Провадження № 11-кп/4820/220/21
Справа № 686/1034/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представників потерпілих

адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 вересня 2019 року за № 0000443 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2020 року,-

в с т а н о в и л а :

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2020 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пархомівці, Хмельницького району, Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, інваліда ІІ групи, раніше не судимого,-
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в редакції Закону України № 586-VI від 24.09.2008 року, чинного на час вчинення кримінального правопорушення, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 1284 грн. 50 коп. витрат на лікування, 15000 грн. моральної шкоди, а всього 16284 грн. 50 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_14 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 9249 грн. 00 коп. витрат на лікування та 10000 грн. моральної шкоди - всього 19249 грн. 00 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 86684 грн. 10 коп. матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу, 1500 грн. за проведення оцінки транспортного засобу, 1200 грн. послуг евакуатора, 20000 грн. моральної шкоди, а всього 109384 грн. 10 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 13374 грн. 00 коп. витрат на лікування та 5000 грн. моральної шкоди, а всього 18374 грн. 00 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь державного бюджету процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 3140 (три тисячі сто сорок) грн. 20 коп.
Скасовано застосований ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2019 року арешт (з забороною розпорядження, відчуження та користування) на автомобілі марки ZYL» моделі «4331» із реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_15 та «ВАЗ» моделі «21121» із реєстраційним номером « НОМЕР_2 », який належить ОСОБА_9 .
Питання щодо речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.
За вироком суду, ОСОБА_7 04.09.2019 року близько 12 год. 18 хв., перебуваючи за кермом автомобіля марки ZYL», моделі «4331», із реєстраційним номером « НОМЕР_1 », рухався по автодорозі міжнародного значення М-12 сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» в межах с. Пирогівці Хмельницького р-ну Хмельницької обл., на 285 км в напрямку с. Пархомівці Хмельницького р-ну Хмельницької області. Маючи намір на перехрещенні доріг виконати маневр лівого повороту на проїзну частину до с. Пархомівці Хмельницького р-ну Хмельницької обл., діючи самовпевнено, легковажно всупереч вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху (затверджених Постановою № 1306 Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року, далі - Правил), перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, грубо порушуючи вимоги п. 16.13 Правил, розпочав маневр лівого повороту в напрямку с. Пархомівці Хмельницького р-ну Хмельницької обл. При цьому, не надав перевагу в русі автомобілю марки «ВАЗ» моделі «21121» із реєстраційним номером « НОМЕР_2 » під керуванням водія ОСОБА_9 , який в цей час рухався по зустрічній смузі руху автодороги міжнародного значення М-12 сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» в межах с. Пирогівці Хмельницького р-ну Хмельницької обл., на 285 км в напрямку м. Хмельницький, внаслідок чого допустив із ним зіткнення.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій та пасажири автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21121» із реєстраційним номером « НОМЕР_2 » отримали тілесні ушкодження:
- ОСОБА_9 - перелом верхньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків та без ознак консолідації, косопоперечний перелом лівої ключиці зі зміщенням уламків та без ознак консолідації, перелом правої п`яткової кістки з незначним зміщенням уламків, перелом шилоподібного відростка правої променевої кістки з незначним зміщенням, що за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я;
- ОСОБА_12 - багатоуламковий перелом тіла правої сідничної кістки в ділянці кульшової западини та ості сідничної кістки, задньо-верхній вивих правого стегна, уламковий перелом нижньої третини діафізів обох кісток лівого передпліччя зі зміщенням та набряк м`яких тканин в його проекції, що за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я;
- ОСОБА_14 - закритий задньо-верхній вивих правої стегнової кістки, що за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я;
- ОСОБА_13 - перелом тіла грудини із незначним зміщенням, поверхневі садена шкіри та набряк м`яких тканин в ділянці грудини, що за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми діями порушив вимоги правил безпеки дорожнього руху, передбачені пп. 10.1, 16.13 Правил, зміст яких полягає у наступному:
- п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п. 16.13 Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч. Цим правилом повинні керуватися між собою і водії трамваїв.
Порушення водієм ОСОБА_7 вищевказаних вимог пп. 10.1, 16.13 Правил знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками - заподіянням тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесні ушкодження, вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись із вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив такий скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284, ст. 417 КПК України.
Вказує, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. При винесенні рішення суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку про винуватість ОСОБА_7 , оскільки, на його думку, причиною означеної дорожньо транспортної стали саме дії водія автомобіля марки «ВАЗ-21121, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , який перевищив допустиму швидкість.

