Провадження № 1-кс/522/6013/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року місто Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність прокурора,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у якості керівника МБПФ «Рутенія Одеса» звернулись до слідчого судді зі скаргою в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність Одеської обласної прокуратури, в якій просили зобов`язати посадових осіб Одеської обласної прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінальних правопорушень, суддями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 передбачених ст.ст.27,33,ч.5 ст. 191, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 364 КК України, що містяться в заяві від 09.06.2021 р.

В обґрунтування скарги посилаються на наступне.

09.06.2021 р. до Одеської обласної прокуратури подано в порядку ст.214 КПК України заяву про вчинення суддями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 передбачених ст.ст.27,33,ч.5 ст. 191, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 364 КК України, яка зареєстрована за вх.№30472-20вх.

В порушення вимог ст.214 КПК України, до теперішнього часу відомості про вчинення злочину відповідно до заяви не внесені до ЄРДР, досудове розслідування не розпочато.

Вказану бездіяльність вважають протиправною, у зв`язку з чим, на підставі ст.303 КПК України просять зобов`язати посадових осіб Одеської обласної прокуратури виконати вимоги ст.214 КПК України та внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення злочину суддями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 передбачених ст.ст.27,33,ч.5 ст. 191, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 364 КК України, що містяться в заяві від 09.06.2021 р., та розпочати досудове розслідування.

До матеріалів скарги та під час встановлення осіб на початку слухання скарги у судовому засіданні ОСОБА_5 не надано доказів повноважень керівника МБПФ «Рутенія Одеса», у зв`язку з чим, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України слідчий суддя повертає скаргу скаржнику ОСОБА_5 , оскільки вона подана особою, яка не має її подавати.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 просили задовольнити подану скаргу. ОСОБА_8 та його адвокат ОСОБА_4 пояснили, що судді ОСОБА_6 та ОСОБА_7 постановили у 2019-2021 роках незаконні рішення щодо виселення. Злочинні дії безпосередньо викладені у змісті рішень. Наполягали на тому, що судді вступили у злочинне угрупування щодо привласнення гуртожитка та виселенню його мешканців. Підтвердили, що гуртожиток був незаконно приватизований на підставі підроблених документів у 2006 році, після чого ОСОБА_8 примусили укладати договори оренди на койкомісця, але це є також злочином.
Заявили, що дійсно, ОСОБА_8 укладає договори оренди, але судді не прийняли до уваги те, що він інвалід та не має іншого житла, тому потрібно було застосувати норми Житлового кодексу України, яким забороняється виселення.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду скарги повідомлявся.

Відповідно до положень ч.3 ст.306 КПК України вважаю можливим здійснити розгляд скарги за відсутності прокурора.

Дослідивши матеріали судового провадження, встановлено наступне.

В судовому засіданні з наданих матеріалів встановлено, що 09.06.2021р. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у якості керівника МБПФ «Рутенія Одеса» звернулись до слідчого судді зі скаргою в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність Одеської обласної прокуратури, в якій просили зобов`язати посадових осіб Одеської обласної прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінальних правопорушень, суддями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 передбачених ст.ст.27,33,ч.5 ст. 191, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 364 КК України, що містяться в заяві від 09.06.2021 р.
10.06.2021 року у відповіді за №31/1/2-6992-21 Одеською обласною прокуратурою надано відповідь про те, що дане звернення не містить обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень суддею Малиновського районного суду м. Одеси та Одеського апеляційного суду ОСОБА_7 , ґрунтуються лише на припущеннях щодо протиправності дій, а тому не може вважатися таким, яке підлягає внесенню до ЄРДР.
Зі змісту скарги вбачається, що заява подана про вчинення злочину суддею Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 та суддею Одеського апеляційного суду ОСОБА_7 під час слухання цивільної справи №521/13724/18, вказана заява мотивована незгодою із процесуальними рішеннями головуючих по справі.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

До ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).

Аналіз положень ст. ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Системний аналіз положень КПК України дає підстави вважати, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Відповідно до висновку, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведена правова позиція також закріплена у висновку Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013 року.

Незважаючи на те, що подана ОСОБА_8 до прокуратури заява названа ним як заява про злочин та містить вимогу про реєстрацію злочину, вчинених, на думку заявника, суддею у зв`язку із розглядом та ухваленням рішення у справі, за своїм змістом та суттю вона не є повідомленням про злочини, оскільки не містить достатніх даних про вчинення кримінального правопорушення за викладених заявником обставин.

Доводи, наведені ОСОБА_8 у заяві, є його особистою оцінкою дій вказаних суддів першої та другої інстанції, і ґрунтуються лише на припущеннях щодо протиправності їх дій при прийнятті рішень, а тому не відповідають вимогам ст. 214 КПК України.

Слідчий суддя звертає увагу, що скаржник та його адвокат не заперечували, що правові відносини за яким вирішувався цивільно-правовий спір суддями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та прийняті рішення, виникли між сторонами по цивільній справі ще з 2006 року.

Також, слід зазначити, що зазначені судді першої та другої інстанції були визначені функціоналом Автоматизованої системи документообігу судів, а також те, що в другій інстанції вказана цивільна справа розглядалася колегіально у складі трьох суддів.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, делегування функцій суддів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовим особам не допускаються.

Частинами 1, 3 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» гарантовано самостійність суддів у здійсненні правосуддя, їх незалежність від будь-якого незаконного впливу, встановлено заборону втручатися у відправлення правосуддя та впливати на суд або суддів у будь-який спосіб.

Оскарження у будь-який спосіб діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом не допускається.

Згідно роз`ясненням, які містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007р. «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні у справі №2-рп/2011 від 11 березня 2011р., оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанцій, і не може даватись будь-якими органами, в тому числі і слідчими органами прокуратури.

Таким чином, інша, крім судової, процедура ревізії судових рішень, дій або бездіяльності суддів під час здійснення правосуддя з метою оцінки наявності підстав для застосування до суддів кримінальної відповідальності, зокрема шляхом відкриття кримінального провадження, недопустима. Незгода учасника судового розгляду з ухваленим судовим рішенням чи діями судді не може бути підставою для внесення до ЄРДР відомостей про вчинення злочину стосовно судді.

Тому слідчий суддя відмовляє у задоволенні скарги заявника на бездіяльність прокурора щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 375 ККУ.

Керуючись ст.ст.214-216, 303-307, 376 КПК України,-

У Х В А Л И В:
Повернути скаргу скаржнику ОСОБА_5 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України.

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора.

Копію ухвали направити учасникам судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1