Справа № 152/1579/21
В И Р О К
іменем України

28 грудня 2021 року м. Шаргород

Справа №152/1579/21

Провадження №1-кп/152/142/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні Шаргородського районного суду Вінницької області в порядку спрощеного кримінального провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні та за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт від 24.12.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, щодо якого відсутні відомості про те, що він є пенсіонером або особою з інвалідністю, раніше не судимого, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 21.10.2019 року органом 0540,

- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000188 16.12.2021 року,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_2 27.10.2021 року приблизно о 14 годині прийшов до ОСОБА_3 , який проживає в АДРЕСА_2 , де розпивав спиртні напої з останнім та ОСОБА_4 , котра проживає з ОСОБА_3 , після чого, побачивши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заснули, залишивши домоволодіння останнього, пішов у напрямку до свого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . По дорозі додому ОСОБА_2 вирішив продовжити розпивати спиртні напої із своїми знайомими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тому повернувся до домоволодіння останніх, зайшов у будинок, та, не виявивши спиртного, побачив у одній із кімнат мобільний телефон ОСОБА_4 , який вирішив викрасти.

Пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спали, обвинувачений ОСОБА_2 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрав належний ОСОБА_4 мобільний телефон торгової марки «Xiaomi» серії «Redmi 7 3/32 Gb Blue» моделі «М1810F6LG», після чого покинув місце крадіжки та розпорядився викраденим мобільним телефоном на власний розсуд.

Відповідно до висновку товарознавчої експертизи №8906/21-21 від 17.12.2021 року, ринкова вартість телефону мобільного зв`язку торгової марки «Xiaomi» серії «Redmi 7 3/32 Gb Blue» моделі «М1810F6LG» станом на 25-30.10.2021 року (вартість у даний період не змінювалася), з урахуванням зносу та при умові робочого стану і збереження всіх функцій, складала 1819 (одну тисячу вісімсот дев`ятнадцять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок.

При цьому, своїми протиправними діями обвинувачений ОСОБА_2 заподіяв матеріального збитку потерпілій ОСОБА_4 на загальну суму 1819,50 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_2 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Частинами 2, 3 ст.381 КПК України встановлено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Частиною 2 ст.382 КПК України встановлено, що вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Відтак, вищевказані обставини, які встановлені органом досудового розслідування у формі дізнання, у відповідності до ч.2 ст.382 КПК України, судом не досліджувалися з огляду на те, що такі обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Так, в обвинувальному акті старшим прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні начальником Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_5 (а.с.23-24) викладено клопотання, в якому прокурор просить суд, враховуючи те, що під час досудового розслідування ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден на розгляд обвинувального акта за його відсутності, у відповідності до ч.1 ст.302 КПК України, розглянути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_2 без проведення судового розгляду в судовому засіданні (а.с.2-4).

Також, до обвинувального акту додано письмову заяву підозрюваного ОСОБА_2 , яка складена в присутності захисника адвоката ОСОБА_6 на ім`я старшого прокурора групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні начальника Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_5 , в якій ОСОБА_2 повідомив, що винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, беззаперечно визнає, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, а також ознайомлений та обізнаний з обмеженнями права на апеляційне оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні, його згода є добровільною (а.с.10).

Крім того, у цій заяві захисником ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_6 (а.с.66) підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним ОСОБА_2 , його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами та добровільність згоди підозрюваного на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні за відсутності останнього (а.с.10, на звороті).

Також, до обвинувального акту додано письмову заяву потерпілої ОСОБА_4 на ім`я старшого прокурора групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні начальника Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_5 , яка повідомила, що згодна із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами, ознайомлена та обізнана з обмеженнями права на апеляційне оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини та згодна на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, що її згода є добровільною (а.с.11).

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , є кримінальним проступком.

Таким чином, при вивченні, згідно з частиною 2 ст.382 КПК України, у спрощеному провадженні обвинувального акту та доданих до нього матеріалів судом встановлено, що обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, не оспорюються учасниками судового провадження, у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, у зв`язку із чим суд прийшов до переконання про розгляд обвинувального акту у порядку, встановленому ст.ст.381-382 КПК України, тобто без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував на необхідності дотримання законної процедури та принципу рівності сторін під час кримінального провадження.
Зокрема, Суд зазначав, що кримінальне провадження, у тому числі складові такого провадження, які стосуються процедури, мають бути засновані на принципі змагальності, і має бути забезпечена процесуальна рівність сторін обвинувачення і захисту. Право на судовий розгляд за принципом змагальності означає, що сторонам обвинувачення і захисту має бути надана можливість ознайомитися із зауваженнями та доказами, наданими іншою стороною, і відповісти на них (справа «Джеват Сойсал проти Туреччини», рішення від 23 вересня 2014 року, остаточне рішення від 23 грудня 2014 року); згідно з принципом рівності сторін змагального процесу як однієї зі складових розширеної концепції справедливого суду кожній стороні повинно бути надано розумну можливість представити свої аргументи на умовах, які не ставлять її у гірше становище порівняно з опонентом.
Також, у рішенні в справі «Бортнік проти України» від 27.01.2011 року (п.40), Суд зазначав, що стаття 6 Конвенції не перешкоджає особі добровільно відмовитись відкрито чи опосередковано від свого права на деякі гарантії справедливого суду (див. рішення щодо прийнятності у справі «Квятковська проти

Італії» від 30 листопада 2000 року, та рішення у справі «Піщальніков проти Росії» від 24 вересня 2009 року). Проте, для того, щоб відмова від права брати участь у судовому розгляді була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути

встановлена у недвозначній формі і супроводжуватись мінімальними

гарантіями, співмірними з її важливістю (див. рішення у справі

«Пуатрімоль проти Франції» від 23 листопада 1993 року, пункт 31).

Відтак, спрощене провадження щодо кримінального проступку, встановлене главою 30 КПК України, не порушує прав сторін кримінального провадження, з врахуванням того, що обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, не оспорюються учасниками судового провадження, їх позиція є добровільною, у зв`язку із чим суд вважає, що наявні підстави для розгляду обвинувального акту у порядку, встановленому ст.ст.381-382 КПК України, тобто без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

При цьому, у відповідності до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження №0000188, оцінивши зібрані в ході досудового розслідування у формі дізнання докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що подія кримінального проступку та діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , має місце, це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, знайшла своє підтвердження та доведена поза розумним сумнівом.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 07.10.2021 року у справі №166/361/19, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Отже, суд вважає, що дії ОСОБА_2 вірно кваліфіковано органом досудового розслідування за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), і він повинен нести кримінальну відповідальність за скоєне за ч.1 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до обвинувального акту від 24.12.2021 року, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_2 , є щире каяття.

Суд, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, зазначену у обвинувальному акті, оскільки упродовж досудового розслідування останній визнавала вину та в заяві до суду також зазначив про беззаперечне визнання винуватості у вчиненні кримінального проступку, що свідчить про належну критичну оцінку своєї протиправної поведінки та готовність нести кримінальну відповідальність.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

Відповідно до обвинувального акту від 24.12.2021 року, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_2 , не встановлено.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 суд враховує обставини, встановлені органом досудового розслідування про те, що за зареєстрованим місцем проживання Клекотинським старостинським округом №1 Мурафської сільської ради ОСОБА_2 характеризується позитивно, як особа, щодо якої не надходили скарги про неналежну поведінку, компрометуючими матеріалами щодо нього сільська рада не володіє (а.с.52); за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра Шаргородської МЛ та за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ ОСОБА_2 не звертався, відповідно до довідки за №1925 від 21.12.2021 року (а.с.55).

ОСОБА_2 раніше не судимий, що вбачається із вимоги до УІПКП від 17.12.2021 року (а.с.56).

Таким чином, з урахуванням однієї пом`якшуючої покарання обставини та відсутності обставин, що обтяжують покарання, особи винного, позитивно охарактеризованого за місцем проживання, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення покарання у виді громадських робіт на строк сто вісімдесят годин.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Санкцією ч.1 ст.185 КК України передбачено покарання у виді штрафу або громадських робіт, або виправних робіт, або арешту, або обмеження волі.

Суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_2 покарання за вказаною статтею у виді штрафу, так як вважає, що таке покарання є м`яким та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого з огляду на встановлені обставини кримінального провадження щодо вчинення ним крадіжки чужого майна, а також те, що ним вчинено умисне кримінальне правопорушення проти власності потерпілої ОСОБА_4 , тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, право приватної власності є непорушним.

Також, суд не вбачає правових підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_2 .

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 13.08.2020 року у справі №716/1224/19, відповідно до якого, виходячи з указаної в ст.50 КК України мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Призначаючи ОСОБА_2 покарання у виді громадських робіт, суд виходить із того, що воно буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлялися.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_2 у рамках цього кримінального провадження не застосовувався, а суд не вбачає підстав для його застосування.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертами Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено 17.12.2021 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №8906/21-21 (а.с.42-45), вартість експертизи становить 343,22 грн. (а.с.46).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 343,22 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_2 .

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, за матеріалами кримінального провадження оглянуто мобільний телефон торгової марки «Xiaomi» серії «Redmi 7 3/32 Gb Blue» моделі «М1810F6LG» (а.с.37). Вказаний мобільний телефон визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу на підставі постанови від 17.12.2021 року, а 23.12.2021 року передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_4 до вирішення кримінальної справи в суді, що вбачається із відповідної розписки (а.с.38, 81).

Мобільний телефон торгової марки «Xiaomi» серії «Redmi 7 3/32 Gb Blue» моделі «М1810F6LG» слід залишити у власності потерпілої ОСОБА_4 .

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.370, 373-374, 381-382, 394, 395 КПК України, на підставі ч.1 ст.185 КК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за якою засудити його до покарання у виді громадських робіт на строк сто вісімдесят годин.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_2 не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_2 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 343 (триста сорок три) гривні 22 (двадцять дві) копійки за проведення товарознавчої експертизи 17.12.2021 року за №8906/21-21.

Речовий доказ: мобільний телефон торгової марки «Xiaomi» серії «Redmi 7 3/32 Gb Blue» моделі «М1810F6LG» повернути потерпілій ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту отримання його копії, з урахуванням особливостей, встановлених ст.394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини (ч.1 ст.394 КПК України).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилати учасникам судового провадження.

Головуючий суддя ОСОБА_7