Вказує, що досудове розслідування проведено неповно, з учасниками пригоди не проведено слідчих експериментів та не встановлено дійсну швидкість руху автомобіля ВАЗ під керуванням потерпілого ОСОБА_9 , відстань на якій водію ОСОБА_9 виникла небезпека для руху, та чи мав він технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб, у тому числі при русі із дозволеною у населеному пункті швидкістю 50 км/год. Не встановив таких обставин суд та безпідставно відхилив клопотання сторони захисту щодо вказаного, чим допустив неповноту розгляду справи.
Під час ухвалення вироку суд не надав оцінку тому, що відповідно до висновку комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи від 24.12.2019 року водій ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом своєчасного застосування гальмування і зупинки автомобіля з моменту виникнення йому небезпеки для руху при дозволеній швидкості руху у 50 км/год.
Посилаючись на висновок судово інженерно транспортної експертизи від 22.11.2019 року, з якого вбачається, що водій автомобіля ВАЗ-21121, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем ZYL 4331, р.н. НОМЕР_1 , суд не врахував, що така експертиза проведена на підставі вихідних даних з урахуванням часу, який минув з моменту зміни напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 до моменту зіткнення із автомобілем ОСОБА_9 1,8 с., натомість, відповідно до висновків експертиз від 16.12.2019 року та від 24.12.2019 року такий становив 2,86…2,42 с.
При проведенні експертиз не враховано (оскільки не вказано у вихідних даних), що після зміни напрямку руху та виїзду на смугу зустрічного руху, водій ОСОБА_7 був змушений на ній зупинитися, оскільки з лівої сторони по зустрічній для водія ОСОБА_9 смузі руху, обігнав невстановлений слідством легковий автомобіль, який також створив небезпеку водію ОСОБА_9 .
Вказує, що з метою повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи стороною захисту заявлялись клопотання про призначення та проведення у справі комісійної автотехнічної та транспортно трасологічної експертизи. Однак, суд необґрунтовано відмовив у їх задоволенні, чим порушив право ОСОБА_7 на захист.
Без належної оцінки суду залишилась і та обставина, що постановою прокурора із даного кримінального провадження виділені матеріали щодо порушення водієм ОСОБА_9 Правил дорожнього руху, досудове розслідування ще не завершено.
Разом з тим, апелянт не погоджується із призначеним обвинуваченому ОСОБА_7 покаранням. Вважає, що при призначенні такого суд не врахував, що він є інвалідом 2-ї групи, що є пом`якшуючою обставиною.
Також, посилається на те, що суд, стягнувши із ОСОБА_7 на користь потерпілих моральну та матеріальну шкоду, у тому числі на користь ОСОБА_9 в розмірі 86684 грн. 10 коп. матеріальну шкоду, заподіяну пошкодженням автомобіля, не взяв до уваги положення ст. 1188 ЦК України та п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Представник потерпілої ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі просив вирок змінити в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_12 щодо відшкодування моральної шкоди, задовольнивши її позовні вимоги.
Вирок у вказаній частині вважає незаконним, визначений судом розмір моральної шкоди є заниженим.
Суд не повністю врахував, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Остання тривалий час відчувала фізичний біль та страждання, протягом місяця перебувала на стаціонарному лікуванні, біля трьох місяців не могла встати з ліжка, потребувала сторонньої допомоги. На час розгляду справи в суді відчувала наслідки перенесених травм, неможливість вести звичайний спосіб життя, займатися підсобним господарством. Визначений судом розмір моральної шкоди, вважає явно заниженим.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника, представника потерпілої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_9 , представника цього потерпілого та інших потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_16 - адвоката ОСОБА_10 та прокурора, які заперечили проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважаючи вирок суду в частині засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України законним та обгрунтованим, вивчивши та дослідивши кримінальне провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, надавши всім учасникам провадження право виступу у судових дебатах, а обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 370 КПК України).

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в частині вирішення цивільних позовів не відповідає.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданих апеляційних скарг.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних вимог встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, об`єктивно дослідивши обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, дав їм правильну юридичну оцінку. Обвинувачення, визнане судом доведеним щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, суд обґрунтував сукупністю належних та допустимих доказів.

ОСОБА_7 , як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав. Показав, що 04.09.2019 близько 12 год., керуючи автомобілем марки ЗІЛ, направлявся в с. Пирогівці Хмельницького району. Після того як зліва його обігнав автомобіль світлого кольору, він також виконав маневр лівого повороту на проїзну частину до вказаного села. Під час повороту відбулось зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» під керуванням водія ОСОБА_9 , який в цей час рухався по зустрічній смузі руху, оскільки останній перевищив дозволену швидкість. Заявлені цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 не визнав, однак відшкодував потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 по 10 000 грн. заподіяної шкоди кожному.
Отже, з погляду апеляційного суду останній підтвердив керування транспортним засобом вказаної дати та у зазначений час, на вищевказаній автодорозі у відповідному напрямку, однак, фактично заперечив свою винуватість у ДТП, виклавши свою версію подій, припустивши, що винними у її скоєнні є водій автомобіля ВАЗ-21121 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_9 , який рухався по зустрічній смузі руху з перевищенням дозволеної швидкості руху.

В процесі розгляду кримінального провадження судом першої інстанції були перевірені доводи обвинуваченого та його захисника щодо даних версій.

Не погодившись з ними, суд привів відповідні докази та аргументи спростування таких, з якими погоджується апеляційний суд.

Обвинувачення, визнане судом доведеним, суд правильно обґрунтував сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів.

Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який розповів, що рухався на автомобілі марки «ВАЗ» з приблизною швидкістю 60 км/год. На повороті автомобіль марки ZYL» під керуванням обвинуваченого, який рухався по зустрічній смузі руху, раптово здійснив маневр лівого повороту в напрямку с. Пархомівці Хмельницького району, фактично перегородивши йому дорогу, чим допустив зіткнення з його автомобілем.

Потерпілий ОСОБА_13 , який знаходився на передньому пасажирському автомобіля ВАЗ, дав аналогічні показання, підтвердивши, що вони рухались не швидко, однак на повороті в с. Пирогівці раптово на їх смугу руху виїхав ЗІЛ під керуванням обвинуваченого, внаслідок чого відбулось зіткнення.

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які знаходились на задньому пасажирському сидінні автомобіля марки «ВАЗ», також підтвердили факт дорожньо-транспортної пригоди за вищевказаних обставин.

Вину обвинуваченого у вчиненому злочині суд правильно обґрунтував об`єктивними доказами, дослідженими безпосередньо у судовому засіданні.

Зокрема, даними DVD-R диску із відеозаписом, з якого вбачається як спочатку невстановлений автомобіль білого кольору здійснив обгін автомобіля ZYL 4331, а в подальшому відразу останній (обвинувачений) здійснив маневр повороту ліворуч, виїхавши на смугу зустрічного руху, де відбувся контакт з автомобілем «ВАЗ 21121» та зіткнення з ним.

Даними висновку судової інженерно-транспортної експертизи обставин та механізму ДТП № 10.1-0447:19 від 22.11.2019 підтверджується, що в заданих дорожніх умовах, більшому сліду гальмування, залишеного переднім правим колесом автомобіля ВАЗ-21121 р.н. НОМЕР_2 довжиною 16,7 м, відповідає швидкість руху близько: 57,3...58,2 км/год.

Визначене значення швидкості руху автомобіля ВАЗ-21121, р.н. НОМЕР_2 , є мінімальним, оскільки в розрахунках не враховані затрати кінетичної енергії, використаної на деформацію деталей при зіткненні.

В заданій дорожній обстановці при заданих вихідних даних водій автомобіля ВАЗ-21121 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3, 12.4 Правил.

При заданих обставинах пригоди та в умовах заданих вихідних даних водій автомобіля ВАЗ-21121 р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем ZYL 4331 р.н. НОМЕР_1 , шляхом своєчасного застосування гальмування з зупинкою керованого ним транспортного засобу до зіткнення, з моменту виникнення йому небезпеки для руху, вказаного у вихідних даних.

В заданій дорожній обстановці при заданих вихідних даних водій автомобіля ZYL 4331 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог пп. 9.2 (б), 9.4, 10.1, 10.4, 16.13 Правил.

Натомість, з даних висновку судової авто-технічної та фототехнічної експертизи № 6.1/10.1-0533:19 від 24.12.2019 з DVD-R диском до нього підтверджується, що причинами виникнення ДТП могли стати дії водія автомобіля ZYL 4331, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , які не відповідали вимогам пп. 10.1, 16.13 Правил, зміст яких викладено в дослідницькій частині висновку до запитання № 5, в частині ненадання переваги та створення небезпеки для руху водію автомобіля ВАЗ 21121, р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_9 .

З технічної ж точки зору до виникнення даної пригоди могли призвести дії водія автомобіля ВАЗ 21121, р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , які не відповідали вимогам п.12.4 Правил, зміст якого викладено в дослідницькій частині висновку до запитання № 2, в частині перевищення дозволеної швидкості руху для даних дорожніх умов.

Місце інциденту, розташування транспортних засобів після зіткнення, дорожня обстановка, дорожні умови, а також пошкодження транспортних засобів, які лягли в основу вихідних даних, зафіксовані:

- у протоколах огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.09.2018, схемі, ілюстративній таблиці до нього та на диску з відеозаписом до нього. Правильність відображення у вказаних документах цих даних та місце розташування транспортного засобу ніким з учасників судового провадження не оспорювалось, а також підтверджені:

- даними викопіювання з проекту організації дорожнього руху з дислокацією дорожніх знаків та дорожньої розмітки автомобільної дороги М-12 сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» в межах с. Пирогівці Хмельницького р-ну Хмельницької обл., на 285 км., де відбулась дорожньо-транспортна пригода.

Факт отримання ОСОБА_9 вищевказаних тілесних ушкоджень в результаті дій ОСОБА_7 підтверджується даними висновків експертів № 808 від 01.10.2019 року, ОСОБА_12 - № 809 від 01.10.2019 року, ОСОБА_14 - № 807 від 01.10.2019 року, ОСОБА_13 - № 762 від 01.10.2019 року.

Оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд прийшов до правильного висновку, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_7 , який допустив порушення вимог пунктів пп. 10.1, 16.13 Правил. Вищевказані порушення вимог Правил допущені ОСОБА_7 знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками спричиненням потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Ці докази суд правильно визнав належними та допустимими, оскільки вони отримані у порядку, встановленому КПК України, і мають значення у даному кримінальному провадженні.

Оцінивши в сукупності всі вищевказані докази, суд правильно встановив їх достатність для висновку про винуватість обвинуваченого в межах висунутого обвинувачення відповідно до ст. 337 КПК України.

Посилання ж захисника обвинуваченого на помилковість висновку суду про винуватість ОСОБА_7 у ДТП, оскільки її причиною стали дії водія автомобіля ВАЗ, який перевищив допустиму швидкість, апеляційний суд до уваги не бере, виходячи з наступного.

Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, включає три обов`язкові ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (спричинення потерпілому середньої тяжкості, тяжких тілесних ушкоджень або заподіяння смерті); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений ст. 286 КК України, є злочином із матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушення правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в ст. 286 частинах 1, 2 або 3 КК України, тобто тільки такі порушення правил дорожнього руху, які є причиною настання цих наслідків, і перебувають із ними у причинному зв`язку.
Така позиція щодо кримінально-правової оцінки діяння, передбаченого ст. 286 КК України, міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року (справа № 682/956/17).
У випадку дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їхніх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК України, необхідно встановити причинний зв`язок між діяннями (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясувати ступінь участі кожного у спричиненні злочинного наслідку. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом (висновки про правозастосування, які містяться в постановах Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року та 05 листопада 2015 року).
У судовому засіданні судом першої інстанції встановлено, що водій автомобіля марки ZYL ОСОБА_7 , маючи намір на перехрещенні доріг виконати маневр лівого повороту на проїзну частину до с. Пархомівці, не надав перевагу в русі автомобілю марки «ВАЗ» під керуванням водія ОСОБА_9 , який в цей час рухався по зустрічній смузі руху, внаслідок чого допустив із ним зіткнення.
Згідно з п.1.4 Правил дорожнього руху України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують ці Правила.
Водій ОСОБА_9 , наближаючись по головній дорозі до т-образного перехрестя з другорядною дорогою та, маючи перевагу у його перетині, був вправі розраховувати, що водій автомобіля марки ZYL ОСОБА_7 , який виконував лівий поворот на другорядну дорогу, тобто змінював напрямок руху, виконає вимоги правил дорожнього руху, не створить йому перешкод і надасть перевагу у русі його автомобілю.
Однак останній, діючи самовпевнено, легковажно всупереч вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, грубо порушуючи вимоги п. 16.13 Правил, розпочав маневр лівого повороту в напрямку с. Пархомівці, внаслідок чого сталось зіткнення.
Тобто безпосередньою причиною даної ДТП стали не дії водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_9 , зокрема порушення ним ПДР щодо допустимої швидкості руху (рухався з приблизною швидкістю 60 км/год), а грубе порушення ПДР водієм автомобіля марки ZYL ОСОБА_7 , який не надав переваги в русі та першим допустив порушення ПДР, раптово виїхавши на зустрічну смугу руху, цим самим перегородивши смугу руху для потерпілого.
Вказане підтверджується як даними DVD-R диску із відеозаписом, з якого вбачається як обвинувачений різко здійснив маневр повороту ліворуч, виїхавши на смугу зустрічного руху, де відбувся контакт з автомобілем «ВАЗ 21121» та зіткнення з ним, так і даними висновку судової авто-технічної та фототехнічної експертизи № 6.1/10.1-0533:19 від 24.12.2019 з DVD-R диском до нього, на які посилається захисник.

Зокрема, нею підтверджується, що причинами виникнення ДТП могли стати дії водія автомобіля ZYL 4331 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , які не відповідали вимогам пп. 10.1, 16.13 Правил в частині ненадання переваги та створення небезпеки для руху водію автомобіля ВАЗ 21121 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_9 .

Що ж стосується висновку в експертизі про те, що з технічної точки зору до винекненя даної пригоди могли призвести дії водія автомобіля ВАЗ 21121 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_9 , які не відповідали вимогам п.12.4 Правил в частині перевищення дозволеної швидкості руху для даних дорожніх умов, то апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно не взяв його до уваги з урахуванням наступного.

Жоден доказ не має наперед установленої сили, а висновок експерта не є обов`язковим для органу, що здійснює провадження (ч. 2 ст. 94, ч. 10 ст. 101 КПК України).

Як вбчається з вищевикладеного, суд правильно, окрім наведеної технічної точки зору, урахував всі обставини даної ДТП в їх сукупності, тобто дав їм юридичну оцінку, вмотивовано спростувавши твердження сторони захисту про причину ДТП перевищення швидкості автомобілем ВАЗ ОСОБА_9 , оскільки при дотриманні ПДР водієм ZYL ОСОБА_7 та надання ним переваги в русі потерпілому, ДТП не сталась би.

З цих же підстав апеляційний суд відхиляє твердження захисника про те, що суд безпідставно врахував висновок судово інженерно транспортної експертизи від 22.11.2019 року, відповідно до якого з моменту зміни напрямку руху та одночасного виїзду на зустрічний для нього напрямок руху до зіткнення пройшло 1,8 сек, тоді як відповідно до висновку комплексної автотехнічної та фототехнічної експертизи від 24.12.2019 року час, який минає з моменту зміни напрямку руху автомобіля ZYL до моменту зіткнення із зустрічним автомобілем ВАЗ становить 2,86…2,42 сек., оскільки незалежно від зазначеного часу, який пройшов з моменту зміни напрямку руху автомобілем ZYL до зіткнення, останній відповідно до п. 16.13 ПДР, повертаючи ліворуч зобов`язаний був дати дорогу автомобілю ВАЗ, дочекавшись, щоб за вказаний час він безперешкодно проїхав по своїй смузі руху.

