване тримання під вартою не мало достатніх підстав. Рішення про звільнення 24 грудня 1985 р. було ухвалено суддею, який найкраще знав справу і міг оцінити ситуацію та особистість пані Летельє; у зв`язку з цим у своїх наступних рішеннях обвинувальні палати мали більш конкретно і точно (а може, і менш формально) вказати, чому вони вважали за необхідне продовжити попередній висновок. На підставі викладеного, ЄСПЛ встановив порушення статті 5 п. 3 Конвенції.
Враховуючи викладене, суд вбачає, що у даному випадку заявлені під час обрання запобіжного заходу ризики значно зменшилися, а тому з метою запобігання порушень пункту 3 статті 5 та пункту 1 статті 6 Конвенції, та попередження єдиного ризику переховування від суду, відносно обвинуваченого достатнім та доцільним було б задоволення клопотання захисника обвинуваченого та обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Згідно з п. 20.5 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 32, 177-178, 201, 350, 369-372 КПК України,
УХВАЛИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу, задовольнити.
Змінити обраний відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 22 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв., за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги, строком на 60 днів, тобто до 13.05.2022 року включно.
Відповідно до ст. 202 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає негайному звільненню з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 22 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв., без дозволу суду;
2) прибувати за кожною вимогою до суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи, номеру засобу зв`язку;
4) не відлучатися з міста Одеси без дозволу суду;
5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд/в`їзд з України.
Строк дії обов`язків визначити до 13.05.2022 року включно.
Виконання ухвали та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на ГУНП в Одеській області, якому відповідно до вимог ч. 4 ст. 181 КПК України необхідно негайно поставити обвинуваченого на облік, про що повідомити суд.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, направити уповноваженій особі місця ув`язнення обвинуваченого та відповідній посадовій особи ГУНП в Одеській області.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч. 2 ст. 179 КПК України у разі невиконання умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту або покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1