Справа № 522/3744/21
1-кп/522/1262/21

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілої - ОСОБА_6
представників потерпілої ОСОБА_7 , ОСОБА_8
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Прилиманське, Овідіопольського району, Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України суд,
17.11.2020 року приблизно о 16:50 годин у нічний час доби, без опадів, при увімкненому зовнішньому міському електричному освітленні, в умовах необмеженої видимості і мокрого дорожнього покриття, керуючи технічно справним автомобілем «BMW 228I», р.н. НОМЕР_1 , здійснював рух по правій смузі свого напрямку руху проїзної частини вул. Маріїнська у Приморському районі м. Одеси, з боку вул. Пироговська в напрямку вул. Італійський бульвар, на якій організовано односторонній рух по двом смугам руху в одному напрямку руху, які поділені дорожньою розміткою 1.1 згідно Правил дорожнього руху України.
Під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, відзначеного дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожніми знаками 5.35.1; 5.35.2 згідно Правил дорожнього руху України, встановленими перед даним пішохідним переходом по ходу напрямку руху автомобіля «BMW 228I», р.н. НОМЕР_1 , видимість та оглядовість яких для водія ОСОБА_4 була необмеженою, який розміщений на нерегульованому перехресті вул. Маріїнська вул. Італійський бульвар, і призначений для переходу пішоходами проїзної частини вул. Маріїнська, водій ОСОБА_4 зупинився у своїй правій смузі руху проїзної частини вул. Маріїнська перед даним пішохідним переходом для надання переваги в русі пішоходам, що перетинали проїзну частину вул. Маріїнська по даному пішохідному переході. У лівій, попутній для водія ОСОБА_4 смузі руху проїзної частини вул. Маріїнська аналогічно перед пішохідним переходом зупинився інший транспортний засіб: тролейбус, також для надання переваги в русі пішоходам.
Будучи у вказаному положенні водій ОСОБА_4 був не уважним і не стежив за дорожньою обстановкою, що позбавило його можливості безпечно керувати транспортним засобом, постійно контролювати його рух та вчасно реагувати на можливу зміну для нього дорожньої обстановки, в тому числі на пішохідному переході, перед відновленням свого руху та продовженням руху через пішохідний перехід не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки для інших учасників дорожнього руху, відновив свій руху та почав проїжджати пішохідний перехід, не переконавшись при цьому у відсутності на пішохідному переході пішохода, який має перевагу в русі при переході проїзної частини по ньому і для якого могла бути створена перешкода чи небезпека, в результаті чого на пішохідному переході лівою боковою, переважно передньою частиною кузову автомобіля «BMW 228I», р.н. НОМЕР_1 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину вул. Маріїнська, рухаючись по вказаному пішохідному переході зліва направо по ходу напрямку руху автомобіля «BMW 228I», р.н. НОМЕР_1 , і якій надавав переваги в русі вищевказаний тролейбус, що розміщувався зліва від автомобіля «BMW 228I», р.н. НОМЕР_1 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена та госпіталізована до КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР.
Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому бічної маси крижі з права та тіла 3-го крижового хребця, забійної рани потиличної області.
Вказані тілесні ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, якими могли бути частини кузову легкового автомобіля та дорожнє покриття в умовах ДТП (зіткнення автомобіля і пішохода) 17.11.2020 року, і відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Також під час досудового розслідування встановлено, що в даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, водій автомобіля «BMW 228I», р.н. НОМЕР_1 , який зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, розташованим на нерегульованому перехресті вул. Маріїнська вул. Італійський бульвар, міг продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, та перед початком руху мав переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, тобто він повинен був діяти згідно з вимогами п. п. 18.4, 10.1 Правил дорожнього руху України.
В даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, водій автомобіля «BMW 228I», р.н. НОМЕР_1 , мав технічну можливість запобігти події, шляхом виконання вимог п. п. 18.4, 10.1 Правил дорожнього руху України.
В даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, дії водія автомобіля «BMW 228I», р.н. НОМЕР_1 , які не відповідали вимогам п. п. 18.4, 10.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, водій ОСОБА_4 своїми необережними діями допустив порушення вимог п. п. 2.3 (б); 4.16 (а); 10.1; 18.1; 18.4 Правил дорожнього руху України, які вказують на те, що:
п. 2.3 ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 4.16 ПДР «Пішохід має право:
а) на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора»;
п. 10.1 ПДР «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
п. 18.1 ПДР «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а при необхідності зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;
п. 18.4 ПДР «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав повністю, у вчиненому розкаявся і повністю підтвердив обставини провадження, встановлені судом, не оспорюючи наданих органами досудового слідства доказів щодо цих обставин. Цивільний позов Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах КНП Міська клінічна лікарня №11 ОМР визнав повністю. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 в частині стягнення матеріальної шкоди визнав частково, в частині стягнення моральної шкоди не визнав.
Потерпіла ОСОБА_6 дала суду показання про те, що 17.11.2020 вона направлялась до дітей у лікарню. Приблизно о 16:50 годин по вул. Маріїнська у Приморському районі м. Одеси переходила нерегульований пішохідний перехід. Перед пішохідним переходом зупинився тролейбус, для надання їй переваги в русі. Вона почала рух та почула удар, після чого втратила свідомість і нічого не пам`ятає. У свідомість вже прийшла на наступний день у лікарні і їй повідомили, що вона попала у ДТП. В неї травма у вигляді закритого перелому бічної маси крижі з права та тіла 3-го крижового хребця і забійна рана потиличної області. Також пояснила, що на час розгляду кримінального провадження у суді, вона у повній мірі не відновила своє здоров`я і по теперішній час проходить курс реабілітації після ДТП.
За згодою учасників процесу, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, та вирішено обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 відносно фактичних обставин справи, потерпілої ОСОБА_6 в частині цивільного позову та дослідженням письмових доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена поза розумним сумнівом і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд визнає: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, суд не вбачає.
З урахуванням вказаних обставин, суд вважає, що ОСОБА_4 , який не є особою, на яку розповсюджується обмеження, передбачені ч. 3 ст. 61 КК України, необхідно призначити покарання у виді обмеження волі.
Саме таке покарання суд вважає справедливим, пропорційним, необхідним та достатнім для виправлення винного і запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
При цьому, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого покарання у виді штрафу, оскільки за встановлених судом обставин даного кримінального провадження ОСОБА_4 не працює, дані про його дохід у матеріалах провадження відсутні, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що в разі призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, воно становитиме для нього особистий надмірний тягар.
Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді обмеження волі за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує, що ОСОБА_4 скоїв нетяжкий злочин, усвідомив протиправність своєї поведінки, щиро покаявся, раніше не судимий, має постійне місце проживання, тому вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_4 можливо застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.
При вирішенні питання про призначення покарання суд враховує практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання.
Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Вирішуючи питання щодо додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує наступне.
При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного (п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»).
З огляду на викладене, а також на загальні обставини, які судом беруться до уваги при призначенні покарання, суд вважає доцільним застосувати по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки наслідки хоча і не були обумовлені грубим порушенням обвинуваченим вимог ПДР, а також перебуванням обвинуваченого у стані будь-якого з видів сп`яніння, проте останній в період 2019-2021 років неодноразово притягувався до відповідальності за порушення вимог ПДР, що свідчить про систематичність таких порушень і допущення обвинуваченим зневажливого ставленням до вимог ПДР.
Розглядаючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 37 838,62 гривні та моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень суд приходить до висновку про те, що він підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Провина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину повністю доведена поза розумним сумнівом.
Згідно пунктів 8 та 9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Крім того, згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «... моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. ... у порушенні інших цивільних прав, ... у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків».
Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану...».
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
За відсутності заборон визначених зазначеною нормою, з огляду на те, що арешт майна було застосовано лише з метою збереження речових доказів, суд вважає за можливе скасувати раніше обрані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
Питання про речові докази вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, підлягають відшкодуванню відповідно до вимог ст. 124 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100,124,174,349,368-371,373,374,377 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 за даним кримінальним провадженням не обирався.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування майнової шкоди, грошові кошти у розмірі 35 185 (тридцять п`ять тисяч сто вісімдесят п`ять) гривень 94 копійки.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.
Цивільний позов Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах КНП Міська клінічна лікарня №11 ОМР до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди - залишити без розгляду.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у сумі 5 283 (п`ять тисяч двісті вісімдесят три) гривні 84 копійки.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2020 року із забороною розпорядження та користування, на автомобіль «BMW 228І» д/н НОМЕР_1 - скасувати повністю.
Речові докази по справі:
-автомобіль «BMW 228І» д/н НОМЕР_1 вважати повернутим за належністю обвинуваченому ОСОБА_4 .
На вирок може бути подана апеляція в Одеський апеляційний суд через районний суд протягом 30 діб від дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1

29.09.2021