Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5538/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року. Житомирський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_2 - головуючого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі апеляційні скарги прокурора Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 28.01.2021 у кримінальному провадженні № 0000428 за ст. ст. 115 ч. 2 п. 9, 115 ч. 2 п. 12, 289 ч. 3, 185 ч. 2, 357 ч. 3 КК України щодо ОСОБА_9 (далі ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 та ОСОБА_10 (далі ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Коростеня Житомирської області, проживаючого в АДРЕСА_2 , -

в с т а н о в и в:

Цим вироком засуджено:

- ОСОБА_12 за п. 9, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 13 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 289 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна; за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 357 КК України на 2 роки обмеження волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_12 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду від 29.03.2013 року та остаточно призначено покарання ОСОБА_12 у виді позбавлення волі на строк 13 років 6 місяців з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна та з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Виправдано ОСОБА_12 в частині обвинувачення за ч.1 ст. 263 КК України;

- ОСОБА_13 за п. п. 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 11 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 289 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна; за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 357 КК України на 2 роки обмеження волі та на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим вирішено визначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна.

Початок строку відбування покарання вирішено рахувати обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з моменту їх фактичного затримання з 05.05.2014.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII вирішено зарахувати обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 строк їх попереднього ув`язнення з 05.05.2014 по день їх фактичного звільнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено частково задовольнити цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 та стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 на користь ОСОБА_14 150000 грн. у відшкодування моральної шкоди внаслідок злочину.

Задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_15 та вирішено стягнути солідарно з обвинувачених, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 на користь ОСОБА_15 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди внаслідок злочину.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку, о 23 годині 14 квітня 2014 року неподалік магазину «Надія» в центрі с. Поліське Коростенського району Житомирської області ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, вступили у попередню злочинну змову для спільного вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом - автомобілем «ВАЗ-2106» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_16 та яким керував раніше знайомий обвинуваченим ОСОБА_17 (далі ОСОБА_18 ). При цьому ОСОБА_12 та ОСОБА_13 розподілили попередньо дії кожного з них. Діючи відповідно до заздалегідь узгодженого плану та для реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пройшли до території домоволодіння АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_12 , взяли монтировку і гайковий ключ з метою полегшення реалізації їх злочинного умислу, направленого на заволодіння транспортним засобом, та о 00 годин 15.04.2014 прийшли до ділянки місцевості, яка розташована неподалік гідроспоруди с. Поліське на узбіччі автодороги, праворуч в напрямку м. Коростеня, на відстані близько 200 метрів від дорожнього знаку «Коростень», де був припаркований автомобіль ВАЗ-2106, д.р.н. НОМЕР_1 . В цей час ОСОБА_18 , який спав у салоні вказаного автомобіля, прокинувся та намагався перешкодити незаконним діям вказаних осіб. В цей час у ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з метою подолання опору потерпілого та полегшення вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом виник злочинний умисел, направлений на застосування під час незаконного заволодіння транспортним засобом насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, та умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_18 з метою приховати вказаний злочин та полегшити його вчинення, групою осіб. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_18 , ОСОБА_12 за допомогою монтировки, а ОСОБА_13 за допомогою металевого ключа зі значною силою прикладання нанесли численні удари в місця розташування життєво-важливих органів - по голові та тулубу потерпілого, умисно вбивши ОСОБА_19 , з метою приховати незаконне заволодіння транспортним засобом та полегшити його вчинення групою осіб. Смерть ОСОБА_18 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась переломами кісток основи та склепіння черепа.

Під час умисного вбивства ОСОБА_12 за попередньою змовою з ОСОБА_13 умисно заподіяли потерпілому ОСОБА_18 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті та тілесні ушкодження, які в прямому причинному зв`язку зі смертю останнього не знаходяться та мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_20 , діючи в межах попередньої домовленості з ОСОБА_13 , з метою приховування слідів вчиненого злочину, повернулися до місця проживання ОСОБА_12 , де взяли дві металеві труби та мотузку, і повернулися з вказаними предметами до місця вчинення злочину. За допомогою вказаної мотузки прив`язали до тіла потерпілого металеві труби та, перенісши труп ОСОБА_18 до річки Уж, вкинули його у воду.

