Дата документу 13.09.2021 Справа № 314/1266/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/1266/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1165/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 квітня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 25 березня 2021 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений за період відбування покарання має 3 стягнення та 2 заохочення, у 2019-2020 роках працював лише протягом 7 місяців, що свідчить про відсутність стабільної позитивної та активної поведінки протягом всього часу відбування покарання, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він хворіє на бронхіальну астму, має матір похилого віку, яка важко хворіє.

Крім того, він з першого дня працює в колонії, за що отримував заохочення.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та рішення суду просила залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, українець, громадянин України, маючий неповну середню освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 1 березня 2018 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та засуджений із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді 6 років 1 місяця позбавлення волі (а.с. 15-17).

Крім того, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 8 липня 2019 року ОСОБА_7 було зараховано у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 8 вересня 2017 року по 3 квітня 2018 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с. 18).

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції, відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 2/3 строку, призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке відноситься до категорії умисних тяжких злочинів.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі знаходиться з 12 вересня 2017 року (а.с. 6).

Під час тримання у Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)» з 12 вересня 2017 року по 20 квітня 2018 року порушував вимоги режиму тримання, отримав 2 стягнення, заохочень не мав.

У Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» відбуває покарання з 20 квітня 2018 року, порушував вимоги режиму відбування покарання, має 1 стягнення та 2 заохочення.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час перебування у місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 характеризується наступним чином.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 15 березня 2021 року, засуджений ОСОБА_7 працевлаштований різноробочим господарчого двору. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Утримує спальне місце та приліжкову тумбочку у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт з благоустрою ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, займається самоосвітою. Бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціальну корисну активність в організації їх роботи. У скоєному злочині вину визнає, розкаюється (а.с. 6-7).

Разом з тим, як вбачається з цієї ж характеристики, засудженому ОСОБА_7 21 лютого 2019 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України; 2 березня 2020 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України.

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС від 15 березня 2021 року, на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 3 стягнення у вигляді 1 догани, 1 суворої догани та 1 поміщення до карцеру на 3 доби, і лише 2 заохочення (а.с. 8).

Відсутність будь-яких заохочень за перші більш ніж 2 роки 6 місяців перебування у місцях позбавлення волі з 12 вересня 2017 року по 10 квітня 2020 року, наявність лише 2 заохочень за весь період відбування покарання, які було отримано незадовго до звернення до суду з відповідним клопотанням, а також вказані вище стягнення, які хоча на час звернення з цим клопотанням до суду були погашені, але факт їх накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування та довідки про нарахування та утримання заробітної плати засудженого вбачається, що ОСОБА_7 за період з 1 січня 2019 року по 31 січня 2021 року працював лише протягом 7 місяців лютий 2019 року, травень 2019 року, серпень 2019 року, серпень 2020 року, вересень 2020 року, жовтень 2020 року та грудень 2020 року, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 11, 12).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що він хворіє на бронхіальну астму, має матір похилого віку, яка важко хворіє, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не є тими підставами, які дають засудженому право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

До того ж, у місцях позбавлення волі функціонують медичні частини, що не перешкоджатиме лікуванню ОСОБА_7 від бронхіальної астми у виправній колонії.

Інші доводи апеляційної скарги засудженого висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 квітня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4