У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 липня 2021 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Возсіятське Єланецького району Миколаївської області, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,

Учасник судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 липня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати, звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт вважає рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення незаконним.

Зазначає, що має 11 заохочень, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується, має дружину та малолітню дитину, мати пенсіонерку, яка має тяжке захворювання.

Не погоджується з висновками судді, що він не довів своє виправлення. На думку апелянта, він довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , суд першої інстанції зазначив, що за час відбування покарання засуджений не виправився та в повній мірі не готовий до самокерованої стійкої правослухняної поведінки, а наявність заохочень, з урахуванням даних про особу засудженого, свідчить про те, що він лише стає на шлях виправлення.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх підстав стверджувати, що ОСОБА_5 за час відбування покарання остаточно став на шлях виправлення, а тому його клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання задоволенню не підлягає.

Позиції учасників судового розгляду.
Засуджений ОСОБА_5 заяву про бажання приймати участь у апеляційному розгляді не подавав.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судової справи та особової справи засудженого ОСОБА_5 , обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як передбачено п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного за умисний тяжкий злочин.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_5 не став на шлях виправлення.

З цими висновками суд не погоджується, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_5 засуджений 11.07.2014 Апеляційним судом Миколаївської області за ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.03.2018 зараховано у строк відбуття основного покарання строк попереднього ув`язнення з 15.11.2012 до 14.01.2013 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку: 24.10.2017. Кінець строку: 26.06.2023.

Засуджений ОСОБА_5 фактично відбув дві третини строку призначеного покарання.

Згідно з положеннями ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Як слідує з матеріалів особової справи, в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 знаходиться з 24.10.2017.

Під час тримання у ДУ «Миколаївський СІЗО» вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

З 16.11.2017 відбуває покарання в ДУ «Вознесенська ВК №72».

Загалом за весь період відбування покарання має 10 заохочень. Хоча ОСОБА_5 має 5 стягнень, але ці стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку.

Згідно характеристики ДУ «Вознесенська ВК №72» від 14.06.2021, за час відбування покарання в установі засуджений ОСОБА_5 характеризується позитивно. У відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний. Поводить себе спокійно, чемний, доброзичливий. Має адекватну самооцінку, відвертий, розсудливий, не конфліктний. На зауваження реагує спокійно, завжди приймає виважені рішення, робить позитивні висновки з проведених з ним бесід, схильний до самокерованої поведінки. Входить до числа засуджених, які мають позитивну спрямованість. Завжди вчасно та якісно виконує поставлені йому завдання, передбачені законом. Спілкується із засудженими виключно позитивної спрямованості.

Працевлаштований виробництві установи робітником майстерні установи згідно договору цивільно-правового характеру №36 від 03.06.2021.

Суд вважає, що такі відомості про особу засудженого ОСОБА_5 , який характеризується позитивно, свідчать про те, що його поведінка та ставлення до праці за весь період відбування покарання є сумлінними. На думку суду, ці відомості про особу ОСОБА_5 , вказують на те, що під час відбування покарання він довів своє виправлення, та є достатні підстави для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи викладене, суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що виправлення засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання є недоведеним.

У зв`язку із чим, судом першої інстанції не застосований закон, який підлягав застосуванню, а саме ст. 81 КК України, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Тому апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 липня 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного за вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 11.07.2014 за ч.2 ст. 309, ч.2 ст.307 КК України, звільнити умовно-достроково на невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 10 місяців.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7 -Губарєва