Справа № 462/8094/21
провадження 1-кс/462/2011/21
У Х В А Л А

15 листопада 2021 року Слідчий суддя Залізничного районного суду міста Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що 27.09.1999 року прокуратурою Залізничного району міста Львова було порушено кримінальну справу №180-0134 за ст.94 КК України (в редакції 1960 року). Начальником Залізничного районного відділу ЛМУ УМВСУ у Львівській області було скеровано лист вих. №16/14-304 від 04.10.1999 року державному нотаріусу Першої нотаріальної контори м.Львова, в якій він просив не проводити будь які нотаріальні дії по купівлі-продажу та іншого відчуження квартири АДРЕСА_1 . 21.01.2013 року у зв`язку із набранням чинності КПК України 2012 року, на виконання вимог його норм відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР за №0000201. На даний час досудове розслідування вказаного кримінального провадження здійснюється відділом поліції № 1 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області. Квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та померлій ОСОБА_6 . У зв`язку із смертю ОСОБА_6 та звернення її дочки ОСОБА_4 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини було встановлено наявність обтяження на вказаний об`єкт нерухомого майна. Окрім цього, зазначає, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальній справі №180-0134 (у подальшому кримінальному провадженню №0000201) не були обвинуваченими, підозрюваними, підсудними, засудженими або виправданими, а зазначена квартира місцем вчинення злочину, речовим доказом або іншим об`єктом, заборона відчуження якого мало би значення для розслідування вчиненого злочину. На даний час наявність арешту унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_4 , що порушує її права як спадкоємця. В зв`язку з наведеним, просить клопотання задовольнити.

У судове засідання адвокат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явилися, проте адвокат ОСОБА_3 подав до суду письмову заяву, у якій просить проводити розгляд клопотання без їх участі, задовольнити клопотання та скасувати арешт на вищевказане майно.

Слідчий відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, проте його неявка не є перешкодою для розгляду скарги, крім того ним було надано слідчому судді матеріали кримінального провадження №0000201від 21.01.2013 року.

Вивчивши матеріали клопотання та кримінального провадження №0000201від 21.01.2013 року, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

27.09.1999 року старшим слідчим прокуратури Залізничного району м.Львова ОСОБА_8 було порушено по факту вбивства ОСОБА_9 кримінальну справу №180-0134 за ознаками злочину, передбаченого ст.94 КК України, труп якої був виявлений в квартирі АДРЕСА_2 .

04.10.1999 року старшим слідчим прокуратури Залізничного району м.Львова ОСОБА_8 постановлено провести виїмку документів, які пов`язані з продажем-купівлею квартири АДРЕСА_3 .

21.01.2013 року у зв`язку із набранням чинності КПК України 2012 року відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР за №0000201.
На даний час досудове розслідування в межах зазначеного кримінального провадження здійснюється СВ відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області.

З матеріалів клопотання адвоката ОСОБА_3 вбачається, що начальником Залізничного районного відділу ЛМУ УМВСУ у Львівській області було скеровано лист вих. №16/14-304 від 04.10.1999 року державному нотаріусу Першої нотаріальної контори м.Львова, в якій він просив у зв`язку із розслідуванням кримінальної справи №180-0134 від 29.09.1999 року не проводити будь які нотаріальні дії по купівлі-продажу та іншого відчуження квартири АДРЕСА_1 .
Квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру №09712-3 від 24.12.1996 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 01.07.2019 року.

Відповідно до інформаційної довідки №282903864 на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт на підставі повідомлення Залізничного районного відділу ЛМУ УМВСУ у Львівській області вих. №16/14-304 від 04.10.1999 року.
З відповіді приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 №596/02-14 від 09.11.2021 року вбачається, що спадкоємцями майна померлої ОСОБА_6 є ОСОБА_11 та заявник ОСОБА_4 , а відтак, спадкоємці позбавлені права отримати свідоцтво про право на спадщину.

Оглянувши матеріали кримінального провадження №0000201 від 21.01.2013 року, слідчий суддя встановив, що матеріали вказаного кримінального провадження не містять постанови слідчого або прокурора про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , а також у матеріалах кримінального провадження навіть відсутній лист начальника Залізничного районного відділу ЛМУ УМВСУ у Львівській області вих. №16/14-304 від 04.10.1999 року.
Окрім цього, матеріали кримінального провадження №0000201 від 21.01.2013 року не містять інформації щодо можливого відношення квартири АДРЕСА_1 до проведення досудового розслідування у межах вказаного кримінального провадження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 461/233/17-ц викладена наступна правова позиція.

У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи керується тим, що вказані правовідносини виникли за дії КПК України від 1960 року.

Порядок накладання арешту на майно та скасування арешту було урегульовано у статтях 126, 234 КПК України від 1960 року.

Після набрання чинності КПК України від 2012 року, на час звернення до суду з цивільним позовом позивач мав право захистити свої права відповідно до норм КПК України, у порядку кримінального судочинства.

Згідно зі статтею 174 КПК України від 2012 року інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Зазначені вимоги співпадають з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України (згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України) та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Крім того, відповідно до пункту першого частини першої статті 303 КПК України від 2012 року передбачено право оскарження під час досудового провадження рішення, дії чи бездіяльності слідчого володільцем тимчасово вилученого майна іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав ласника, який не є учасником кримінального провадження і, разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, заявник ОСОБА_4 як співвласник квартири АДРЕСА_1 може захистити свої права лише шляхом подання клопотання про скасування арешту у порядку, передбачений ст.174 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошує на тому, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення ЄСПЛ у справі «Прессос компанія Нав`єра А.О. » та інші проти Бельгії»).

Рішенням ЄСПЛ від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) та рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» визначено, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) - «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від такого втручання. Будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

Беручи до уваги, що у нотаріальній конторі наявний лист начальника Залізничного районного відділу ЛМУ УМВСУ у Львівській області про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні №0000201 від 21.01.2013 року, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває більше ніж двадцять років, підозра у межах зазначеного провадження так нікому не пред`явлена, вказана квартира не визнана речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_4 підлягає задоволенню, оскільки вона як власник майна немає іншого шляху для захисту своїх порушених майнових прав, а скасування арешту на вказану квартиру ніяким чином не зашкодить досягненню завдань кримінального провадження.
Керуючись ст. 174 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , який був накладений у межах кримінального провадження №0000201 від 21.01.2013 року.

Ухвала остаточна та в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:

Оригінал ухвали.