Номер провадження: 11-кп/813/754/21
Номер справи місцевого суду: 515/698/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.09.2020 року у кримінальному провадженні №0000040, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.03.2020 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новодружеськ, Лисичанського району, Луганської області, громадянина України, українця, з середньо спеціальною освітою, не одруженого, маючого трьох неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на сім років та шість місяців;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_8 призначено остаточно покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на сім років та шість місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 у вигляді позбавлення волі обчислено з дня його затримання, а саме з 30 квітня 2020 року.

Запобіжний захід до набирання законної сили вироку відносно ОСОБА_8 залишено вигляді тримання під вартою.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат.

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Згідно з вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він наприкінці лютого місяця 2020 року приблизно о 22 годині (встановити точну дату не представилось можливим), умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, через прикрите вікно, таємно проник до приміщення «Молитвеного будинку» розташованого по АДРЕСА_3 , з якого умисно, таємно, викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_9 , а саме, музичний синтезатор «Yamaha PSR-510», вартістю 2966 грн. 67 коп., після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 2966грн. 67коп.

Далі, 05 березня 2020 року в період часу з 20 до 21 години, ОСОБА_8 , знаходячись у кімнаті будинку АДРЕСА_2 , з неприязних мотивів, внаслідок раптово виниклої сварки, маючи на меті умисне заподіяння смерті іншій людині, а саме потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно наніс металевою частиною тюнера «Тіgеr Т2» 2 удари по лівій половині голови останнього, від яких потерпілий впав не землю, після чого ОСОБА_8 умисно наніс йому ще 4 удари по скронево-потиличній області голови металевою частиною тюнера «Тіgеr Т2», в результаті чого, згідно висновку експерта заподіяв потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження від яких останній помер.

Після цього, 05 березня 2020 року приблизно о 21 годині, ОСОБА_8 , знаходячись в кімнаті будинку АДРЕСА_2 , в наслідок раптово виниклого умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, умисно, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_10 , а саме, тюнер «Тіgеr Т2», вартістю 372 грн. 82 коп., після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 372 грн. 82коп.

Далі, 06 квітня 2020 року приблизно о 23 годині, ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом зламу вікна, таємно проник до приміщення будинку АДРЕСА_4 , з якого умисно, таємно, повторно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_11 , а саме: телевізор марки «Samsung», модель LE26В350F1W, серійний номер 87723НВSВ00852, вартістю 3225 грн. 71 коп., візочок-трансформер дитячий «Zірреr еdіtіоn Luх sроrt», вартістю 2800 грн., 2 гумові зимові автомобільні шини «Вridgestone Вlizzakк RЕVО GZ 185/65 R15 88S» вартістю 1346 грн. 67 коп., після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 7372 грн. 38 коп.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вироком суду в частині призначення покарання обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що вину у вчинені злочину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, претензій потерпіла сторона до нього не має, відшкодував моральні та матеріальні збитки. Зазначає, що є особою раніше не судимою, має цивільну дружину, трьох неповнолітніх дітей та є єдиним годувальником в сім`ї.

Просить застосувати відносно нього ст. 69 КК України та призначити більш м`яке покарання.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор ОСОБА_12 зазначає, що суд першої інстанції призначив покарання, яке відповідає тяжкості скоєних ОСОБА_8 злочинів згідно з законом та з урахуванням всіх обставин справи. Просить вирок суду залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до кримінального провадження та оскаржуваного вироку обвинувачений ОСОБА_8 визнав винним себе у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 115, ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України у повному обсязі та підтвердив обставини справи, які описані у обвинувальному акті.

Вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальних правопорушень за обставинами, викладеними в оскаржуваному вироку також були підтверджені ним в апеляційному суді.

У апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються фактичні обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, встановлених судом першої інстанції та доведеність його вини у вчинені кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

При цьому апеляційний суд враховує, що кримінальне провадження розглянуто у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України та порушень щодо проведення судового розгляду у зазначеному порядку апеляційним судом не встановлено.

Іншими учасниками кримінального провадження вирок в апеляційному порядку оскаржений не був.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу призначення більш м`якого покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Виходячи зі змісту ст. 69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише в тому випадку, коли встановлені у справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим. (Постанова Верховного Суду від 15 березня 2018 року №442/1887/16-к).

Як вбачається з оскаржуваного вироку при призначенні покарання ОСОБА_8 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував характер і міру громадської небезпеки вчиненого злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті інший людині за ч. 1 ст.115 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно за ч. 2 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у сховище за ч. 3 ст. 185 КК України та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у сховище за ч. 3 ст. 185 КК України.

При цьому, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_8 фактично мінімальне покарання, передбачене санкціями ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, врахувавши усі обставин справи, особи обвинуваченого, наявність тяжких наслідків вчиненого ним кримінального правопорушення - смерть іншої людини та обставини, відповідно до вимог ст. 66, 67 КК України, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Так, при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідно до вимог ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом визначено визнання обвинуваченим вини, щире каяття, відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушення, наявність на утриманні неповнолітніх дітей та відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого.
Саме вказані обставини дали суду першої інстанції підстави для висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах визначених санкціями ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України

Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги обвинуваченого, апеляційний суд враховує наявні у матеріалах судового провадження характеризуючи особу обвинуваченого матеріали, які ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються.
Разом з тим, встановлені у судовому засіданні апеляційного суду усі в сукупності обставини та дані про особу обвинуваченого не є такими, які суттєво пом`якшують призначене обвинуваченому покарання та вказують на необхідність зміни вироку.
Таким чином, приймаючи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що наведена сукупність обставин надала підстави суду першої інстанції для висновку, що визначена обвинуваченому форма відбування покарання є справедливим та виваженим заходом примусу, а також, що вона забезпечить виправлення обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів.

При цьому, апеляційний суд погоджується з видом та розміром призначеного покарання, яке визначено за санкцією найбільш суворої статті кримінального закону та фактично ближче до її мінімальної межі.

На думку апеляційного суду призначене покарання є достатнім, співрозмірним та справедливим з урахуванням обставин скоєних кримінальних правопорушень, поведінки обвинуваченого та даних про його особу.

Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому обрана, відповідно до вимог ст. 65 КК України правильно, тому підстав для його пом`якшення, не знаходить.

При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає - залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.09.2020 року у кримінальному провадженні №0000040, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.03.2020 року яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4