Провадження №1-кп/761/63/2022
В И Р О К
іменем України

03 лютого 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

номер кримінального провадження 120 121 101 000 004 13, внесеного 01.12.2012 до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква, Київської обл., громадянки України, заміжньої, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

представників потерпілої ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_5 30.11. 2012 року приблизно о 17 годині 50 хвилини, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ TF69Y0» д.р.н. НОМЕР_1 рухалась в крайній лівій смузі руху по вул. ІЦербакова зі сторони вул. Стеценка в напрямку вул. Салютна та наближалась до нерегульованого пішоходного переходу, розташованого навпроти будинку № 59 по вул. Щербакова в м. Києві.

При цьому грубо порушуючи вимоги п. п. 2.3 «б» 18.1 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року, ОСОБА_5 проявила неуважність, невірно оцінила дорожню обстановку, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, вчасно не зреагувала та не надала дорогу пішоходу ОСОБА_11 , яка рухалася зліва направо відносно напрямку руху автомобіля по вказаному нерегульованому пішохідному переходу та допустила на неї наїзд передньою частиною керованого нею автомобіля «ЗАЗ TF69Y0» д.р.н. НОМЕР_1 .

Внаслідок проявленої злочинної необережності водієм ОСОБА_5 та порушення нею правил безпеки дорожнього руху визначених ПДР України, пішоходу ОСОБА_11 в результаті наїзду автомобілем заподіяно середньої тяжкості тілесне ушкодження перелом кістки лівої гомілки, який утворився внаслідок підгортання стопи назовні та наперед в результаті зіткнення автомобіля, який рухався з пішоходом.

В подальшому від наїзду автомобіля під керуванням обвинуваченої ОСОБА_5 пішохід ОСОБА_11 впала на проїздну частину та на неї здійснив наїзд автомобіль «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_16 , який рухався в попутному напрямку з автомобілем «3A3 TF69Y0» д.р.н. НОМЕР_3 в межах крайньої правої смуги позаду та не мав технічої можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_11 .

Внаслідок наїзду двох транспортних засобів потерпілій ОСОБА_11 були спричинені закрита травма лівої гомілки: синець (гематома) у ділянці лівого гомілково- ступеневого суглобу; перелом дистального епіметафізу великогомілкової кістки зліва зі зміщенням уламків; які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`ю на строк понад 21 добу; відкрита травма правої гомілки; забійна-рвана рана у ділянці медіальної кісточки правої гомілки, яка сполучається із зоною перелому дистального епіметафозу правої великогомілкової кістки- яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Обвинувачена ОСОБА_5 мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_11 , шляхом виконання вимог пункту 18.1 та п.п.2.3 «б» Правил дорожнього руху України. Втім, грубо порушуючи Правила Дорожнього руху України, а саме: п.2.3 «б», яким визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі та п.18.1, яким визначено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

У дорожній ситуації, що склалася обвинувачена ОСОБА_5 , керуючи джерелом підвищеної небезпеки, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, порушила п.п.2.3 «б», 18.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_11 завдано тяжких тілесних ушкоджень, настання яких обвинувачена не передбачала, хоча могла і повинна була їх передбачити.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом порушила правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого злочину та цивільний позов, заявлений до неї, визнала частково.

Надала показання у яких зазначила, що 30.11.2012 приблизно о 18 годині вона їхала на власному автомобілі з «Інтернаціональної площі» до станції метро «Нивки». На вул. Щербакова на протилежній полосі руху утворився затор. А тому перед пішохідним переходом вона значно зменшила швидкість руху, рухалась зі швидкістю 43 км/год. Потерпіла переходила дорогу на пішохідному переході зліва направо. Злякавшись, що її автомобіль впритул наблизився до потерпілої та різко загальмував, потерпіла впала, а її праву ногу переїхав інший автомобіль. Після ДТП вона увімкнула аварійні вогні та вибігла на дорогу, при цьому потерпіла була при свідомості та знаходилася з боку від її автомобіля. Ніякого удару або поштовху не було, її автомобіль не було пошкоджено, а тому уважає, що вона не здійснювала наїзд на пішохода. Вона пояснювала потерпілій, що має страховий поліс та куди необхідно звертатись за страховими виплатами. Також зазначила, що допомагала потерпілій грошовими коштами. Уважала, що розмір позовної заяви про стягнення моральної шкоди є значно завищеним, а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди визнала частково.