Крім того, після вчинення умисного вбивства ОСОБА_18 , в той же день і час ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , за попередньою змовою між собою, шляхом вільного доступу, таємно викрали чуже майно ОСОБА_18 - мобільний телефон «Нокіа» вартістю 150 грн. з карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» абонентський номер НОМЕР_2 з відсутніми на її рахунку грошовими коштами.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за попередньою змовою між собою, після вчинення вбивства ОСОБА_18 незаконно заволоділи належним ОСОБА_16 важливим особистим документом свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданим 25.07.2006 Коростенським МРЕВ на автомобіль ВАЗ-2106, д.р.н. НОМЕР_1 , та належним ОСОБА_18 важливим документом посвідченням водія серії НОМЕР_4 , виданим 04.04.1995 ДАІ МВС УМВС м. Коростеня на ім`я ОСОБА_18 .

Крім цього, у той же час та у тому ж місці ОСОБА_13 та ОСОБА_12 незаконно заволоділи транспортним засобом - автомобілем «ВАЗ 2106» д.р.н. НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_16 , вартістю 16988 грн.

В апеляційних скаргах:

- прокурор ОСОБА_11 просить змінити вирок в частині призначення покарання та звільнити ОСОБА_13 та ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності за ст. ст. 185 ч. 2, 357 ч. 3 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що оскільки з моменту вчинення обвинуваченими злочинів, передбачених ст. ст. 185 ч. 2, 357 ч. 3 КК України, минуло більше 5 років, будь яких відомостей про переривання або зупинення перебігу давності по цих епізодах злочинної діяльності матеріали кримінального провадження не містять, тому строк давності , передбачений п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України закінчився. В решті вирок просить залишити без змін;

- обвинувачений ОСОБА_18 та захисник ОСОБА_8 просять скасувати вирок в частині засудження ОСОБА_12 за п. п. 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та закрити провадження у справі в цій частині за недоведеність винності ОСОБА_12 у вчиненні вбивства. Посилаючись на свою оцінку доказів, твердять про невідповідність висновків суду фактичними обставинам справи, неправильність оцінки судом доказів. Зокрема, вказують про неправильність оцінки судом першої інстанції показань обвинуваченого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 .

Заслухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника в підтримання своїх апеляційних скарг та в заперечення апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора та міркування інших учасників судового розгляду в підтримання апеляційної скарги прокурора та в заперечення інших апеляційних скарг, перевіривши справу, апеляційний суд приходить до таких висновків.
З матеріалів справи видно, що висновки суду першої інстанції про доведеність винності обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 289 ч. 3, 185 ч. 2, 357 ч. 3 КК України, та про недоведеність винності ОСОБА_12 в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України та у викраденні обома обвинуваченими зимової куртки ОСОБА_18 , - є обґрунтованими та не оспорюються в апеляційному порядку. Тому ці висновки не перевіряються апеляційним судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_12 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_18 за попередньою змовою групою осіб з метою приховування незаконного заволодіння транспортним засобом та полегшення його вчинення за вказаних у вироку обставин відповідають фактичним обставинам справи, оскільки підтверджуються сукупністю зазначених у вироку доказів, яким судом першої інстанції дано належну оцінку.
Зокрема, місцевий суд обґрунтовано визнав недостовірними показання ОСОБА_12 про те, що він не вчиняв умисного вбивства ОСОБА_18 , та визнав достовірними фактичні дані, повідомлені підозрюваним ОСОБА_13 06.05.2014 під час слідчого експерименту на досудовому розслідуванні, оскільки ОСОБА_13 у присутності захисника та двох понятих вільно та невимушено давав слідчому детальні зізнавальні показання про обставини вчинення ним сумісно із ОСОБА_12 умисного вбивства ОСОБА_18 з корисливих спонукань, приховання трупа та угону автомобіля, які узгоджуються із сукупністю інших наведених у вироку доказів, та повідомив про обставини, які не були відомі органу досудового розслідування станом на 06.05.2014, та були підтверджені іншими доказами пізніше.
Детальні показання ОСОБА_13 про локалізацію та механізм заподіяння ним та ОСОБА_12 багатьох тілесних ушкоджень ОСОБА_18 , а також про місце викидання мобільного телефона потерпілого та сім-картки з цього телефону детально узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи та показаннями експерта в судовому засіданні про кількість, локалізацію та механізм заподіяння виявлених на трупі ОСОБА_18 тілесних ушкоджень, з даними слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_23 про виявлення на містку біля річки сім-картки з мобільного телефона ОСОБА_18 .
Повідомлені ОСОБА_13 спосіб приховання трупа вбитого ОСОБА_18 та обставини угону автомобіля повністю узгоджується з наведеними у вироку даними огляду місць знайдення трупа ОСОБА_18 та автомобіля «ВАЗ 2106» д.р.н. НОМЕР_1 , детальними показаннями про ці обставини обвинуваченого ОСОБА_12 .
Даючи належну оцінку показанням обвинувачених під час судового розгляду, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги процесуальну поведінку ОСОБА_13 та певний психологічний вплив на нього з боку ОСОБА_12 .
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_13 також відмовився давати показання про обставини вбивства ОСОБА_18 .
З огляду на належну оцінку цих та інших доказів про сумісні узгоджені дії обох обвинувачених, що виразилися в умисному вбивстві володільця автомобіля Ковтуненка, приховання трупа, викиданні телефону та заволодіння транспортним засобом, суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеною винність обох обвинувачених в цій частині обвинувачення та правильно кваліфікував їх дії за п. п. 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
При цьому суд дав належну оцінку показанням свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_21 та ОСОБА_22 про відомі їм обставини розмови між обвинуваченими з приводу вбивства та прохання ОСОБА_13 допомоги у ОСОБА_12 , - які не спростовують правильності висновків суду першої інстанції з огляду на сукупність вищевказаних доказів.

Твердження сторони захисту про вчинення працівниками поліції неправомірних дій щодо обвинуваченого ОСОБА_13 перевірялися у встановленому законом порядку і щодо цього факту кримінальне провадження було закрито.

Покарання обвинуваченим призначено судом відповідно до вимог ст. 65 КК України.

Рішення суду в частині вирішення цивільних позовів потерпілих є обгрунтованим.

Згідно ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Санкцією ч. 2 ст. 185 КК України передбачене покарання в тому числі позбавлення волі на строк до 5 років, а санкцією ч. 3 ст. 357 КК України передбачено покарання у виді штрафу до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до 3 місяців або обмеження волі на строк до 3 років.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України вищевказані кримінальні правопорушення є нетяжкими.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею нетяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років.
У даному кримінальному провадженні доведено, що ОСОБА_13 та ОСОБА_12 вчинили злочини, передбачені ст. ст. 185 ч. 2, 357 ч. 3 КК України 15.04.2014.
Оскільки на час постановлення судом обвинувального вироку з часу вчинення вказаних злочинів минуло 5 років, будь-яких відомостей в матеріалах справи про переривання або зупинення перебігу давності по цих епізодах злочинної діяльності не має, суд першої інстанції помилково не застосував ч. 5 ст. 74 КК України та не звільнив обвинувачених від покарання за ст. ст. 185 ч. 2, 357 ч. 3 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
У зв`язку з цим вирок підлягає відповідній зміні на підставі п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України з причини незастосування ч. 5 ст. 74 КК України, що підлягає застосуванню.
Доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора про необхідність звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності за вищевказані злочини є необґрунтованими, оскільки під час судового розгляду стороною захисту не заявлялося таких клопотань.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 28.01.2021 щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 змінити в частині призначення покарання.

На підставі ст. ст. 74 ч. 5, 49 ч. 1 п. 3 КК України звільнити ОСОБА_10 та ОСОБА_9 від покарання, призначеного їм судом першої інстанції за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки та за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки

В решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: