ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/833/22 Справа № 201/605/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2021 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, має на утриманні 2-х малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, у кримінальному провадженні № 0002370,-

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2021 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_5 звільнений від відбування призначеного покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень, у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено долю речових доказів.

Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що він 16.09.2019 близько о 21-00 години, знаходячись у коридорі гуртожитку АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із потерпілим, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки та бажаючи їх настання, обома руками штовхнув потерпілого ОСОБА_9 в область грудей від чого останній упав на підлогу на спину, після чого ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_9 та стоячи над ним, кулаком своєї правої руки умисно завдав не менше 2-х ударів в тулуб потерпілого ОСОБА_9 , чим спричинив йому фізичний біль і не спричинив тілесних ушкоджень.

Вказаними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 126 КК України, а саме, умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

В апеляції:
- захисник просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_5 визнати невинуватим та виправдати за ч. 1 ст. 126 КК України за відсутністю події та складу зазначеного злочину на підставі п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Вказує, що надані стороною обвинувачення докази в підтвердження винуватості є сумнівними, суперечливими та взаємовиключаючими за своїм змістом та не є такими, які поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_5 ..
Зазначає, що не доведена суб`єктивна та об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.
Вважає, що нанесення побоїв у кількості саме 4 ударів у лівий бік потерпілого не підтвердив жоден із свідків та не підтверджується іншими доказами по справі, у зв`язку з чим висунуте обвинувачення не знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги захисника та просили задовольнити її вимоги, прокурора, заперечував проти вимог апеляційної скарги захисника, проаналізувавши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказані вимоги закону при ухваленні оскарженого вироку судом першої інстанції дотриманні.
Доводи апеляційної скарги захисника про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та сумнівність, суперечливість доказів винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, є безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинені інкримінованого йому кримінального проступку, його правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на зібраних у справі та досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості. Рішення прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).
Так, обґрунтовуючи висновок про винність ОСОБА_5 в умисному завданні побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 суд об`єктивно послався на покази самого потерпілого, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 безпосередньо наданими в суді першої інстанції. Всі свідки були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання.
Надані потерпілим та свідками покази у суді першої інстанції узгоджуються між собою та дослідженими доказами, наявними в кримінальному провадженні, та не мають суттєвих суперечностей. За доводами сторони захисту суд першої інстанції досліджував питання повідомлення свідками дещо різного механізму нанесення ударів потерпілому, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки кожен зі свідків знаходився в різних позиціях відносно конфліктуючих сторін і, відповідно, сприймали подію, що відбувалась по-різному, що не вплинуло на висновок суду про те, що ОСОБА_5 дійсно наніс потерпілому не менше двох ударів по його тулубу.
Суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст 7, 23 КПК України усі докази, надані стороною обвинувачення, досліджував та перевіряв безпосередньо, у тому числі, й покази потерпілого та свідків, а тому відсутні підстави вважати, що судом при ухваленні вироку та оцінці цих доказів були виявлені будь-які суперечності, які не були усунуті, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі.
Крім того, протоколом перегляду відеозапису від 15.01.2020 року за участю обвинуваченого ОСОБА_5 , дослідженого судом першої інстанції та покладеного в основу вироку вбачається, що мають місце події, які відбулись 16.09.2019 близько 21-00 години біля кімнати № 114 по вул. Лазаряна, 2 гуртожиток № 2 м. Дніпро. На відео ОСОБА_5 після образливого висловлювання ОСОБА_9 повернувся до потерпілого та обома руками штовхає його в область грудей, від чого останній падає на підлогу.
З відеозапису, який був переглянутий в суді першої інстанції, в тому числі, встановлено, що першим поштовх долонями в груди ОСОБА_5 робить потерпілий, після чого намагається вдарити обвинуваченого ногою, однак обвинувачений пхає потерпілого від чого той падає на спину і відразу намагається встати перевернувшись на лівий бік, та опинившись таким чином спиною до обвинуваченого. Далі ОСОБА_5 , вчиняє активні рухи, які не свідчать про намагання допомогти потерпілому.
За результатами проведеної судово-медичної експертизи встановлено, що у потерпілого ОСОБА_9 виявлено тілесне ушкодження у вигляді ділянки осадження по передній поверхні лівого колінного суглобу, що підтверджується дослідженим судом першої інстанції висновком експерта № 3198е від 11.10.2019 року.
Отже, досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину ОСОБА_5 у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, як умисного завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.
Доводи захисника про недоведеність об`єктивної сторони вчиненого проступку, що нанесення побоїв у кількості саме 4 ударів у лівий бік потерпілого не підтвердив жоден із свідків та не підтверджується іншими доказами по справі, є неспроможними, оскільки в провину ОСОБА_5 ставиться завдання не менше 2-х ударів в тулуб потерпілого ОСОБА_9 , що й складає об`єктивну сторону кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України. Крім того, оскільки нормативним визначенням побоїв вважається багаторазове (два і більше) завдання ударів по тілу потерпілого, яке не спричинило тілесних ушкоджень, то завдання саме 4 ударів на кваліфікацію вчиненого обвинуваченим кримінального проступку не впливає.
Ствердження адвоката про недоведеність суб`єктивної сторони цього правопорушення є також хибними, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеним наявність умислу ОСОБА_5 у тому, що останній на ґрунті раптово виниклих неприязнених відносин із потерпілим реалізував раптово виниклий умисел, направлений на умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, що в сукупності з іншими доказами знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду.
За наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження за відсутністю події та складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, з мотивів, наведених захисником в апеляційній скарзі, оскільки судом ухвалено вирок, який є законним, обґрунтованим, з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.
Що стосується призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_5 колегія суддів зазначає наступне.
При призначенні обвинуваченому покарання суд дотримався вимог ст. ст. 50 і 65 КК, якими передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Як слідує з вироку, суд при призначенні покарання ОСОБА_5 , врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії проступків, дані про особу обвинуваченого, зокрема його пенсійний вік, має на утриманні двох малолітніх дітей, має зареєстроване місце проживання, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, поведінку потерпілого перед вчиненням проступку, яка очевидно сприяла його вчиненню, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_5 ..
При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання у виді штрафу, застосувавши п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, через те, що з часу вчинення проступку (16.09.2019 року) пройшло більше двох років.
Підстав для застосування ст. 69, 75 КК України апеляційним судом не встановлено.
З урахуванням наведених обставин в їх сукупності суд першої інстанції вмотивовано призначив покарання ОСОБА_5 в межах санкції інкримінованої статті у виді штрафу з застосуванням п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.
З огляду разом вищенаведене, колегія суддів вважає, що вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, тому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2021 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4