Стверджувала що зіткнення автомобіля з тілом потерпілої не відбулось. Що остання, злякавшись різкого гальмування, сама впала на проїзну частину, підвернула ногу, а відтак її вини у спричинених наслідках у виді зламаної ноги немає. При падінні права нога потерпілої потрапила під автомобіль «Hyundai», який рухався у попутному напрямку з її автомобілем та саме внаслідок наїзду цього автомобіля й були спричинені тяжкі тілесні ушкодження потерпілій.

У судових дебатах обвинувачена змінила позицію, визнала вину у спричиненні потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень, оспорювала кваліфікацію за ч.2 ст.286 КК України, з наведених вище підстав.

Зазначила, що з самого початку переймалась станом здоров`я потерпілої, відвідувала її у лікарні та намагалась частково відшкодувати спричинену шкоду, втім потерпіла відмовлялась від отримання коштів.

Захисник уважав, що зміна обвинувачення відбулась з порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки експерта засновані на обставинах, які не відповідають дійсності, а відтак не можуть буди покладені в основу обвинувачення. Посилався на власний висновок експертизи, який спростовує винуватість ОСОБА_5 у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень. Зазначає, що травмування правої ноги потерпілої відбулось внаслідок наїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_17 , який і повинен нести відповідальність за вказаний злочин.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, суд доходить висновку, що їх сукупність та взаємозв`язок вказує на винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Потерпіла ОСОБА_11 надала показання суду, в яких зазначила, що 30.11.2012 року приблизно о 17 год. 40 хв. переходила дорогу по вул.Щербакова, рухаючись зліва направо. Перед тим, як перейти дорогу, впевнилась, що автомобілів не має, пройшла половину шляху, знов зупинилася, щоб переконатись чи не має автомобілів на іншій полосі руху, а коли почала переходити іншу частину дороги відчула удар у спину, після чого відчула біль у ногах та втратила свідомість. Стверджувала, що саме автомобіль під керуванням обвинуваченої здійснив наїзд на неї, внаслідок падіння вона зламала ногу, а потім інший автомобіль «Hyundai» також наїхав на її ноги. Обвинувачена з`явилася до неї у лікарню, куди приходила три або чотири рази. Загалом вона перебувала на лікуванні біля 5 місяців. В наступному їй ампутували ногу. У зв`язку з чим вона зазнала значних фізичних та моральних страждань, тривалий час перебувала у лікарні, фактично втратила можливість самостійно ходити, вимушена була наймати жінку по догляду за нею, оскільки самостійно обслуговувати себе була не здатна. Не могла вільно пересуватись, втратила роботу. Все це у сукупності завдало їй значних моральних та фізичних страждань.

Заявила цивільний позов у якому в остаточному вигляді просила стягнути з ТОВ СК «КРЕДО» 27612, 54 грн. матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням та з обвинуваченої спричинену моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

Свідок ОСОБА_18 надав показання у яких зазначив, що був очевидцем ДТП, яке сталось у темну пора доби, пізньої осені. Він стояв на зупинці вул. Щербакова, в напрямку ст.м. «Нивки» біля магазину «Фора». Бачив, як потерпіла переходила дорогу по пішохідному переходу на середині дороги, відбувається зіткнення. Автомобіль червоного кольору збиває жінку, удар приходиться на тазову частину тіла, після чого жінка падає. Інший автомобіль, водій якого не бачив, що жінка впала, переїхав їй ногу. Підтвердив суду, що бачив саму подію зіткнення. Зазначив, що автомобіль під керування ОСОБА_19 здійснив наїзд на пішохода. Після чого він разом з обвинуваченою підняли потерпілу та віднесли до зупинки. Викликали швидку допомогу.

Свідок ОСОБА_16 надав суду показання у яких зазначив, що у листопаді 2012 року на власному автомобілі «Hyundai» рухався по вул. Щербакова у правому ряду, в лівому рухався інший автомобіль. Він не бачив самого ДТП, а лише почув звук різкого гальмування, тоді також застосував різке гальмування, зупинив автомобіль. А коли вийшов з автомобіля побачив жінку, яка лежала посередині дороги ( їх смухи руху). Потім дізнався, що жінка впала від удару автомобіля і нога цієї жінки потрапила під його автомобіль.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_20 підтвердив висновки, що містяться у висновки судової автотехнічної експретизи №252-ат від 04.06.2015 року та вказав, що невідповідність дій водія ОСОБА_5 перебували у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Також підтвердив висновок щодо відсутності технічної можливості у водія Білоуса уникнути наїзду на праву кінцівку пішохода, яка впала після удару автомобілем під керуванням ОСОБА_19 .

Представник ТДВ «СК «Кредо» ОСОБА_21 надав заперечення на цивільний позов, у якому зазначив, що позивач, у визначений ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не звертався з заявою про виплату страхового відшкодування до страхової компанії. Рудяк також ніякої інформації не надавала з приводу страхового випадку. Оскільки жодних звернень про ДТП та виплату страхового відшкодування до ТДВ СК «Кредо» не надходило, посилаючись на приписи ст.1166, 1187 ЦК України просив відмовити в задоволенні вимог до страхової компанії та стягнути матеріальну шкоду з обвинуваченої.

Вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого правопорушення підтверджується й іншими письмовими доказами;

- даними, що містяться в протоколі огляду від 30.11.2015 (т.1 а.с.160-169) та додатками до нього, яким встановлене місце дорожньо-транспортної пригоди, яке розташоване на ділянці проїзної частини у АДРЕСА_3 в зоні нерегульованого пішохідного переходу та в зоні дії дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2.

Цим же протоколом зафіксоване пошкодження переднього тримача дорожнього номерного знаку на автомобілі «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням обвинуваченої ОСОБА_5 , на цьому ж автомобілі виявлено потертість бруду капоту, переднього бамперу радіатора та виявлено слід гальмування, довжиною 13,1 м.

Даними медичної документації: карткою виїзду швидкої медичної допомоги, де з місця ДТП було доставлено до лікарні потерпілу ОСОБА_11 , встановлено попередні діагнози відкритий перелом правого голеностопного суглобу та закритий перелом лівого голеностопного суглобу (т.1 ас.с171).

Даними, які містяться у висновку експерта № 274/е згідно якого потерпілій ОСОБА_11 у наслідок автомобільної травми- зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом, який у момент первинного контакту перебував у вертикальному або наближеному до цього положенні було спричинено:

А) закрита травма лівої гомілки: синець у ділянці лівого гомілково ступневого суглобу; перелом дистального епіметафізу великогомілкової кістки зліва зі зміщенням уламків- що відноситься до середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я; Б) закрита травма грудної клітки перелом 8 ребра справа по середньо-пахвовій лінії, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ; В) відкрита травма правої гомілки: забійно-рвана рана у ділянці медіальної кісточки правої гомілки яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Даними судово-медичної експертизи № 213-МК висновками якої підтверджено, що в момент первинного контакту з транспортним засобом потерпіла ОСОБА_11 знаходилась у вертикальному положенні (т.1 а.с.184-190).

Актом судово медичного дослідження № 225-МК яким підтверджено наявність поперечного перелому медіальної кісточки та косий перелом латеральної кісточки, які утворились внаслідок підгортання лівої стопи назовні та наперед.

Висновками судово-медичної (комісійної) експертизи № 63-2014/0 яким встановлено, що перелом кісток лівої гомілки утворився внаслідок підгортання лівої стопи назовні та наперед, що можливо в одній із фаз такої транспортної травми, як зіткнення автомобіля, який рухався з пішоходом, який був у вертикальному або близькому до нього положенні.

Висновками судово-медичної (комісійної) експертизи № 94-2014/0 яким встановлено механізм утворення тяжкого тілесного ушкодження у потерпілої - яким є наїзд ( переїзд) колесом транспортного засобу через праву нижню кінцівку в ділянці нижньої третини гомілки.

Аналогічні висновки щодо механізму утворення тяжкого тілесного ушкодження містяться у акті судово-медичного дослідження № 289 мк (т.1 а.с.215-219).

Даними, які містяться у відповіді на запит слідчого з КП «Київдорсервіс», якими підтверджується, що ДТП відбулось у зоні дії дорожніх знаків 5.35 (2), 1.32, 1.33 Правил Дорожнього руху, тобто в зоні нерегульованого пішохідного переходу, який позначений видимою дорожньою розміткою.

Вина обвинуваченої також беззаперечно підтверджується висновками автотехнічних експертиз № 124 ат від 23.03.2015, якими встановлено, що саме в її діях вбачається невідповідність вимогам пункту 18.1 та 12.2 Правил дорожнього руху. Та саме виконанням вимог п.18.1 ПДР водій автомобіля «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_5 мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_11 .

Даними висновку автотехнічної експертизи від 04.06.2015 № 252 ат , якою встановлено відсутність технічної можливості у водія автомобіля «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_16 уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_11 . Цим же висновком встановлено відсутність невідповідностей вимог Правил дорожнього руху у водія ОСОБА_16 (т.2 а.с.6-13).

Висновком № 20638/17-52 від 24.11.2017 щодо обов`язку водія ОСОБА_5 в даній дорожній обстановці діяти у відповідності до п.18.1 ПДА, а з моменту виникнення небезпеки для руху )виявлення пішохода) відповідно до вимог п.12.3 ПДР.

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 19.05.2015 під час якого обвинувачена на місці події показала розташування свого автомобіля до зіткнення з пішоходом, зазначила положення тіла потерпілої під час наїзду на її праву ногу автомобіля під керуванням водія ОСОБА_16 (т.2 а.с.22-28).

Даними, які містяться у постанові від 04.06.2015 у відповідності до якої одяг потерпілої ОСОБА_11 , у якому вона знаходилась під час ДТП містять сліди пошкоджень (т.1 а.с.191-192).

Відповідно до п.2.3 «б» Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну … і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі.

У відповідності до п.18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Дії обвинуваченої не відповідали вищевказаним Правилам дорожнього руху та знаходяться у прямому причинному зв`язку з наслідками у виді спричинення середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень.

Отже сукупність вказаних доказів беззаперечно підтверджують вину обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Суд критично оцінює висновок № 3-06/20 судової автотехнічної експертизи від 30.06.2020 року, складеного експертом ОСОБА_22 з огляду на наступне.

Так, висновки даного експерта базуються на вихідних даних, які об`єктивно не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а саме на показанням обвинуваченої, яка в судовому засіданні повідомила, що не встигла зреагувати на пішохода, яка несподівано вийшла на її полосу руху, коли обходила ззаду автомобіль, який стояв на зустрічній полосі руху.

Втім такі показання обвинувачена надала лише в судовому засіданні, що суд розцінює як спробу уникнути кримінальної відповідальності, створивши уяву щодо наявності порушення Правил дорожнього руху в діях потерпілої. ЇЇ показання не підтвердились іншими доказами. Очевидець дорожньо-транспортної пригоди свідок ОСОБА_23 та потерпіла такі данні не підтвердили.

Сам факт наявності затору на протилежній полосі руху не вказує на те, що потерпіла перетинала пішохідний перехід та виходила на іншу смугу руху позаду іншого автомобіля.

Окрім того, та обставина, що у протоколі огляду місця події зафіксовано гальмівний шлях автомобіля під керуванням ОСОБА_5 у 13,1 м вказує на те, що остання на відстані приблизно 14-15 м побачила перешкоду у виді пішохода, який перетинав її полосу руху, після чого розпочала гальмування. На думку суду зазначені обставини спростовують доводи ОСОБА_5 .

Доводи обвинуваченої ОСОБА_5 з приводу невизнання вини за ч.2 ст.286 КК України з тих підстав, що тяжкі тілесні ушкодження настали внаслідок наїзду іншого автомобіля, який рухався у правій смузі в одному напрямку з нею судом оцінюються критично з огляду на наступне.

Так, на підставі досліджених доказів (протоколу огляду місця події, відповідей на запит слідчого, протоколу проведення слідчого експерименту, показань потерпілої ОСОБА_24 та свідка ОСОБА_23 , висновків експертів) встановлено, що ДТП відбулось на пішохідному переході, в зоні дії відповідних дорожніх знаків при наявній дорожній розмітці під час перетинання пішоходом ОСОБА_24 проїзної частини зліва направо по ходу руху автомобіля під керуванням обвинуваченої ОСОБА_5 .

Отже ОСОБА_5 під час руху повинна була дотримуватись Правил дорожнього руху та забезпечити можливість безперешкодно завершити рух пішоходу Фрімерман, тобто діяти у відповідності до вимог п.18.1 Правил дорожнього руху.

Між тим, остання таких вимог не виконала, і хоча намагалась гальмувати, про що свідчить відповідний гальмівний шлях 13,1 м, дані про який міститься у протоколі огляду місця події, втім таких дій було недостатньо, оскільки відбулось зіткнення корпусом автомобіля під керуванням водія ОСОБА_19 з потерпілою.

Факт зіткнення з автомобілем підтверджується показаннями самої потерпілої, даними, які містяться у показанням свідка ОСОБА_23 , який підтвердив, що спочатку почув різкий звук гальмування, побачив, як автомобіль під керуванням ОСОБА_19 здійснив наїзд на пішохода, від чого остання впала на землю і одразу інший автомобіль переїхав ногу потерпілої. Даними, що зафіксовані у протоколі огляду місця події, де вказано на пошкодження переднього тримача дорожнього номерного знаку на автомобілі «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням обвинуваченої ОСОБА_5 , на цьому ж автомобілі виявлено потертість бруду капоту, переднього бамперу радіатора.

Отже падіння потерпілої ОСОБА_24 відбулось внаслідок зіткнення з корпусом автомобіля під керуванням обвинуваченої та знаходиться у прямому причинному зв`язку з травмою лівої ноги потерпілої та наступним наїздом на її праву ногу автомобілем «Hyundai» та наслідками у виді тяжких тілесних ушкоджень.

При цьому висновками експертиз встановлено, що водій автомобіля «Hyundai» не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, в той час як таку технічну можливість мала обвинувачена, шляхом дотримання Правил дорожнього руху, п. 12.2 та 18.1.

Отже такий шкідливий наслідок у виді тяжкого тілесного ушкодження перебуває у прямому причинному зв`язку саме з діями обвинуваченої.

При цьому судом перевірялись доводи сторони захисту на предмет наявності порушень Правил дорожнього руху в діях потерпілої та іншого учасника ДТП водія ОСОБА_16 , однак таких порушень ані під час досудового слідства, а ні в суді не встановлено.

Правилами дорожнього руху України чітко визначений алгоритм дій водія при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, а також у темну пору року, де зазначено, що саме водій транспортного засобу повинен максимально бути уважним та обрати таку швидкість руху, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

Як встановлено судом потерпіла рухалась зліва направо по ходу руху автомобіля обвинуваченої. При цьому пішохід ОСОБА_11 рухалась по пішохідному переходу, перетнув одну зі смуг руху, пройшла до середини розмітки пішохідного переходу в темпі спокійного кроку. На той час потерпілій ОСОБА_24 було 76 років. Отже суд відкидає можливість, що остання могла бігти або в швидкому темпі перетинати дорогу. З моменту виходу на пішохідний перехід до місця наїзду потерпіла подолала відстань 10,5 м. Вказані дані зафіксовані в схемах до протоколу огляду місця події та в схемах до протоколу допиту потерпілої, що відображається в мотивувальній частині висновку автотехнічної експертизи № 124 ат від 23.03.2015.

З огляду на локалізацію потертості бруду автомобіля та пошкодження, які зафіксовані на ньому наїзд на потерпілу відбувся серединою передньої частини автомобіля.

Отже сукупність встановлених судом обставин підтверджує, що обвинувачена грубо порушила Правила дорожнього руху, не обрала безпечної швидкості в темну пору року, наближаючись до пішохідного переходу, не зменшила швидкість, як то передбачено вимогами п.18.1 ПДР, та не зупинилась, щоб дати дорогу пішоходу. Внаслідок цих порушень потерпілій були спричинені різного ступеню тяжкості тілесні ушкодження, у тому числі й тяжке.

Так, сукупність досліджених судом доказів в повній мірі підтверджують наявність порушень Правил дорожнього руху в діях водія ОСОБА_5 під час здійснення нею проїзду пішохідного переходу.

Невиконання нею п.2.3 та 18.1 Правил ДР України знаходиться в причинному зв`язку з наслідками у вигляді дорожньо - транспортної приходи пов`язаної з наїздом на пішохода ОСОБА_24 в зоні пішохідного переходу з наступним спричиненням їй різної ступені тяжкості тілесних ушкоджень, в тому числі й тяжкі.

Показання потерпілої ОСОБА_24 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_23 очевидця ДТП, об`єктивно підтверджуються протоколами огляду місця події, висновками експертів та іншими доказами.

Належних доказів на підтвердження вини потерпілої у порушенні нею Правил дорожнього руху, причинного зв`язку з наслідками у вигляді наїзду сторона захисту суду не надала, хоча має рівні процесуальні права зі стороною обвинувачення у відшуканні та наданні доказів до суду.

Незначні протиріччя, що містяться в показаннях свідків та потерпілої пояснюються плином часу з моменту події та відноситься на рахунок суб`єктивного сприйняття певної дорожньої обстановки кожним із них, виходячи з їх місця розташування по відношенню до місця дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи обвинуваченої щодо неправильної кваліфікації її дій за ч.2 ст.286 КК України судом не сприймаються до уваги, так як такі доводи спростовуються сукупністю досліджених доказів, які покладені в основу обвинувального вироку та які беззаперечно вказують на наявність причинно-наслідкового зв`язку з порушенням обвинуваченою Правил дорожнього руху, які стали наслідком спричинення потерпілій тяжкого тілесного ушкодження.

Слід зазначити, що обвинувачена з самого початку не визнавала вину й за ч.1 ст.286 КК України і лише в судових дебатах змінила свою правову позицію.

Також не відповідають дійсності й доводи щодо незаконності зміни в суді обвинувачення на більш тяжку частину ст.286 КК України.

В ході судового розгляду повноважним прокурором в порядку ст. 338 КПК України було змінено обвинувачення ОСОБА_5 , при цьому, прокурором в силу положень ч. 2 ст. 338 КПК України виконано вимоги ст. 341 КПК України та погоджено зміну обвинувачення з прокурором вищого рівня. Отже прокурор скористався наданим йому правом та змінив первинне обвинувачення.

Таким чином, прокурором змінено обвинувачення з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Призначаючи обвинуваченій міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, необережну форму вини, конкретні обставини справи, ставлення ОСОБА_5 до вчиненого, яка під тягарем доказів частково визнала вину, дані, які характеризують її особу, яка раніше не судима, не перебуває на спеціальних обліках, позитивно характеризується, працює. Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченої, яка є несудимою особою, вчинила злочин неумисної форми вини вперше, суд уважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нового кримінального правопорушення призначення покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом.

