Справа № 341/741/21
Провадження № 11-кп/4808/12/22
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000227 за апеляційною скаргою заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2021 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, українця, громадянина України, несудимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України та ч. 1 ст. 135 КК України,і призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертиз у розмірі 5230 (п`ять тисяч двісті тридцять) гривень 40 копійок.
Скасовано арешт на автомобіль марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 .
Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Посилається на істотне порушення кримінального процесуального закону.

Звертаючи увагу на приписи ст. 370, ч. 3 ст. 349 КПК України, вказує, що суд визнав недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженню. При цьому, вважав необґрунтованим обвинувачення в частині порушення ОСОБА_7 п. 12.2 Правил дорожнього руху України. Приймаючи таке рішення, вказав, що автомобіль ОСОБА_7 здійснив наїзд на потерпілого лівим переднім краєм, рухався зі швидкістю 20-30 км/год. з увімкненими фарами, а обвинувачений помітив велосипедиста в останній момент перед зіткненням, то таке зіткнення відбулося не через недотримання відповідної швидкості руху у темну пору доби, яка б давала змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги за відповідного освітлення фар. Стверджує, що таким чином, суд, незважаючи на те, що всі учасники погодилися на дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та не досліджуючи всіх доказів у кримінальному провадженні, встановив інші обставини правопорушень ніж ті, у яких обвинувачується ОСОБА_7 . Зазначає, що крім цього, такий висновок суперечить абзацу 4 мотивувальної частини вироку, де викладено суть встановлених судом фактичних обставин провадження - «обвинувачений не обрав в установлених межах безпечної швидкості, об`їжджаючи вибоїни на дорозі…».

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_11 тяжке тілесне ушкодження, а також, будучи особою, яка мала змогу надати допомогу потерпілому і яка сама поставила потерпілого у небезпечний для життя стан, вчинив завідоме залишення без допомоги потерпілого, який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження унаслідок безпорадного стану, за таких обставин.
03 вересня 2020 року приблизно о 20 год. 30 хв. в темну пору доби водій ОСОБА_7 керував автомобілем марки ВАЗ-2109, номерний знак НОМЕР_1 , рухався неосвітленою ділянкою автодороги між населеними пунктами с. Кінашів - смт Більшівці Івано-Франківської області у напрямку смт Більшівці. Ця ділянка дороги для двох напрямків руху та має по одній смузі для руху в кожному з них.
У цей час лівим краєм проїзної частини дороги у зустрічному напрямку відносно руху автомобіля рухався велосипедист ОСОБА_11 .
Проїжджаючи прямою ділянкою дороги, обвинувачений проявив неуважність, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав в установлених межах безпечної швидкості, об`їжджаючи вибоїни на дорозі, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_11 .
Внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку середнього ступеня важкості, переломом кісток основи та склепіння черепа, ранами та саднами в ділянках голови, які належать до тяжких тілесних ушкоджень, є небезпечними для життя в момент спричинення, закритої тупої травми шийного відділу хребта з переломами тіла 2-го шийного хребця та 5-го шийного остистого відростка, які належать до тяжких тілесних ушкоджень та є небезпечними для життя в момент спричинення.
При цьому ОСОБА_7 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, зокрема п. 1.2, п. 1.5, п.п. «б», «д» п. 2.3, п. 10.1, п. 12.1, а саме:
- не дотримався установленого в Україні правостороннього руху транспортних засобів;
- вчинив дії, які загрожували життю та здоров`ю громадянина, завдали матеріальних збитків;
- не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну;
- створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху;
- перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій не враховував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним.
Таким чином, суд установив вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Водночас після наїзду на велосипедиста ОСОБА_11 ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що відбулось зіткнення його автомобіля з велосипедистом, поставивши потерпілого у небезпечний для життя стан, маючи можливість надати потерпілому допомогу, умисно залишив без допомоги ОСОБА_11 , який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження унаслідок безпорадного стану. Водночас ОСОБА_7 місце ДТП залишив, не повідомивши нікого, зокрема медичну установу, про факт події.

В суд апеляційної інстанції не з`явився обвинувачений ОСОБА_7 , який належним чином сповіщений про час та місце судового розгляду.
Частиною 4 ст. 405 КПК України передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

З`ясувавши думку учасників провадження щодо можливості розгляду справи у відсутність обвинуваченого, які не заперечували, враховуючи те, що участь ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженню не є обов`язковою, оскільки в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, й ОСОБА_7 не заявляв клопотання про розгляд справи за його участі, колегія суддів вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності останнього, що не суперечить приписам ч. 4 ст. 405 КПК України.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити;

- захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті вироку не дотримався вказаних вимог закону.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд першої інстанції повинен вказати, які саме обставини не потребують доказування і вважаються встановленими в зв`язку з тим, що не оспорюються ніким із учасників кримінального провадження, переконатися, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і після постановлення судового рішення, будуть позбавлені права оскаржити їх в апеляційному порядку.

Суд повинен встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Суд першої інстанції, оскільки обвинувачений у судовому засіданні вину визнав та дав суду показання, аналогічні пред`явленому обвинуваченню, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, за згодою всіх учасників судового розгляду і відповідно ч. 3 ст. 349 КПК України обмежив обсяг досліджуваних доказів у цій кримінальній справі, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, сумнівів у добровільності та правдивості позиції якого у суду немає, дослідженням висновку експерта та характеризуючих даних особи.
В той час, суд першої інстанції, вказав, що вважає необґрунтованим обвинувачення в частині порушення ОСОБА_7 п. 12.2 Правил дорожнього руху України, з огляду на те, що автомобіль ОСОБА_7 здійснив наїзд на потерпілого лівим переднім краєм, рухався зі швидкістю 20-30 км/год. з увімкненими фарами, а обвинувачений помітив велосипедиста в останній момент перед зіткненням, відповідно таке зіткнення відбулося не через недотримання відповідної швидкості руху у темну пору доби, яка б давала змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги за відповідного освітлення фар.

Таким чином, суд першої інстанції, всупереч рішенню про дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та не досліджуючи всіх доказів у кримінальному провадженні, встановив інші обставини правопорушень ніж ті, у яких обвинувачується ОСОБА_7 .

При цьому, суд першої інстанції встанови такі фактичні обставин провадження - «обвинувачений не обрав в установлених межах безпечної швидкості, об`їжджаючи вибоїни на дорозі…».

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зробити висновок про те, що суд першої інстанції достовірно встановив обставини кримінальних правопорушень і прийняв обґрунтоване рішення в межах висунутого обвинувачення.
Суд апеляційної інстанції встановив суттєве порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому такі порушення є істотними.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає, що через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання. А тому, при новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження, у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно розглянути кримінальне провадження з суворим дотриманням норм КПК України та ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги належить задовольнити, ухвалу суду - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4