Провадження № 1-кс/366/276/21
Справа 366/3209/21
У Х В А Л А
02 грудня 2021 року слідчий суддя Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора групи прокурорів ОСОБА_3 власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора групи прокурорів Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0001504 від 26.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
Прокурор групи прокурорів Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001504 за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме на автомобіль марки КАМАЗ модель 55102, номер шасі НОМЕР_1 , Д. Н. З. НОМЕР_2 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, який залишити на зберіганні на майданчику тимчасового зберігання транспортний засобів за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Гостомель вул. Свято-Петрівська, 215 з метою забезпечення збереження речових доказів.

Клопотання мотивоване тим, що 25.11.2021 року, приблизно о 13 годині, водій автомобіля марки КАМАЗ модель 55102, номер шасі НОМЕР_1 , Д. Н. З. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , будучи неуважним, перед початком руху автомобіля, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого, перебуваючи на території господарства АДРЕСА_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , 1954 року народження, внаслідок чого останнього госпіталізовано до КНП «Іванківської ЦРЛ» в реанімаційне відділення з тілесними ушкодженнями у вигляді перелому 2, 3, 4-го ребер справа та ЗТГК.
25.11.2021 року, в період часу з 15 до 17 год., відповідно до ст. 233 КПК України, слідчим ОСОБА_6 проведено огляд місця події. По завершенню огляду місця події, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , вилучено до СВ Вишгородського РУП; посвідчення водія серії НОМЕР_4 , передано під розписку ОСОБА_4 ; автомобіль марки КАМАЗ модель 55102, номер шасі НОМЕР_1 , Д. Н. З. НОМЕР_2 вилучено до майданчика тимчасово вилучених транспортних засобів, що в АДРЕСА_2 .

На думку прокурора ОСОБА_3 , автомобіль марки КАМАЗ є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, на кузові якого маються сліди його вчинення, які є доказом його вчинення та може бути використаний, як доказ фактів та обставин.

Таким чином, у відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, є достатні данні вважати, що автомобіль КАМАЗ, відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України (речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення) та не застосування заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на таке майно може призвести до його відчуження, знищення, перетворення або зміни.

Застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження необхідне для забезпечення збереження речового доказу, запобігання можливості його знищення, перетворення та відчуження, а також для забезпечення проведення судових експертиз.

У судовому засіданні прокурор групи прокурорів, ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив задовольнити.
Законний користувач (власник) майна ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, та повідомив, що наміру приховувати, перетворювати, продавати, тим паче знищувати автомобіль марки КАМАЗ не має. Крім того, повідомив, що автомобіль КАМАЗ ще півроку назад він виставив на продаж, однак за весь цей час йому жодного разу не подзвонили. Готовий у будь-який час приїхати на виклик слідчого/прокурора, та надати автомобіль для проведення слідчих дій.
Слідчий суддя, вислухавши прокурора, ознайомившись з матеріалами якими прокурор мотивує клопотання, перевіривши відповідність даного клопотання вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити, виходячи з наступного.
Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За ч. 2 ст. 170 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
-Правову підставу для арешту майна;
-Можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні;
-Наявність обгрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення;
-Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
За ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, прокурором ні у клопотанні ні у судовому засіданні під час розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, не обгрунтовано, яким же критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, відповідає автомобіль марки КАМАЗ модель 55102, номер шасі НОМЕР_1 , Д. Н. З. НОМЕР_2 , а головне, не зазначено, які ж сліди кримінального правопорушення зберіг на собі автомобіль КАМАЗ, або інші відомості, які це відомості, що вони посвідчують чи підтверджують, та яким чином, не визначені сліди, можуть бути використані як доказ; не зазначено та у судовому засіданні не роз`яснено чи належить автомобіль КАМАЗ до предметів, що були обєктом кримінально протиправних дій, чи він набутий кримінально протиправним шляхом або отриманий внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, за ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

-правову підставу для арешту майна;

-можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні;

-наявність обгрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення;

-можливість спеціальної конфіскації майна;

-розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

-розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

-наслідки арешту майна для третіх осіб.

Так, з оглянутих у судовому засіданні матеріалів, якими прокурор обгрунтовує клопотання, відсутня інформація про вручення (оголошення) підозри, не надано розрахунок заподіяної шкоди, не обгрунтована розумність та співрозмірність обмеження права власності, не зазначено про спеціальну конфіскацію, та правову підставу для арешту майна, лише зазначено, що майно, яке слід арештувати може бути використано як доказ, а у разі незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт тимчасово вилученого майна, може призвести до його втрати, пошкодження, знищення.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, відмова в задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

За таких обставин, керуючись вимогами ст. ст. 131, 167, 170-173, 369, 309 КПК України, слідчий суддя,-

Керуючись ст. ст. 392, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора групи прокурорів Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 00001504 за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України залишити без задоволення.
Негайно повернути ОСОБА_4 автомобіль марки КАМАЗ модель 55102, номер шасі НОМЕР_1 , Д. Н. З. НОМЕР_2 .
Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального прокурора групи прокурорів Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна передати для виконання уповноваженому на те органу.

Копію ухвали вручити прокурору та надати іншим заінтересованим особам.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 07.12.2021 року

Слідчий суддя ОСОБА_1