Номер провадження: 11-кп/813/1718/21
Номер справи місцевого суду: 507/728/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Любашівського районного суду Одеської області від 16 червня 2021 року у кримінальному провадженні №0000110 від 18.04.2021 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Переможне, Білгородністровського району, Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого по найму, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 19.02.2021 року Любашівським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 2 років обмеження волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком за ч. 3 ст. 185 КК України, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Любашівського районного суду Одеської області від 19 лютого 2021 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 місяць.

Стягнуто із ОСОБА_7 процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 514 грн. 86 коп. на користь держави.

До набрання вироком законної сили продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, визначених ухвалою слідчого судді від 21 травня 2021 року.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 17.04.2021 року, близько 21.00 години, ОСОБА_7 , маючи протиправний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, прибув до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та, достовірно знаючи про те, що в підсобному приміщенні, розташованому на території зазначеного домоволодіння, знаходяться металеві вироби, вирішив вчинити крадіжку зазначеного майна.

Реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, в цей же день та час ОСОБА_7 , діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу пройшов на частково огороджену територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де, підійшовши до підсобного приміщення, розташованого на території зазначеного домоволодіння, та долаючи перешкоду у вигляді металевої сітки, прибитої цвяхами до дерев`яного вікна вказаного підсобного приміщення, шляхом застосування сили вирвав руками зазначену металеву сітку та через віконний отвір проник всередину вказаного підсобного приміщення, звідки умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, таємно викрав побутовий брухт чорного металу у вигляді 6 (шести) непридатних для використання грудобоїв (колес до катку кільчато шарових), які належать ОСОБА_8 , мешканцю АДРЕСА_3 , загальною вагою 161 кг вартістю 5 гривень 53 копійки за 1 кілограм, загальною вартістю 890 гривень 33 копійки, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок змінити та призначити йому покарання з урахуванням положень ст. 69 КК України, а саме призначити йому покарання у виді штрафу, яке виконується незалежно від призначеного покарання за попереднім вироком від 19.02.2021 року за ч. 1 ст. 309 КК України.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що

- судом першої інстанції не враховано, що він визнав себе винним повністю;

- коли він проникав до сараю, вважав, що він покинутий та не потрібний його господарями;

- потерпілий не має до нього жодних претензій, негативних наслідків від вчиненого не настало;

- він нещодавно створив сім`ю та має роботу.

Позиції учасників судового розгляду.
Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Інші учасники кримінального провадження були повідомлені про дату та час розгляду апеляційної скарги, проте до суду апеляційної інстанції не прибули з клопотанням про відкладання не зверталися.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На підставі аналізу матеріалів провадження, зокрема, журналу судового засідання та мотивувальної частини вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, внаслідок чого, суд, за погодженням учасників судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого.

При цьому, суд встановив, що обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин провадження та у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі викладеного суд першої інстанції кваліфікував дії, ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у інше приміщення.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про надмірну суворість призначеного йому покарання, апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.

Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст.ст. 65 і 69 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, зазначив, що приймає до уваги: характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який є громадянином України, посередньо характеризується, проживає із співмешканкою, працює по найму, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не знаходиться та вчинення інкримінованого кримінального правопорушення в період іспитового строку.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину. Натомість, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції встановлено не було.

Згідно з абз. 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Суд апеляційної інстанції вважає, що, врахувавши сукупність зазначених вище обставин, суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий та навіть попереднє призначення судом покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік не попередило вчинення ОСОБА_7 нового корисливого кримінального правопорушення, не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Обвинуваченим не наведено таких обставин та відомостей про його особу, які не були враховані при призначенні йому покарання і свідчать про можливість призначення менш суворого покарання.

Отже, враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим колегія суддів не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України.

Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно, розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 та оцінивши обставини, що пом`якшують покарання останнього, а також його характеристику, призначив обвинуваченому покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Любашівського районного суду Одеської області від 16 червня 2021 року у кримінальному провадженні №0000110 від 18.04.2021 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4