Беручи до уваги дані про особу обвинуваченої, яка є несудимою особою, відсутність обтяжуючих обставин, враховуючи, що вона одразу після ДТП відвідувала потерпілу та вживала заходи для часткового відшкодування матеріальної шкоди, втім потерпіла відмовилась отримувати вказані кошти у позасудовому порядку, а відтак реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з метою її виправлення і попередження вчинення нею нових злочинів суд дійшов висновку, що основне покарання обвинуваченій можливо визначити з застосуванням вимог ст.75 КК України, звільнивши її від відбування основного покарання з іспитовим строком, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки, визначені ч.1 ст.76 КК України.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд доходить наступного висновку.

Так, обвинувачена ОСОБА_5 уклала договір обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів з ТОВ СК «Кредо» з лімітом відповідальності на одного потерпілого 100 000 гривень шкоди заподіяною життю та здоров`ю.

За приписами статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 24 визначений розмір та порядок відшкодування шкоди, повязаної з лікуванням потерпілого.

Так, у відповідності до п. 24.1. у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
24.2. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.
Потерпілою надані відповідні документи, які підтверджують, що на лікування було витрачено 11733 грн. Отже саме така сума підлягає стягненню зі страхової компанії.
Щодо іншої частини позову про стягнення зі страховика витрат на лікування належить відмовити, з огляду на те, що страховий випадок стався у 2012 році, а додаткове лікування проводилось у 2016 році, при цьому медичні документи не містять даних, які б вказували на те, що зазначене лікування обумовлене дорожньо-транспортною пригодою.
Щодо стягнення моральної шкоди суд вирішив наступне. Так, звертаючись з позовними вимогами, потерпіла вказує на те, що зазнала фізичних та моральних страждань, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тривалий час перебувала на лікуванні.
Вказані обставини знайшли свої підтвердження в судовому засіданні, а отже з врахуванням ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, тривалості лікування, що супроводжувалось перенесенням фізичного болю, і як наслідок моральних страждань, з врахуванням вимог ст.23 ЦК України суд уважає, що такі страждання мають бути оцінені у 200 000 гривень з врахуванням принципу розумності, визначеному ст.23 ЦК України, а також з врахуванням розмірів мінімальної заробітної плати та рівня доходів, які отримуються на території України.
Стаття 26-1 вищевказаного Закону визначено, що Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Отже зі страхової компанії на користь потерпілої належить стягнути 5% від страхової виплати, яка становить 200 000 гривень, що відповідає сумі 10 000 гривень.
З обвинуваченої на користь потерпілої підлягає стягненню 190 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
На підставі ст.124 КПК України стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати, пов`язані з залученням експерта у сумі 1689,6 грн.

Речові докази: одяг у якому потерпіла ОСОБА_11 знаходилась під час ДТП які переданий їй на відповідальне зберігання залишити останній за належністю у відповідності до ст.100 КПК.

Керуючись ст. ст.369-371КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (роки), з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 (два ) роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки у відповідності до ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей же орган про зміну місця проживання та роботи.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два ) роки, призначене ОСОБА_5 за ч.2 ст. 286 КК України, підлягає окремому виконанню.
На підставі ст.124 КПК України з ОСОБА_5 на користь держави стягнути витрати, пов`язані з залученням експерта у сумі 1689,60 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_11 з обвинуваченої ОСОБА_5 190 000 (сто девяносто) тисяч гривень моральної шкоди, з ТДВ «СК «Кредо» 11733 грн. Витрат на лікування та 10 000 гривень моральної шкоди.
В іншій частині позову ОСОБА_11 відмовити.
Речові докази - одяг, який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_11 залишити останній за належністю.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: