ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/322/22 Справа № 190/1460/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року у задоволенні подання ДУ П`ятихатська виправна колонія (№ 122) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що що поведінка засудженого ОСОБА_7 не має позитивної динаміки, оскільки за весь період відбування покарання ОСОБА_7 має одне заохочення, яке оголошене перед набуттям засудженим права на умовно-дострокове звільнення, що свідчить про його пристосовницький характер, а відсутність у засудженого стягнень та працевлаштованість до швейної дільниці не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки це не доводить досягнення засудженим мети покарання та виправлення. Окрім цього суд врахував, що засуджений ОСОБА_7 є особою неодноразово судимою та будучи раніше засудженим позитивних висновків для себе не зробив, а отже до цього вже демонстрував своє вперте небажання ставати на шлях виправлення, що виразилося у вчиненні нового злочину. За цих умов суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до останнього положень ст. 81 КК України.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги засуджений вказує на те, що суд першої інстанції не надав оцінки тим обставинам, що він визнав свою вину у скоєному, щиро розкаявся, з 2020 року офіційно працевлаштований, сумлінно ставиться до праці, стягнень не має, має одне заохочення, приймає участь у житті установи. На переконання засудженого, наведені обставини є достатніми для застосування щодо нього положень ст. 81 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який апеляційну скаргу підтримав, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з наступних підстав.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень закону вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання щодо ОСОБА_7 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі, призначене йому вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2020 року за ч. 3 ст. ст. 185 КК України.
З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання характеризується добре, працевлаштований робітником швейної дільниці, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Згідно довідки про заохочення та стягнення від 17.08.2021 засуджений ОСОБА_7 має одне заохочення, стягнень не має.
Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 81 КК України.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.
Беручи до уваги встановлені судом обставини, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, колегія суддів розцінює як безпідставні.
Як вбачаться з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання.
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог засудженого, колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_7 до відповідальності притягується не вперше, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, проте на шлях виправлення не став. Більш того, за час відбування покарання засуджений має лише одне заохочення, отримане ним перед набуттям права на умовно-дострокове звільнення.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4