Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2917/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

05 жовтня 2021 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_11 на вирок Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 21 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України,

в с т а н о в и л а:
На розгляді Житомирського апеляційного суду перебуває кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_11 на вирок Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 21 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачених за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України призначено до розгляду на 10 годину 00 хвилин 17 серпня 2021 року.

Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21.01.2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого.
Його ж визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого.
Цим же вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого.
Його ж визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого.
Продовжено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дію раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 21 березня 2021 року включно, або до моменту набрання вироком законної сили, в межах зазначеного строку.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду неодноразово продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою останній з яких на строк до 15 жовтня 2021 року включно.

Під час судового засідання прокурором ОСОБА_6 заявлено усне клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 строком на 60 днів у зв`язку з перервою в апеляційному розгляді провадження.

Своє клопотання мотивує тим, що наразі об`єктивної можливості розглянути дане кримінальне провадження немає, а строк тримання під вартою обвинувачених спливає 15 жовтня 2021 року. Зазначає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, раніше неодноразово судимі, вироком суду, що оскаржується, засуджені до значних термінів позбавлення волі, не мають міцних соціальних зв`язків, характеризуючі матеріали відносно останніх свідчать про їх стійку антисоціальну направленість, а тому для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України стосовно останніх необхідно продовжити строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжний захід не забезпечить належного виконання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покладених на них обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_7 відмовився повідомити своє ставлення щодо клопотання прокурора.

Адвокат ОСОБА_9 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора та зазначив, що вини ОСОБА_7 в інкримінованих йому злочинах немає, а тому слід обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_10 заперечив проти продовження строку тримання під вартою, вказавши на можливість визначення запобіжного заходу у виді домашнього арешту, виходячи також із доводів апеляційних скарг сторони захисту, а також того, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав свого захисника ОСОБА_10 .

Заслухавши доводи прокурора, думку захисників, обвинувачених, перевіривши доводи клопотання прокурора, матеріали кримінального провадження стосовно даного питання, апеляційний суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України, суд (в тому числі апеляційної інстанції) під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинуваченого або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, за результатами розгляду якого, суд своєю вмотивованою ухвалою може продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд (в тому числі і апеляційний) зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою або можливості продовження такого тримання судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Так, згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів та за вчинення яких, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, раніше неодноразово притягувалися до кримінальної відповідальності за корисливі тяжкі злочини, можуть переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення, міцні соціальні зв`язки відсутні, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

На даний час вказані ризики не зменшилися, що свідчить про неможливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Крім того, для розгляду апеляційних скарг на вказаний вирок суду щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потрібен певний час.

Вищезазначене дає підстави для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на час розгляду апеляційного провадження.

Посилання захисників при розгляді клопотання прокурора щодо недоведеності вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України, не є предметом вирішення питання щодо запобіжного заходу обвинуваченим. Оцінка вказаним доводам буде дана апеляційним судом під час розгляду апеляційних скарг на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 січня 2021 року.

Безумовно підлягає врахуванню той факт, що обвинувачені з 2017 року перебувають під вартою, разом з тим апеляційний суд вважає, що вказана обставина з огляду на наведені вище доводи, не може бути однозначною підставою для зміни обвинуваченим запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

За таких обставин, колегія суддів вважає доцільним продовжити обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дію раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 03 грудня 2021 року.

Керуючись ст.ст.199, 331, 405 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 03 грудня 2021 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 03 грудня 2021 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: