Справа № 625/190/20
Провадження № 1-кп/615/9/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області кримінальне провадження №0000025 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мирошниківка Коломацького району Харківської області, українця, громадянина України, із неповною середньою освітою, не одруженого, що офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 , судимий:
1) 11.10.1996 року Коломацьким районним судом Харківської області за ч.3 ст.140 КК України на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст.46-1 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

2) 16.09.1997 року Коломацьким районним судом Харківської області за ч.2 ст.140, ст.43 КК України на 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 29.03.2001 року за відбуттям строку покарання;

3) 30.07.2002 року Коломацьким районним судом Харківської області за ч.3 ст.186, ч.ч.2,3 ст.185, ст.304, 70 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі, звільнений 15.06.2005 року на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 07.06.2005 року умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 4 місяці 23 дні;

4) 15.06.2007 року Коломацьким районним судом Харківської області за ч.2 ст.186 КК України на 4 років позбавлення волі, звільнений 29.03.2010 року на підставі постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.09.2010 року умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 2 місяці 26 днів;

5) 03.02.2011 року Коломацьким районним судом Харківської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.71 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільнений 23.01.2015 року на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харків від 15.01.2015 року умовно-достроково на невідбутий строк 19 днів;

6) 22.11.2016 року Коломацьким районним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 3 роки;

7) 08.12.2017 року Коломацьким районним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.ч.1,4 ст.70 КК України на 3 роки 4 місяці позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

24.02.2020 року близько 21:00 год. ОСОБА_3 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, через хвіртку з лицевої сторони проник до двору домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом розбиття вікна проник до житлового будинку, звідки повторно вчинив крадіжку приставки Т-2 разом із пультом «SVEN», вартістю 266 грн., та мобільного телефону «Bravis» С183, вартістю 175 грн., що належить ОСОБА_7 , після чого з місця злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав матеріальних збитків потерпілому на загальну суму 441 грн.

В судовому засіданні обвинувачений свою винуватість спочатку не визнавав, посилаючись на те, що взяв майно потерпілого з його дозволу. Мобільний телефон хотів залишити для власного користування, так як свій зламався, а приставку Т2 шукав купити знайомий ОСОБА_8 , після продажу повернув би виручені гроші ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_3 визнав свою винуватість повністю, підтвердив, що вчинив злочин за викладених вище обставин, щиро розкаявся.

Пояснив, що 24.02.2020 року близько 21:00 год. йшов з гостей по АДРЕСА_3 . Проходячи повз будинок № 23 потерпілого ОСОБА_7 , побачив, що світло в будинку не горить, на дверях висить навісний замок, що свідчило про те, що вдома нікого немає. Знаючи, що ОСОБА_7 працює на цегельному заводі, де перебуває на цілодобовій зміні протягом тижня, вирішив забрати у житловому будинку приставку Т-2 та мобільний телефон, які бачив у потерпілого раніше, щоб продати. Через хвіртку зайшов на територію домоволодіння, де розбивши вікно, заліз до середини житлового будинку, з тумбочки забрав приставку Т-2, а зі столу мобільний телефон. Через хвіртку вийшов та пішов додому. Наступного дня приставку запропонував ОСОБА_8 , який перевірив працездатність та передав йому гроші в сумі 280 грн., які потратив на продукти. Мобільний телефон без батареї залишив собі, вставивши батарею із свого телефону Нокіа. Коли виходив з будинку ОСОБА_7 , бачив свідка ОСОБА_9 , якому також пропонував придбати Т-2, але він відмовився. Потім дізнався, що ОСОБА_9 викликав ОСОБА_7 з роботи, щоб той подивився, чи нічого не пропало. Свій вчинок пояснив відсутністю грошових коштів на харчування та неможливість працевлаштування в зимовий період. Користуватись мобільним телефоном протягом двох тижнів, так як працівники опер групи, які приїхали через тиждень, пересвідчились в наявності у нього краденого мобільного телефону, а ще через тиждень, оформивши тимчасовий доступ, вилучили разом зі слідчим. Крім того, повідомив поліцейським, де знаходиться викрадена приставка Т-2. Вказав, що готовий відшкодувати завдані моральні збитки, викрадені речі зберігаються в поліції. Просив звільнити від відбування покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Не зважаючи на обрану обвинуваченим позицію, його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, тобто в таємному викраденню чужого майна (крадіжці), поєднане із проникненням у житло, вчиненому повторно, підтверджується зібраними в передбаченому законом порядку та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, як окремо, так і в сукупності.

Потерпілий ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується фотокопією актового запису №89 від 03.09.2020 року, складеного Коломацькою селищною радою Харківської області.

Єдиними спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7 є його неповнолітні діти ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що свідчить із фотокопії свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , виданих Різуненківською сільською радою Коломацького району Харківської області, актові записи № 06 від 15.05.2007 року та № 11 від 03.12.2008 року відповідно.

Мати дітей ОСОБА_12 співмешканка потерпілого 10.11.2020 року надала до суду заяву, в якій просить не залучати її та неповнолітніх дітей як потерпілих у кримінальному провадженні.

Враховуючи відсутність згоди, у відповідності до положень ч.7 ст.55 КПК України ОСОБА_12 залучена до участі у кримінальному провадженні як свідок.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 26.02.2020 року, в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 в присутності понятих виявлено відсутність у шафі мобільного телефону марки Бравіс, б/у, придбаного в 2019 році, а поблизу телевізора приставки Т-2, б/у, придбаної в 2018 році, яка раніше знаходилася на тумбочці. З місця події вилучено сліди папілярних візерунків в кількості 3 шт.

В судовому засіданні обвинувачений підтвердив, що приставка Т-2 та мобільний телефон дійсно лежали на тих місцях, де під час огляду вказав потерпілий ОСОБА_7 .

За висновком судово-дактилоскопічної експертизи №10/1/370СЕ-20 від 11.09.2020 року, наявні два сліди пальців руки, відкопійованих на відрізку липкої стрічки, розміром 32х17мм та 37х15мм, придатні для ідентифікації особи.

Два сліди пальців рук розміром 32х17мм та 37х15мм залишені відповідно вказівним та безіменним пальцями правої руки особою, дактилокарта якої надана на дослідження та заповнена на ім`я ОСОБА_3 , що підтверджується висновком судово-дактилоскопічної експертизи №10/1/519СЕ-20 від 14.04.2020 року.

Слід відзначити, що відбитки пальців рук ОСОБА_3 для проведення дактилоскопічної експертизи отримані на підставі протоколу отримання зразків для експертизи від 31.03.2020 року з дотриманням вимог ст.ст.40,104,223,242,245 КПК України.

Обвинувачений не заперечував, що встановлені експертом сліди пальців рук дійсно належать йому, відбитки пальців рук відбиралися працівниками поліції.

Згідно протоколу про тимчасовий доступ до речей і документів від 13.03.2020 року, на території домоволодіння по АДРЕСА_2 в присутності понятих у ОСОБА_8 вилучено приставку Т-2 марки Tiger разом з пультом марки Sven.

Обвинувачений в судовому засіданні підтвердив, що приніс ОСОБА_8 приставку Т-2 та продав, так як він раніше просив продати, якщо буде в кого. У ОСОБА_7 не запитував, щоб взяти приставку та останній не бачив, як він її брав. Потерпілий неодноразово просив допомогти по господарству, разом вживали алкоголь, тому бачив у нього Т-2 і мобільний телефон, знав, де він зберігає речі.

Як вбачається із протоколу про тимчасовий доступ до речей і документів від 13.03.2020 року, на території домоволодіння по АДРЕСА_2 в присутності понятих у ОСОБА_3 вилучено мобільний телефон Бравіс.

Обвинувачений підтвердив, що це саме той мобільний телефон, який він вкрав у ОСОБА_7 .

На підставі протоколу огляду предметів від 13.03.2020 року в порядку ст.ст.104-106, 223, 237, 238 КПК України проведено огляд приставки Т-2 з пультом та мобільного телефону.

Під час пред`явлення речей для впізнання 25.03.2020 року потерпілий ОСОБА_7 в присутності понятих впізнав приставку Т-2 з пультом та мобільний телефон, як викрадені із території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, свідок ОСОБА_9 в ході пред`явлення речей для впізнання 24.04.2020 року впізнав приставку Т-2, яку ОСОБА_3 виніс із домоволодіння ОСОБА_7 та пропонував йому придбати в обмін на мовчання.

Під час проведення слідчого експерименту 25.03.2020 року свідок ОСОБА_9 підтвердив зазначені обставини в присутності понятих, показав, де саме ховався ОСОБА_3 , коли він направив на нього ліхтар.

Обвинувачений в судовому засіданні не заперечував проти достовірності та правильності проведення слідчих дій.

Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №6/587СЕ-20 від 20.03.2020 року, ринкова вартість станом на 27.02.2020 року ефірного приймача Т-2 марки Tiger, приданого в 2018 році, разом із пультом марки Sven становить 266 грн.; мобільного телефону марки Бравіс модель С183, придбаного в 2019 році 175 грн.

Обвинувачений не заперечував проти визначеної експертом вартості викраденого майна. Вказав, що відшкодував потерпілому спричинену майнову шкоду в сумі 1800 грн. в першому судовому засіданні, коли отримав орендну плату за земельний пай, але документів на підтвердження не оформляли.

Постановою слідчого від 13.03.2020 року приставку Т-2 із пультом, мобільний телефон Бравіс та сліди папілярних візерунків, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, долучено до матеріалів кримінального провадження та передано для зберігання до камери зберігання речових доказів Коломацького ВП відповідно.
Під час проведення слідчого експерименту 31.03.2020 року ОСОБА_3 в присутності понятих добровільно розповів та показав всі обставини вчинення кримінального правопорушення,як вони викладені вище, що узгоджується з іншими дослідженими судом доказами.

Згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 22.04.2020 року слідчим вилучено інформацію про з`єднання, яка перебувала у володінні ПрАТ «ВФ Україна», оглянута в присутності понятих відповідно до протоколу огляду речей і документів від 23.04.2020 року, під час якого встановлено здійснення ОСОБА_3 виклики з краденого мобільного телефону, що обвинувачений не заперечував в судовому засіданні.

За таких обставин, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житла, вчинене повторно.
При призначенні виду та міри покарання, суд, виходячи з вимог ст.65 КК України, з метою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових правопорушень враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд приймає до уваги, що обвинувачений вчинив злочин, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. При цьому суд відзначає, що матеріальна шкода, завдана потерпілому неправомірними діями обвинуваченого, є невеликою.

Досліджені дані про особу ОСОБА_3 свідчать про те, що він за місцем проживання характеризується з негативної сторони. Веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, систематично здійснює крадіжки з домоволодінь мешканців с. Гришкове, в зв`язку з чим неодноразово надходять скарги до Різуненківського старостинського округу. За наявною інформацію на обліку у лікарів психіатра, нарколога обвинувачений не перебуває. Строкову військову службу не проходив, виключений з військового обліку як раніше засуджений. На обліку в центрі зайнятості, як безробітний, не перебуває. Неодноразово судимий за корисливі злочини, перебуває на обліку в Коломацькому РСФ ДУ Центр пробації в Харківській області в зв`язку з виконанням вироку Коломацького районного суду Харківської області від 08.12.2017 року.

Суд погоджується із твердженням захисника та враховує обставинами, які пом`якшують покарання, у відповідності до положень ст.66 КК України, - активне сприяння обвинуваченого розкриттю злочину, відшкодування потерпілому завданої шкоди шляхом повернення викрадених речей, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

При цьому суд не вбачає підстав для визнання обставиною, яка пом`якшує ОСОБА_3 покарання, - щире каяття обвинуваченого у вчиненому.

У постанові від 10.02.2020 року Верховний Суд у справі №643/13256/17 наголосив, що щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Разом з тим, поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду не може свідчити про наявність такого каяття, оскільки він лише через півтора року після дослідження письмових доказів сторони обвинувачення, розуміючи без відворотність покарання, надав правдиві показання, негативно оцінив свій вчинок та за порадою адвоката вибачився перед сім`єю потерпілим, який на той час вже помер.
Обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст.67 КК України, судом не виявлено.

З огляду на викладене, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч.3 ст.185 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, сприятиме його перевихованню.

Як вбачається із вироку Коломацького районного суду Харківської області від 22.11.2016 року, ОСОБА_3 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, до 3 років 3 місяців позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 3 роки.

Вироком Коломацького районного суду Харківської області від 08.12.2017 року, ОСОБА_3 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, який мав місце на початку вересня 2016 року, до 3 років 4 місяців позбавлення волі. В силу ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного йому за вироком Коломацького районного суду Харківської області від 22.11.2016 року, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці і на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком 3 роки.

Даний вирок суду набрав законної сили 08.01.2018 року та звернутий до виконання.

Згідно з ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими ч.ч.1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. В цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 цього Кодексу.

У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років (ч.3,4 ст.75 КК України).

Відповідно до ч.1 ст.78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Ч.1 ст.71 КК України визначено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Аналізуючи наведені правові норми, суд доходить висновку, що у разі застосування ч.4 ст.70 КК України строк випробування звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України розпочався 22.11.2016 року та не може перевищувати максимального строку, передбаченого ч.4 ст.75 КК України, - 3 роки, тобто до 22.11.2019 року.

Отже, на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_3 злочину - 24.02.2020 року строк випробування його звільнення від відбування покарання за попереднім вироком закінчився 22.11.2019 року, що потребує застосування вимог ч.1 ст.78 КК України та унеможливлює призначення покарання обвинуваченому за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст.71 КК України, оскільки він вчинив новий злочин після закінчення іспитового строку.
Враховуючи викладені обставини, суд вважає слушними зауваження сторони захисту та, виходячи з положень ч.3 ст.75, ч.1 ст.78 КК України, не вбачає підстав для призначення покарання ОСОБА_3 згідно позиції прокурора за сукупністю вироків. Доказів, які б свідчили про порушення умов застосування ст.75 КК України про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, суду не надано.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, але це не призвело до позитивних змін у його особистості та не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин, суд не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченого за клопотанням сторони захисту положень ст.75 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання щодо долі речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, ч.9 якої передбачає повернення майна, що було предметом злочину, власнику (законному володільцю).

Обов`язок по відшкодуванню понесених судових витрат за проведення судових експертиз №6/587СЕ-20 від 20.03.2020 року в розмірі 785,05 грн., №10/1/370СЕ-20 від 11.03.2020 року в розмірі 1256,08 грн., №10/1/519СЕ-20 від 14.04.2020 року в розмірі 1634,50 грн., виходячи з положень ст.124 КПК України, суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувався. Враховуючи обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого і його процесуальну поведінку під час розгляду кримінального провадження, суд не вбачає підстав для застосування відносно нього будь-якого запобіжного заходу через відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Керуючись ст.368,370,371,373-374,376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3-х років позбавлення волі.

Речові докази у кримінальному провадженні: приставку Т-2 разом із пультом «SVEN» та мобільний телефону «Bravis» С183 повернути ОСОБА_13 , а за відмови знищити.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 судові витрати за проведення експертиз на загальну суму 3675,63 грн. на рахунок Державного бюджету України.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КК України.

В іншій частині вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Валківський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1