Дата документу 08.11.2021 Справа № 310/1804/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/1804/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1744/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільнянська УВП №11»),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 6 жовтня 2021 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біленьке Запорізького району Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 4 грудня 2021 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 6 жовтня 2021 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 4 грудня 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що враховуючи тяжкість вчинених злочинів, відсутність постійного джерела доходу, продовжує існувати ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду та продовжувати свою злочинну діяльність, а також вказав, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджений тим, що обвинувачений ОСОБА_6 не визнає свою провину в скоєнні інкримінованих злочинів, а знаходячись на свободі, може вплинути на свідків, які ще не допитані судом, з метою дачі ними неправдивих показань, а ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджений тим, що обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово судимий, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та продовжив злочину діяльність.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, невмотивованою, а як наслідок незаконною, та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що один лише факт наявності обґрунтованої підозри, тяжкість наслідків та тяжкість самого інкримінованого кримінального правопорушення не можуть виправдовувати застосування запобіжного заходу, спрямованого на обмеження вільного пересування/перебування особи.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано вимог ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, а також в порушення п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не навів у постановленій ухвалі щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого у вказаному кримінальному провадженні чітких підстав ухваленого рішення, не надав у судовому рішенні оцінки ризикам, визначеним ч. 1 ст. 177 КПК України.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції порушено конституційне право на захист ОСОБА_6 , коли всупереч волі останнього йому було призначено захисника із Бердянського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, при умові що його захисник, тобто він з поважних причин не міг прибути до зали суду, знаходячись в цей день 6 жовтня 2021 року безпосередньо в залі судового засідання у іншого судді, а саме судді ОСОБА_9 під час розгляду нею кримінального провадження відносно ОСОБА_10 , яке було узгоджено з цією суддею ще на початку серпня.

Вказує, що порушення права ОСОБА_6 на захист полягало ще й в тому, що станом на 6 жовтня 2021 року були відсутні підстави вважати про те, що в цей день необхідно проводити невідкладну процесуальну дію за умови того, що строк дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою спливав лише 11 жовтня 2021 року.

Зауважує, що він не мав можливості прийняти участь в розгляді справи, оскільки станом на 6 жовтня 2021 року не був взагалі повідомлений про розгляд справи, а дізнавшись про розгляд справи в цей день, приблизно о 9 год. 30 хв., скерував до суду електронне повідомлення про неможливість свого прибуття з поважних причин.

Звертає увагу на те, що конституційне право ОСОБА_6 на захист було порушено ще й тому, що йому ніхто не роз`яснив вимоги ч. 2 ст. 53 КПК України, про те, що для участі в окремій процесуальній дій він має право самостійно, за власним вибором запросити собі захисника своїх прав, і лише якщо він не скористається цим правом, йому можливо було б призначити адвоката з системи БВПД.

Вказує, що також конституційне право ОСОБА_6 на захист було порушено ще в тому аспекті, що адвокат із центру по наданню безоплатної допомоги, не вивчивши належним чином матеріали кримінального провадження, виконував фактично церемоніальні функції та обов`язково повинен був здійснити наступні дії: з`ясувати чи є у справі інший адвокат та причини його відсутності; зв`язатися з таким адвокатом, щоб з`ясувати причини його відсутності та переконатися, що він був завчасно належним чином повідомлений про проведення процесуальної дії; з`ясувати правову позицію надання професійної правничої (правової) допомоги адвокатом у цій справі; з`ясувати чи є така процесуальна дія невідкладною, що її неможливо провести за участі адвоката, який є захисником у справі, якого обрав обвинувачений.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_6 з під варти звільнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду поданої ним апеляційної скарги, до судового засідання апеляційного суду не з`явився, із заявою про відкладення розгляду справи не звернувся, з огляду на що, враховуючи думку обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає можливим здійснити розгляд апеляційної скарги за його відсутністю в судовому засіданні апеляційного суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав подану апеляційну скаргу, без надання доповнень.

Від прокурора Бердянської окружної прокуратури ОСОБА_11 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги у його відсутність, в якій він також просив відмовити у її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, які відноситься до категорії особливо тяжких та тяжких злочинів проти власності, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду.
Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що не виключається можливість незаконного впливу на свідків, оскільки обвинуваченому ОСОБА_6 можуть бути відомі адреси їх проживання чи роботи, у зв`язку з чим, він може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, звільнявся від відбування покарання як з випробуванням з іспитовим строком та і по відбуттю покарання, офіційно не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших кримінальних правопорушень.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, у тому числі, у вигляді особистого зобов`язання, як того вимагає апелянт, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлювало продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання апеляційному суду під вартою не надано.

Доводи апелянта з приводу того, що судом першої інстанції було порушено конституційне право ОСОБА_6 на захист, оскільки всупереч волі останнього йому було призначено захисника із Бердянського міського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Як впливає із матеріалів кримінального провадження, строк застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою спливав, і суд першої інстанції зобов`язаний був розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до спливу такого строку.

Крім того, із журналу судового засідання та оскаржуваної ухвали вбачається, що право на захист обвинуваченого ОСОБА_6 під час розгляду питання про продовження йому строку запобіжного заходу порушено не було, оскільки такий розгляд проводився за участю його захисника ОСОБА_12 .

При цьому, слід зазначити, що 6 жовтня 2021 року вказане кримінальне провадження по суті не розглядалось.

Таким чином, доводи захисника адвоката ОСОБА_7 щодо порушення конституційного права обвинуваченого на захист не знайшли свого підтвердження.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 6 жовтня 2021 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 4 грудня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4