ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 616/469/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/3128/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , без участі самого обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 , належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Великобурлуцького районного суду Харківської області від 11 08 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андріївка Балаклійського району Харківської області, громадянина України, з початковою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз:

-05 09 2018 року вироком Великобурлуцького районного суду Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 04 09 2020 року за відбуттям строку покарання.

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обиралась.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-21/13699-ТВ від 22 06 2021 року у розмірі 514 (п`ятсот чотирнадцять) грн 86 к.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Судом встановлено, що 12 06 2021 року, близько 23:50 години, у ОСОБА_7 , який перебував біля під`їзду № 3 багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , виник умисел на таємне викрадення чужого майна.
Того ж числа та часу, реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_7 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, перебуваючи біля підвального приміщення під`їзду № 3 багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , шляхом зриву замку з дверей, проник до вказаного підвального приміщення, яке використовувалось ОСОБА_9 для збереження особистих речей, та повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, таємно викрав належне ОСОБА_9 майно, а саме: велосипед марки «Formula Stormy», червоного кольору, діаметром колеса 24 дюйми, який перебував з правої сторони від входу до підвального приміщення, вартістю, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/121-21/13699-ТВ від 22 06 2021 року, 2833,00 грн, після чого залишив місце вчинення злочину та розпорядився майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому більш м`яке покарання ніж 3 (три) роки позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд призначив надто суворе покарання ОСОБА_7 у розмірі 3 (трьох) років позбавлення волі, не в повній мірі врахував особу обвинуваченого та те, що обвинувачений повністю визнав свою вину та щиро розкаявся.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого підтримала доводи апеляційної скарги підзахисного.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просила залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Обвинувачений та потерпіла про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги до суду не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, думку захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюються, у зв`язку з чим колегія суддів у відповідності до ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

В ході перевірки доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів враховує вимоги статті 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував суспільну небезпечність та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення-злочину, дані про особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, востаннє вироком Великобурлуцького районного суду Харківської області від 05 09 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі у вересні 2020 року, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, на військовому обліку не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, не одружений, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується, як особа на адресу якої скарг не надходило.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, встановлено щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому саме такий строк покарання в межах санкції статті.

Таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованої йому статті.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому злочині визнав у повному обсязі, повністю підтверджує фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення так, як вони викладені в обвинувальному акті, не оспорює правову кваліфікацію вчиненого злочину.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 надав показання, що 12 06 2021, близько 23:00 години, перебував біля будинку №7 у мікрорайоні смт. Великий Бурлук, де у нього виник умисел на таємне викрадення велосипеду, який знаходився в підвальному приміщенні будинку. Вчинивши певні дії для відкриття замку, проник до підвального приміщення, звідки викрав велосипед.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений наголошує на наявності обставин, що можна визнати пом`якшуючими при призначенні ОСОБА_7 покарання, вказуючи при цьому крім щирого каяття ще й те, що він перебуває на обліку в Великобурлуцькій районній філії центру зайнятості, є єдиним годувальником сім`ї та відсутність претензій з боку потерпілої.

Проте, як вбачається з оскаржуваного рішення, вказані обставин вже було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання та визнано обставинами, що його пом`якшує. Наявність вищевказаних пом`якшуючих обставин, на думку колегії суддів не є обов`язковими та безумовними підставами для ще більшого пом`якшення останньому покарання.

Колегія суддів наголошує, що дані факти самі по собі, за відсутності інших суттєвих обставин, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та не можуть слугувати безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання, враховуючи, що призначене покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованої йому статті.

Не можна залишити поза увагою те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, звільнявся з місць відбування покарання, однак на шлях виправлення не став.

Таким чином, ґрунтуючись на принципах призначення покарання, визначених положеннями КПК України, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17 09 2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16 10 2008 року).

З урахуванням викладеного, підстав для скасування або зміни вироку та призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.2 ст. 376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Великобурлуцького районного суду Харківської області від 11 08 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді

___________ _____________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3