Справа № 161/4212/21 Провадження №11-кп/802/518/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст. 389-2 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000076 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2021 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В :
Вказаним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з повною загальною середньою освітою, розлучений, непрацюючий, має на утриманні четверо неповнолітніх дітей, раніше судимий, востаннє вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2020 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням та із встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки;
засуджений за ст.389-2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2020 року, та остаточно ОСОБА_7 до відбуття визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 4 (чотири) місяці.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з дня приведення вироку до виконання.
ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він будучи визнаний винним постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2019 року у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт строком 200 годин.
З 09 січня 2020 року ОСОБА_7 постановлено на облік в Луцькому МРВ філії ДУ "Центр пробації" у Волинській області, при цьому, належним чином письмово ознайомлено з умовами відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, а також про передбачену ст.389-2 КК України кримінальну відповідальність за злісне ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, про що в останнього 05 серпня 2020 року відібрано підписку.
В подальшому, ОСОБА_7 , 05 серпня 2020 року під особистий підпис отримав направлення від Луцького МРВ філії ДУ "Центр пробації" у Волинській області до Торчинської селищної ради, що розташована за адресою: смт. Торчин, вул.Незалежності, буд. 103 Луцького району, згідно якого він повинен був приступити до відбування суспільно корисних робіт не пізніше 06 серпня 2020 року.
Однак, ОСОБА_7 ухилявся від відбування адміністративного стягнення, що виразилось в неприбутті без поважних причин протягом двох днів для виконання вказаних суспільно корисних робіт. Так, в період з 06 серпня 2020 року по 27 серпня 2020 року ОСОБА_7 до Торчинської селищної ради не з`являвся та про причини неявки не повідомив.
В зв`язку з цим, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2020 року у справі № 161/14191/20 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-2 КУпАП (Ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт) та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком 3 доби, яке він в період з 02 грудня 2020 року по 05 грудня 2020 року відбув у повному обсязі.
Незважаючи на це, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що відповідно до ст.325-1 КУпАП та розділів XI-XV Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 474/5 від 19 березня 2013 року, повинен дотримуватися встановлених законодавством умов та порядку відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, будучи повторно належним чином ознайомленим з його порядком та умовами відбування, діючи з прямим умислом, передбачаючи наслідки своїх протиправних дій та бажаючи їх настання, будучи особою, яку притягнуто згідно постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2020 року у справі №161/14191/20 до адміністративної відповідальності за ст.183-2 КУпАП, ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на злісне ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, без поважних причин 22 грудня 2020 року, 28 грудня 2020 року, 29 грудня 2020 року, 30 грудня 2020 року, 31 грудня 2020 року, 04 січня 2021 року, 05 січня 2021 року, 06 січня 2021 року, 11 січня 2021 року, 12 січня 2021 року, 13 січня 2021 року, 14 січня 2021 року, 15 січня 2021 року, 16 січня 2021 року, 18 січня 2021 року, 19 січня 2021 року, 20 січня 2021 року, 21 січня 2021 року, 22 січня 2021 року 25 січня 2021 року, 26 січня 2021 року, 27 січня 2021 року, 28 січня 2021 року, 29 січня 2021 року не з`явився до Торчинської селищної ради для відбування стягнення у виді суспільно корисних робіт та про причини неявки не повідомив.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання необґрунтованим. Посилається на те, що призначаючи покарання судом не враховано, що він вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся. Вказує на те, що недопрацьовані години суспільно корисних робіт він відпрацьовує у даний час. Крім того, він хворіє на душевну хворобу епілепсію, і в даний час перебуває під наглядом лікаря психіатра по місцю проживання. Просить вирок змінити, застосувавши щодо нього положення ст.75 КК України.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, прокурора, яка апеляційну скаргу заперечувала і просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії не тяжких, дані про особу обвинуваченого, а саме інформацію про стан його здоров`я, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра та за допомогою до них не звертався, раніше неодноразово судимий, вчинив новий злочин в період іспитового терміну за попереднім вироком, задовільно характеристику по місцю проживання, має на утриманні неповнолітніх дітей.
Також враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що виразилось у тому, що він як під час досудового розслідування, так і в суді детально та повно і послідовно розповів про всі обставини вчинення ним вище зазначеного злочину та в судовому засіданні відкрито заявив про своє щире розкаяння.
До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , місцевий суд відніс рецидив злочинів.
Суд першої інстанції, врахувавши наведені обставини, призначив обвинуваченому за ст.389-2 КК України покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, яке передбачене санкцією даної статті, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, та не є надто суворим.
Вимогами ч.3 ст.78 КК України визначено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу, тобто за правилами призначення покарання за сукупністю вироків.
А оскільки ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.389-2 КК України під час іспитового строку, встановленого йому за попереднім вироком Луцького міськрайонного суду від 14 липня 2020 року, тому місцевий суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Отже, призначене ОСОБА_7 покарання апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.
З урахуванням наведеного, підстав для повторного звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України немає.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, чи могли бути безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.
Підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого, апеляційний суд не знаходить.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2021 року щодо нього без зміни.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: