Справа № 509/4192/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого - ОСОБА_10 ,

перекладача ОСОБА_11 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь кримінальні провадження №0000155 від 08.03.2020 р., №0000201 від 18.03.2020 р., №0000772 від 17.04.2021 р., з обвинувальними актами, якими:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Солтанівка, Любашівського району, Одеської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий,

обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.189, ч.1 ст.255-1 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Зугдіді Республіки Грузія, громадянин Грузії, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 , відносно якого обвинувальний акт за ч. 4 ст. 187 КК України перебуває на розгляді в Ізмаїльському районному суді Одеської області,

обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.185 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м.Чорноморськ, Одеської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимий

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.146 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м.Гюмрі, Р.Вірменія, громадянин Вірменії, з середньою освітою, проживаючий за адресою: АДРЕСА_7 , раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.189 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

31.08.2020 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшли матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000155 від 08.03.2020, відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, та ОСОБА_13 , який обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

29.04.2021 року за вх. №8010/21 до Овідіопольського районного суду надійшли матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України відповідно до ухвали Одеського апеляційного суду від 22.04.2021 року для вирішення питання про об`єднання з кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

07.10.2021 року за вх. №18649/21 до Овідіопольського районного суду надійшли матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.255-1 КК України та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.189 КК України відповідно до ухвали Одеського апеляційного суду від 22.09.2021 року для вирішення питання про об`єднання з кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до вказаних ухвал обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0000201 від 18.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , №0000772 від 15.04.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 передано судді ОСОБА_1 для вирішення питання про об`єднання з матеріалами, які уже перебувають в його провадженні.

Ухвалою Овідіопольського районного суду від 20.10.2021 р. обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0000201 від 18.03.2020 року, справа № 501/1065/20, за обвинуваченням ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України та №0000772 від 15.04.2021 року, справа № 501/2946/21, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.255-1 КК України та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.189 КК України об`єднати в одну справу з обвинувальним актом в кримінальному провадженні №0000155 від 08.03.2020 року справа №509/4192/20, за обвинуваченням відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.146 КК України, привласнивши об`єднаній справі №509/4192/20.

ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Обвинуваченому ОСОБА_5 . Іллічівським міським судом 02.09.2021, під час підготовчого судового засідання, було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого завершується 29.10.2021, та закінчити розгляд кримінального провадження до цього часу неможливо.

26.10.2021 р., в судовому засіданні, прокурор заявив клопотання про продовження дії відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи це наступним.

ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, згідно ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення є тяжкими. Тяжкість злочину свідчить про ступінь суспільної небезпечності вчиненого діяння цієї особи, дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, більш того, за вчинення вищевказаних злочинів передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 7 років, що у сукупності свідчить про наявність реального ризику передбаченого, п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, обвинувачений може незаконного впливати на уже допитаних свідків та потерпілого, з метою зміни ними свідчень у ході судового розгляду кримінального провадження у подальшому, для дачі ними неправдивих свідчень, які його виправдовують, або впливати на інших осіб, які можуть бути допитані в суді.

Необхідно врахувати категорію зазначеного правопорушення, у зв`язку з чим є наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого, свідків та експертів у зазначеному кримінальному провадженні; враховуючи невідворотність та суворість покарання, обвинувачений, який є громадянином іншої держави, може залишити територію України та почати переховуватись від суду, з метою уникнення покарання; з урахуванням характеристики особи обвинуваченого є реальний ризик того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення;

Також, прокурор вважає, що неможливо залишити поза увагою й той факт, що ОСОБА_5 , який незаконно перебуває на території України, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не має постійного джерела доходів, що вказує на наявність реального ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_5 знаходячись на свободі, може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Такі обставини вказують на необхідність та доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого та обмеження його конституційних прав не суперечить вимогам ст. 5 «Конвенції з прав людини та основоположних свобод», оскільки існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, перевищує принцип поваги до особистої свободи та є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Обрання більш м`якого запобіжного заходу на даній стадії судового розгляду є недоцільним, оскільки інші запобіжні заходи будуть не в змозі забезпечити дотримання обвинуваченим певної процесуальної поведінки та стримувати його від дій, які можуть перешкоджати належному судовому розгляду зазначеного кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисники адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , проти задоволення клопотання заперечували, обґрунтовуючи свою правову позицію наступним.

Існує надмірна тривалість обмеження свободи ОСОБА_5 та неможливість обґрунтування необхідності тримання під вартою аналогічними обставинами.

22.05.2021 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_16 (справа №947/15635/21, провадження № 1-кс/947/6775/21) в рамках вказаного кримінального провадження №0000772 від 15.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України - було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_5 , строком дії до 19.07.2021 року.

Підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали: вчинення підозрюваним ОСОБА_5 тяжкого злочину, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у його вчиненні, враховуючи спосіб, у який злочин був вчинений, особу підозрюваного, наявність ризиків передбачених п.1, п.3, ч.1 ст.177 КПК України: підозрюваний ОСОБА_5 , в разі встановлення його причетності до вказаного злочину, з метою уникнення покарання у вигляді позбавлення волі, може вдатися до спроб переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, підозрюваний являється громадянином іншої держави, на території України офіційної реєстрації місця проживання не має (п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України); підозрюваний ОСОБА_5 , з метою уникнення відповідальності за скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, шляхом здійснення підозрюваним ОСОБА_5 , погрози відносно потерпілого ОСОБА_10 , та членів його родини, схилення їх до дачі неправдивих показань (п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Далі, 16.07.2021 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_17 (справа № 947/16381/21, провадження № 1-кс/947/9594/21) по вказаному ж кримінальному провадженні було продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 строком на 60 (шістдесят) днів, до 13.09.2021 року.

Підставою для продовження строку тримання під вартою стали аналогічні підстави, що й для застосування вказаного запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 : тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суспільно-небезпечний характер такого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення було вчинене із погрозою насильства над потерпілим, дані підозрюваного, відповідно до яких, останній не працює, є громадянином іншої держави, не має місця реєстрації на території України, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, продовжує існувати. ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки начебто підозрюваний може на них впливати, з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжких злочинів (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

В подальшому, під час підготовчого судового засідання 02.09.2021 ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області (справа № 501/2946/21, 1-кп/501/294/21) знову було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 строком до 29.10.2021.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на стадії судового провадження застосовано знову ж за аналогічних підстав: існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, про що свідчить тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, наявність в нього громадянства іншої держави, відсутність в нього постійного місця проживання в Україні; існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого в даному кримінальному провадженні, так як він є обізнаним щодо особи потерпілого.

Тобто зазначені вище в ухвалах аналогічні обставини вже втретє розглядались слідчим суддею та судом як підстава неможливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів.

Щоразу для обґрунтування ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України) - вказані наступні обставини: - відсутність у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків; громадянство ОСОБА_5 іншої держави; відсутність у ОСОБА_5 на території України офіційної реєстрації місця проживання.

Разом з тим, вказані твердження спростовуються наступним: ОСОБА_5 з 2013 року одружений на ОСОБА_18 , що підтверджується копією паспорту громадянина України ОСОБА_19 серії НОМЕР_1 , копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_20 від 19.09.2013. У ОСОБА_5 у шлюбі з ОСОБА_19 народився син, громадянин України, який знаходиться на піклуванні у ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_21 від 15.11.2013, копією довідки № 357358 про реєстрацію особи громадянином України від 17.12.2015 стосовно ОСОБА_21 . Син ОСОБА_5 ОСОБА_21 має захворювання і потребує додаткового догляду. ОСОБА_5 має місце постійного проживання, що підтверджується складеним секретарем селищної ради актом про постійне проживання від 24.05.2021 щодо постійного проживання ОСОБА_5 разом з дружиною та сином впродовж 12 років за адресою: АДРЕСА_7 .

На думку захисту, для встановлення ризиків значення не факт формальної реєстрації постійного місця проживання, а факт існування в особи місця постійного проживання. Адже формальна реєстрація жодним чином не попереджує ризик. Отже має значення чи є у особи постійне помешкання та чи дійсно ця особа в ньому постійно проживає. Тому суд повинен брати до уваги не факт формальної реєстрації місця проживання, а факт наявності в особи місця постійного проживання.

Також, захист вважає, що вказані обставини та надані з цим клопотанням докази переконливо доводять, що у ОСОБА_5 є міцні соціальні зв`язки, які виключають можливість його переховування від суду.

Ці зв`язки є ще більш міцними з врахуванням постійного піклування ОСОБА_5 за тяжко хворою дружиною ОСОБА_5 , що підтверджується доданими до цього клопотання виписними епікризами комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний онкологічний диспансер» Одеської обласної ради, а також їх малолітнім сином.

Належність особи до громадянства іншої держави не презюмує будь-які ризики. Тим більше, що вказана обставина нівелюється міцними соціальними (сімейними) зв`язками ОСОБА_5 в Україні.

Разом з тим, за період перебування у ДУ Одеський слідчий ізолятор, починаючи з моменту затримання, з 21.05.2021 ОСОБА_5 не було здійснено жодних спроб здійснити втечу із вказаної установи чи іншим чином переховуватися від органів досудового розслідування.

Окрім того, порушення режиму перебування ОСОБА_5 в ДУ Одеський слідчий ізолятор також зафіксовано не було, в іншому ж випадку стороною обвинувачення про це було б обов`язково наголошено при розгляді клопотань про обрання/продовження запобіжного заходу на підтвердження існування ризику.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків, то обізнаність щодо особи потерпілого, а також тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує, є абстрактним формулюванням, а тому не може слугувати на його підтвердження взагалі.

Щодо тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_5 та тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, захист зазначає, що тяжкість покарання взагалі не передбачена ст. 177 КПК України серед підстав для застосування запобіжного заходу.

Тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, (з урахуванням того, що обґрунтованість підозри стороною обвинувачення не є доведеним) не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою, про що неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях.

Проте вказана підстава слугує для тривалого тримання ОСОБА_5 під вартою, починаючи з моменту його затримання з 21.05.2021, тобто майже півроку.

Вказаною обставиною обґрунтовується ніби-то наявність ризиків: переховуватися від органів досудового розслідування, суду, впливати на потерпілого, свідків.

На підставі наведеного, захист просив змінити запобіжний захід, застосований до ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою, на інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі

Заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали, додані до клопотання, суд вважає клопотання прокурора про продовження дії обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України - кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність обрання запобіжних заходів є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватись суворістю можливого покарання, сукупністю даних про матеріальний та соціальний стан особи, її зв`язки з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

При розгляді відповідних клопотань про обрання запобіжного заходу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою - є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, судом враховується правова позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (inabstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка слугувала підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ). Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п.68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Неистяк проти Словаччини»,заява №65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі проти Польщі» (Ladentv. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі « Хайредінов проти України» (v.Ukraine),заява № 38717/04, п. 86).

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує прокурор у своєму клопотанні.

Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини, пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри (обвинувачення) перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»).

Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 09 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тасе проти Румунії»).

Порушення вимог п.4 ст.5 Конвенції були констатовані у таких рішеннях ЄСПЛ, винесених проти України: «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року), «Харченко проти України» (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року), «Плєшков проти України» (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року), «Корнейкова проти України» (рішення ЄСПЛ від 19 січня 2012 року).

Крім того, згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання (продовження дії) запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 з 2013 року одружений на ОСОБА_18 , що підтверджується копією паспорту громадянина України ОСОБА_19 серії НОМЕР_1 , копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_20 від 19.09.2013. У ОСОБА_5 у шлюбі з ОСОБА_19 народився син, громадянин України, який знаходиться на піклуванні у ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_21 від 15.11.2013, копією довідки № 357358 про реєстрацію особи громадянином України від 17.12.2015 стосовно ОСОБА_21 . Син ОСОБА_5 ОСОБА_21 має захворювання і потребує додаткового догляду. ОСОБА_5 має місце постійного проживання, що підтверджується складеним секретарем селищної ради актом про постійне проживання від 24.05.2021 щодо постійного проживання ОСОБА_5 разом з дружиною та сином впродовж 12 років за адресою: АДРЕСА_7 . Встановлена необхідність постійного піклування ОСОБА_5 за тяжко хворою дружиною ОСОБА_5 , що підтверджується доданими до цього клопотання виписними епікризами комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний онкологічний диспансер» Одеської обласної ради, а також їх малолітнім сином.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Суд вважає, що прокурором ні в клопотанні, ні в поясненнях в судовому засіданні не надано аргументованого обґрунтування неможливості застосування, на цій стадії процесу, з урахуванням зазначених вище обставин, що встановлені судом, до обвинуваченого інших, передбачених КПК України видів запобіжних заходів крім тримання під вартою, тому суд вважає за необхідне змінити відносно обвинуваченого запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, і застосування саме такого запобіжного заходу забезпечить належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.315 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , відмовити.

Клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Змінити, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за адресою, АДРЕСА_7 , на строк 60 днів, до 25.12.2021 р.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_5 , такі обов`язки:

- не залишати приміщення домоволодіння за адресою: АДРЕСА_7 , без дозволу суду;

- прибувати до суду за першим викликом;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи, а також зміну засобів зв`язку;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інший документ, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- не спілкуватись з іншими обвинуваченими, потерпілими чи свідками.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_5 про наслідки ухилення від покладених обов`язків.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з під арешту в залі суду негайно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено 29.10.2021 р. о 11.40.

Суддя ОСОБА_1