Доводи захисника про те, що досудове розслідування проведено неповно, оскільки з учасниками пригоди не проведено слідчих експериментів та не встановлено дійсну швидкість руху автомобіля ВАЗ під керуванням потерпілого ОСОБА_9 апеляційний суд до уваги не бере, оскільки окрім того, що слідчий відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України є самостійним у своїй процесуальній діяльності, непроведення вищевказаних слідчих дій ніяким чином в даному конкретному кримінальному провадженні не вплинуло на повноту слідства, оскільки було зібрано достатньо інших доказів на підтвердження версії сторони обвинувачення про причетність саме ОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

Що стосується посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_7 був змушений зупинитися, оскільки з лівої сторони по зустрічній для водія ОСОБА_9 смузі руху, обігнав невстановлений слідством легковий автомобіль, який також створив небезпеку водію ОСОБА_9 , то такі апеляційним судом не приймаються, оскільки дії невстановленого слідством автомобіля, який обігнав ОСОБА_7 , ніяким чином не вплинули та не могли вплинути на необхідність дотримання правил дорожнього руху обвинуваченим при зміні напрямку руху.

Натомість постановою старшого слідчого ВРЗСТ СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області від 9 березня 2021 року, залишеною без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20 липня 2021 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000600 від 27.12.2019 року, було закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (т.2, а.п. 234, 235, 249-251).

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_7 винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів погоджується із видом та мірою такого.

Вважає, що як основне покарання, так і додаткове покарання призначені з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України, постанови Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року та п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті».

Місцевий суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, характер допущених порушень правил безпеки дорожнього руху.

Враховано, що вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії нетяжких кримінальних правопорушень.
Обвинувачений є інвалідом ІІ групи, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив необережний нетяжкий злочин, відповідно до даних досудової доповіді не становить високої небезпеки для суспільства, натомість, вину не визнав, не розкаявся у вчиненому, грубо порушив Правила дорожнього руху, що спричинило чотирьом потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Обставиною, що пом`якшує покарання суд правильно визнав часткове добровільне відшкодування шкоди чотирьом потерпілим по 10 000 грн.
Отже, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 286 КК України, в редакції Закону України № 586-VI від 24.09.2008 року, чинній на час вчинення кримінального правопорушення, у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ними нових злочинів.
Тому доводи апеляційної скарги захисника про суворість призначеного покарання обвинуваченому, зокрема, додаткового покарання з урахуванням його інвалідності, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні апеляційного суду, оскільки такі обставини були враховані місцевим судом.

Разом з тим є слушними доводи апелянтів про незаконність судового рішення в частині вирішення цивільних позовів.

Так, згідно з підпунктом а) пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) у разі заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7. статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходиться в такому транспортному засобі, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з вищевказаним Законом у страховика (МТСБУ) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Вказане узгоджується з висновками, зробленими у постановах ВС від 04.07.2018 року у справі № 775/18006/15-ц, від 19.06.2019 року у справі №465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19), від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15, від 19.05.2020 року у справі № 375/1346/19 (провадження № 51-674км20) та положеннями статтей 62, 128 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено учасниками провадження у судовому засіданні апеляційного суду, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 застрахована не була. Отже, одним із відповідачів у позовах потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 про стягнення матеріальної та моральної шкоди мало бути Моторне (транспортне) страхове бюро України. Натомість, шкода стягнута лише з обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вказане свідчить про те, що суд першої інстанції, у порушення вимог частини третьої статті 53 ЦПК України, не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, оскільки не залучив до участі у справі страхову компанію, на яку відповідно до вимог вищевказаного Закону та Закону України «Про страхування» покладено обов`язок з відшкодування збитків від ДТП у відповідних лімітах. Це, в свою чергу, враховуючи повноваження апеляційного суду, є підставою для скасування рішення в частині вирішення цивільних позовів та призначення нового судового розгляду із вказаного питання в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції.

У зв`язку з тим, що вирок у вказаній частині скасовується з процесуальних підстав, апеляційним судом не перевіряється та не надається оцінка правильності визначення розміру стягнутої шкоди, що слід буде зробити місцевому суду з урахуванням позовних вимог та доданих доказів на підтвердження понесених матеріальних витрат (списку ліків, призначених для лікування потерпілих, належним чином завірених лікарями, чеків про їх придбання, тощо) та нанесеної моральної шкоди.

Інші доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час їх перевірки апеляційним судом.

Отже, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційниі скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільних позовів скасувати.

Призначити новий розгляд цивільних позовів ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 до ОСОБА_7 про стягнення моральної та матеріальної шкоди у межах даного кримінального правопорушення у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного Кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3