ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №621/2103/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1118/22
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 05 січня 2022 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , 1994 року народження, на 60 діб, тобто до 05 березня 2022 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилається на неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та зазначає, що:

-клопотання прокурора від 12.11.2021 року про продовження строку тримання під вартою було подано з порушенням процесуальних строків, передбачених ч.1 ст.199 КПК України, тобто менше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Наголосив, що судом не були взяті до уваги вказані зауваження сторони захисту;

-у клопотанні прокурора, яке було розглянуто судом першої інстанції 05.01.2021 року, відсутні передбачені ч.3 ст.199 КПК України відомості. Зауважив, що на теперішній час у провадженні допитані потерпілий та свідки, а відтак ризик впливу відсутній і на теперішній час у провадженні взагалі відсутні ризики, які були зазначені в ухвалі суду про обрання запобіжного заходу;

-він дає суду свідчення, які є важливими для з`ясування обставин кримінального провадження, оскільки є зацікавленим у найшвидшому розгляді справи;

-має позитивну характеристику з місця проживання, має на утриманні малолітню дитину, неофіційно працює на будівництві, має бабусю, яка хворіє на невиліковну хворобу та не може дбати про себе самостійно.

Просить ухвалу суду скасувати та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Прокурор подав заяву про проведення судового розгляду за його відсутності, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проводився за відсутності прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 6 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що злочинні дії ОСОБА_7 були направлені на заволодіння чужим майном, поєднані з проникненням у приміщення, вчинені повторно, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання обвинуваченого на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, які є наявними у кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, не працевлаштований, тобто не має законного джерела доходу, що додатково підтверджує наявність ризику переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, а також вчинення ним нового злочину.

Посилання обвинуваченого на наявність у нього хворої бабусі, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо посилань обвинуваченого на наявність у нього малолітньої дитини, то вони є безпідставними, оскільки матеріали провадження таких даних не містять і стороною захисту таких даних суду не надано.

З цих же підстав колегія суддів не бере до уваги посилання обвинуваченого щодо його неофіційного працевлаштування на будівництві.

Слід відзначити, що судом апеляційної інстанції переглядається ухвала Зміївського районного суду Харківської області від 05 січня 2022 року за результатами розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 від 05 січня 2022 року, а тому колегія суддів позбавлена можливості надати оцінку доводам обвинуваченого щодо порушення прокурором процесуальних строків подання клопотання про продовження строку тримання під вартою від 12.11.2021 року.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 05 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: