Справа № 352/1876/21
Провадження № 1-кп/352/279/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження з обвинувальними актами щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч. 2 ст.185 Кримінального кодексу України (далі КК України), -

ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) за наступних обставин.

31.05.2021 в період часу з 17 год 24 хв по 17 год 34 хв, ОСОБА_4 знаходився в приміщенні торгової зали магазину «Рукавичка», власником якого є ТВК «ЛЬВІВХОЛОД», що за адресою м. Тисмениця, вул. К. Левицького, 1, Тисменицької територіальної громади Івано-Франківського району, Івано-Франківської області. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з метою незаконного збагачення.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , скориставшись відсутністю уваги продавців та покупців магазину «Рукавичка», впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном та особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, із торгівельного стелажу вищевказаного магазину, шляхом поміщення до кишені куртки та штанів, таємно викрав 1 (одну) пляшку Коньяк України 3 зірки 40%, ємкістю 0,25 л., закупівельна вартість якого становить 61 грн. 38 коп. та 2 (дві) палиці ковбаси, а саме Дрогобицька Традиція в кількості 0,664 кг, закупівельна вартість якої становить 119 грн., 52 коп. та Президентська Білкова в кількості 0,354 кг., закупівельна вартість якої становить 95 грн. 58 копійок.

Після цього ОСОБА_4 здійснив оплату на касі за інші продукти, а з вищепереліченим викраденим майном покинув приміщення магазину «Рукавичка», при цьому не розрахувавшись на касі за вказаний товар, таким чином отримавши реальну можливість розпорядитися ним на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв ТОВ ТВК «ЛЬВІВХОЛОД» майнову шкоду на загальну суму 276 грн. 48 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.

Крім того, судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 вчинив повторно таємне викрадення чужого майна (крадіжку) за наступних обставин.

19.08.2021 о 10 год. 42 хв. ОСОБА_4 зайшов до приміщення торгової зали магазину «Рукавичка» «ТзОВ ТВК «ЛЬВІВХОЛОД», який розташований за адресою м. Тисмениця, вул. К. Левицького, 1, Тисменицької ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Цього ж дня у період часу з 10 год. 42 хв. до 10 год. 50 хв. у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з метою незаконного збагачення.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , скориставшись відсутністю уваги продавців та покупців магазину «Рукавичка», впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном та особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, із торговельного стелажу вищевказаного магазину, шляхом поміщення до кишені штанів, таємно викрав 1 (одну) палицю ковбаси «Дрогобицька П/К В/ГАТ В/У Традиція», вагою

0,636 грама, закупівельна вартість якої становить 114,48 грн. та 1 (одну) банку ікри лососевої «Зерн ж/б Камчадал», вагою 100 грам, закупівельна вартість якої становить 216,06 гривні.

Після цього ОСОБА_4 здійснив оплату на касі за інші продукти, а з вище переліченим викраденим майном покинув приміщення магазину «Рукавичка», не розрахувавшись на касі за вказаний товар, таким чином отримав реальну можливість розпорядитися ним на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв «ТзОВ ТВК «ЛЬВІВХОЛОД» майнову шкоду на загальну суму 330, 54 гривні.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав. Пояснив, що в травні 2021 року з торгової зали магазину «Рукавичка» таємно викрав одну пляшку коньяку та дві палки ковбаси. Після того, розрахувався за інший товар та покинув приміщення магазину. Крім того вказав на вчинення за аналогічних обставин таємного викрадення 19.08.2021 з магазину «Рукавичка» однієї палиці ковбаси та однієї банки ікри лососевої. У вчиненому щиро кається.

Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій просив судовий розгляд здійснювати за його відсутності. Просив суворо не карати.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.

Таким чином, оскільки у судовому засіданні обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальних актах, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому, суд вважає, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжці) та таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчинене повторно.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч. 2 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення є проступком та нетяжким злочином, ОСОБА_4 раніше судимий, який має постійне місце проживання, пенсіонер, одружений, на утриманні нікого не має, характеризується позитивно, відповідно до довідок за №2338 від 16.09.2021 року і за №8051 від 21.09.2021 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, не встановлені.

При цьому суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 69 КК України, за ч.1 ст.185 КК України особі може бути призначено основне покарання, нижче від нижчої межі, встановленої санкцією статті. Так, на переконання суду, наявні обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття ОСОБА_4 , який повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та своєю активною позицією демонструє критичне ставлення та негативну оцінку своїм попереднім протиправним діям; активно сприяв розкриттю злочину; відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих матеріальних та сімейних обставин.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією ч.1 ст.185 КК України, покарання у виді штрафу нижче від нижчої межі, встановленої санкцією даної норми, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

В той же час, приймаючи рішення про вид та розмір покарання, за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185, КК України, суд приймає до уваги пояснення обвинуваченого про важкий матеріальний стан і те, що кошти у розмірі 900 грн є для нього непосильною платою, факт отримання ним пенсії у мінімальному розмірі, проте за його словами, дані кошти ледь вистачає на придбання ліків. Суд враховує, що призначення покарання у виді штрафу за дане порушення призведе до неможливості його сплати обвинуваченим та погіршення і так складного матеріального стану ОСОБА_4 .

При цьому суд приймає до уваги, що обвинувачений є особою пенсійного віку, а відтак призначення покарання у виді громадських робіт, виправних робіт та обмеження волі є неможливим.

Разом з тим, на переконання суду, виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства, а тому призначення покарання у виді арешту не призведе до досягнення мети покарання.

Відтак, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі. Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого зокрема, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, та наявність обставин, що пом`якшують покарання, суд приходить до висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, а тому його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, який є достатнім для того, щоб обвинувачений в умовах здійснення контролю за поведінкою довів своє виправлення.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_4 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 381-382 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України визначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: оптичні носії із відеозаписом CD-R диски зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1