ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3521/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1136/22 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Незаконне заволодіння транспортним засобом
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 190КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 15 лютого 2022 року включно.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що ОСОБА_6 знаходиться під вартою 3 роки, що в перерахунку один день за два дні становить 6 років. В судове засідання, потерпілий ОСОБА_8 (громадянин Казахстану) не з`являється, оскільки поїхав додому в республіку Казахстан і наміру повертатися не має. Проте, суддя знову судове засідання по суті не проводила, а розглянула клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_6 , та задовольнила його. При цьому суддя не врахувала, що ОСОБА_6 вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчинених ним діяннях. Крім цього, обвинувачений має негативне ставлення до своїх вчинків, про що свідчить бажання вибачитись перед потерпілими та відшкодувати їм моральну та матеріальну шкоду. Згідно даних СІЗО характеризується на теперішній час з позитивної сторони. Він частково відшкодував шкоду понесену потерпілому ОСОБА_9 . Шкода потерпілому ОСОБА_8 відшкодована в повному обсязі. ОСОБА_6 має постійне місце проживання. Зареєстрований разом зі своєю сім`єю за однією адресою. Має стійкі соціальні зв`язки. Крім того, він раніше не судимий. Наголошує, що судом першої інстанції здійснюється затягування процесу розгляду справи, оскільки проведено більше 30 формальних судових засідань без жодних дій по реальному розгляду справи. Вказує, що впливати на свідків та потерпілих обвинувачений не має жодного сенсу, оскільки вони вже дали свої показання. Наміру переховуватись від суду він також не має. Перебуває ОСОБА_6 під вартою (в перерахунку один день за два дні) вже 5 років 4 місяці. Зазначені обставини, на його думку, суттєво знижують настання ризиків, про які зазначає сторона обвинувачення. А тому вважає, що є всі підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний період доби.
Крім того, захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Московського районного суду від 17.12.2021 року, який він вважає пропущений з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної постанови він не отримував, а з повним текстом ознайомився з реєстру судових рішень.
Також, в апеляційній скарзі захисник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю обвинуваченого в режимі відео конференції.
З метою всебічності та повноти дослідження всіх обставин справи, з урахуванням введених в Україні та затверджених змін до постанови КМУ від 9 грудня 2020 р. N 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 21 квітня 2021 р. №405, про встановлення карантинних заході, до початку апеляційного розгляду було направлено відповідний запит через адміністрацію ДУ «Харківський слідчий ізолятор», в якому тримається обвинувачений, для з`ясування процесуальної позиції обвинуваченого щодо його бажання брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Згідно отриманої розписки з ДУ «Харківський слідчий ізолятор», обвинувачений виявив бажання брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Прокурор та захисник ОСОБА_7 , відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, були належним чином повідомлені засобами телефонного зв`язку про дату та час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, в яких просять розглядати апеляційну скаргу без їх участі.
За таких обставин, апеляційний перегляд ухвали слідчого судді відбувається в режимі відеоконференції тільки за участю обвинуваченого.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, передбачений п.3 ч.2 ст. 395 КПК України, є поважними, у зв`язку з чим, строк підлягає поновленню, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних корисливих злочинів, передбачених ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 190КК України, які злочинами невеликої тяжкості,та тяжким злочином, відповідно до ст. 12 КК України, санкцією яких, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Відповідно до фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, а саме:
-вироком Московського районного суду м. Харкова від 09.04.2014 року за ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 353, ч.1 ст. 190, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення воді, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;
-вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 16.05.2014 року за ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
-31.05.2017 року обвинувальний акт направлено до Жовтневого районного суду м. Харкова за ч.2 ст. 190 КК України. Рішення на цей час ще не прийнято.
Крім того, ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, тобто не має законних джерел отримання заробітку.
Судом першої інстанції об`єктивно враховано те, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11.04.2018 року ОСОБА_6 було оголошено у розшук, у зв`язку з тим, що він ухилявся від явки до суду, а також те, що він не ставав на облік до органу пробації за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 16.05.2014 року, тому відповідно від покарання за зазначеним вироком на теперішній час не звільнений.
Наявність всієї сукупності вищенаведених відомостей об`єктивно свідчить про існування ризиків, що встановлені судом першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо продовження існування раніше встановлених ризиків, а саме того, що ОСОБА_6 , з метою уникнення покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки він не має законних джерел отримання заробітку та раніше, відповідно до ухвали Харківського районного суду Харківської області від 11.04.2018 року, вже був оголошений у розшук по кримінальному провадженню за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 с. 190 КК України, яке на цей час перебуває на розгляді; незаконно впливати на потерпілих, свідків чи інших учасників процесу; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інші кримінальні правопорушення.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, в тому числі вчинення тяжкого корисного злочину проти власності, а також у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права власності фізичних осіб, внаслідок чого вказані обставини викликають суспільний інтерес, що вочевидь впливає на питання щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду можливість, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Крім того, доводи захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України свідчать про необґрунтованість вимоги апеляційної скарги про обрання іншого запобіжного заходу, оскільки обрання будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. За таких обставин, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити вимоги апеляційної скарги, а доводи захисника ґрунтуються суто на його суб`єктивних оціночних судженнях.
Посилання захисника на наявність у обвинуваченого, позитивної характеристики з СІЗО, а також те, що він частково відшкодував шкоду понесену потерпілому ОСОБА_9 , а шкода потерпілому ОСОБА_8 відшкодована в повному обсязі та на те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, зареєстрований разом зі своєю сім`єю за однією адресою, має стійкі соціальні зв`язки, самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження тримання його під вартою, не зменшують існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі, а тому, доводи останнього колегія суддів не вважає визначальними, саме з урахуванням негативних відомостей про особу обвинуваченого.
Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання судом першої інстанції вимог ст. 28 КПК України щодо розумних строків судового розгляду, виходячи з того, що обвинувачений перебуває під вартою.
Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Поновити захиснику обвинуваченого ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2021 року.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2021 року- залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, але в частині поновлення строку на апеляційне оскарження може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді