Справа №293/1197/21
Провадження №1-кп/293/269/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхові кримінальне провадження №0000052 від 20.02.2021 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , (зареєстрований по АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, на утриманні має малолітню дитину, не працюючого, не військовозобов`язаного, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, форми вини і мотивів кримінальних правопорушень.

16.02.2021 ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_6 (матеріали відносно якого виділені в окреме кримінальне провадження №0000238), знаходився за місцем тимчасового проживання останнього по АДРЕСА_3 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до сховища.

Реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_6 близько 22 години цього ж дня прибули до домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 . В подальшому, впевнившись у тому, що за їх діями ніхто не спостерігає, підійшли до житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_7 , зайшли через хвіртку до двору вказаного будинку, де за допомогою заздалегідь приготовленого лому ОСОБА_6 зірвав навісний замок на дверях сараю вказаного домоволодіння, і таким чином ОСОБА_4 і ОСОБА_6 проникли в середину нього, де в подальшому віднайшли та таємно викрали 6 метрів чотирьохжильного силового мідного кабелю 4х10 з площею перетину жили 10мм2, загальна вартість становить 850 гривень 32 копійок, та два латунних крани, загальною вартістю 110 гривень 20 копійок, чим спричинили потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 960 гривень 52 копійок.

Після цього ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникли, а викраденим розпорядились на власний розсуд.

Крім того, 19.02.2021 ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_6 , (матеріали відносно якого виділені в окреме кримінальне провадження №0000238), знаходились за місцем свого тимчасового проживання по АДРЕСА_3 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до сховища.

Реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_6 близько 23 години 10 хвилин цього ж дня прибули до домоволодіння, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_4 . В подальшому, впевнившись у тому, що за їх діями ніхто не спостерігає, підійшли до житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_7 , зайшли через хвіртку до двору вказаного будинку, де за допомогою заздалегідь приготовленого лому ОСОБА_6 зірвав навісний замок на дверях сараю вказаного домоволодіння, і таким чином ОСОБА_4 і ОСОБА_6 проникли в середину нього, де в подальшому віднайшли моток 17,75-метрового чотирьохжильного силового мідного кабелю 4х10 з площею перетину жили 10мм2, вартість якого за 1 метр кабелю становить 135 гривень 00 копійок, а загальна вартість 1798 гривень 65 копійок, та дитячі санки, вартістю 183 гривні 89 копійок, а всього на загальну вартість 1982 гривні 54 копійки, після чого взявши вказані речі вийшли у подвір`я домоволодіння.

Однак ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_6 не вчинили до кінця усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочинного умислу до кінця, з причин, що не залежали від їх волі, оскільки їх злочинні дії були викриті та припинені мешканцями села Новопіль Житомирського району, у зв`язку з чим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не змогли покинути територію вищевказаного домоволодіння з викраденим майном.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми діями які виразились у таємному викраденні чужого майна поєднаного з проникненням у сховище, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України; та діями які виразились у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна поєднаного з проникненням у сховище, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушеннях визнав повністю, та вказав, що дійсно двічі у лютому 2021 року вчиняв крадіжки з ОСОБА_6 з сараю ОСОБА_7 . Викрадені речі, а саме:декілька метрів мідного кабелю та латунні крани після першої крадіжки продали приблизно за 450 грн., та розпорядились коштами на власний розсуд. Під час повторної крадіжки з цього ж сараю, яку вчиняли разом з ОСОБА_6 через декілька днів, їх затримали мешканці с.Новопіль. Щиро розкаявся, вказав, що в подальшому таких дій вчиняти не буде. Заподіяні ним збитки зобов`язується відшкодувати в повному обсязі, моральну шкоди визнає в розмірі 5000 грн.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що ОСОБА_4 у вчинених ним кримінальних правопорушеннях свою вину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення під час проведення досудового розслідування, зобов`язується відшкодувати матеріальну шкоду, визнав заявлений цивільний позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Тому просив суд при призначенні покарання врахувати ці обставини та не позбавляти його волі, призначивши покарання з іспитовим строком на один рік, оскільки не становить суспільної небезпеки для суспільства.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився. На адресу суду 09.06.2021 від нього надійшла позовна заява про відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину та заява, в якій просить підготовче судове засідання та подальші судові засідання проводити без його участі. Цивільний позов поданий ним підтримує та просить його задовольнити. Щодо міри покарання ОСОБА_4 покладається на розсуд суду.
Враховуючи те, що обвинувачений, його захисник, прокурор не оспорюють фактичних обставин справи, суд, встановивши правильне розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність будь-яких сумнівів у добровільності їхніх позицій, заслухавши їх думку та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Також встановлено, що ОСОБА_4 востаннє судимий, 31.07.2017 Кагарлицьким районним судом Київської області за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Покарання відбув. У лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, за місцем проживання будь які характеризуючи відомості про його особу відсутні.

Суд, допитавши обвинуваченого, вислухавши думку захисника та прокурора, дослідивши письмові докази, докази, що характеризують особу обвинуваченого, вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень повністю доведена.

Отже, доказами, дослідженими безпосередньо в судовому засіданні, доведено, що ОСОБА_4 своїми діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна поєднаного з проникненням у сховище, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України; та діями які виразились у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна поєднаного з проникненням у сховище, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого належними, допустимими та достовірними.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.
Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Вирішуючи питання про покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно до ст. 12 КК України, віднесені до категорії тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Варто відмітити, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При визначенні міри покарання ОСОБА_4 суд враховує: суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень; особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем реєстрації; раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, на облікуу лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню доньку, віком 4 роки, а також той факт, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, яке не спричинило тяжких наслідків, готовий нести покарання та відшкодувати матеріальну та моральну шкоду.

У відповідності до ч.1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

З урахуванням наведених обставин, суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, під час вирішення питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 вважає за доцільне призначити покарання відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України, тобто за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначаючи остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань.

Визначаючи ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах, установлених санкцією ч.3 ст.185 КК України, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням на певний строк із покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Визначене обвинуваченому покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні даних про обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69, 69-1 КК України, не встановлено.

У даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 під час досудового розслідування не обирався. Підстав, передбачених ст.177, 178 КПК України для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не убачає.

IV Щодо вирішеного судом цивільного позову, розміру морального відшкодування
09.06.2021 потерпілий ОСОБА_7 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, а саме 960 грн.32 коп майнової шкоди та 5000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що внаслідок крадіжки йому була заподіяна матеріальна шкода на суму 960 грн. 32 коп. вартості викраденого майна: чотирьох жильного силового мідного кабелю, та двох латунних кранів. Крім матеріальних збитків йому була завдана і моральна шкода, яка виразилась у стресі та переживанні за те. Що знову хтось зможе проникнути на територію його домогосподарства, часто прокидається вночі через найменший шум, виходить на вулицю та перевіряє домоволодіння. Це призводить до порушення усталеного способу життя та моральних переживань. Моральну шкоду оцінює в 5000 грн.

Заслухавши думки та пояснення учасників кримінального провадження, з приводу заявлених позовних вимог, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали цивільного позову та додані докази, судом встановлено наступне.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Стаття 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч.1ст.129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до положень ч.3 ст.62 КПК України цивільний відповідач має право визнавати позов повністю чи частково або заперечувати проти нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 р. № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» роз`яснено, що при розгляді позову мають бути наведені докази, якими підтверджується шкода, а також наведені розрахунки сум, що підлягають стягненню.
Розмір матеріальних збитків заподіяних ОСОБА_4 внаслідок вчинення кримінальних правопорушень підтверджуються висновками товарознавчих експертиз від 22.03.2021 №403/646/241-25, та 17.05.2021 №525/1370/21-25.

Відповідно до положень ч.1ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає в тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних, душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, з урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості, ступеня вини особи, що завдала шкоду. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди і не пов`язана із розміром цього відшкодування.

Верховний суд у постанові від 25 серпня 2020 року по справі № 372/3192/18 підкреслив, що сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з тих міркувань, що дійсно внаслідок вчинення двох крадіжок майна з домоволодіння ОСОБА_7 могло призвести до появи відчуття тривоги та страху за власне майно, що виражається в його постійних переживаннях. Втрата сну є наслідком даних переживань та безспірно свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_4 та даним станом ОСОБА_7 . Заявлений розмір моральної шкоди в 5000 гривень суд визнає достатнім та спів розмірним з вчиненими діяннями.

Беручи до уваги наведені норми, а також зважаючи на визнання ОСОБА_4 цивільного позову в повному розмірі суд задовольняє його повністю.

V Рішення щодо речових доказів
Питання про речові докази необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України, у відношенні тих доказів по яким було надано суду відповідні рішення про їх визнання такими.
VІ Процесуальні витрати
З обвинуваченого необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені витрати за залучення експерта в порядку ч. 2 ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 2,7, 100, 124, 128, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 та ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 місяців;

-за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 місяців.

За ч.1 ст.70 КК України визначити остаточне покарання ОСОБА_4 шляхом часткового складання призначених покарань та визначати остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Застосувати до ОСОБА_4 умови ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 місяців.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 (який проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) майнову шкоду в розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень 32 коп. та 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

Скасувати арешт, накладений ухвалами Богунського районного суду Житомирської області 23.02.2021 на металеві кабелі, довжиною 80 метрів, металеві сани, два металеві навісні замки з металевою скобою та металевий лом.
Речові докази у кримінальному провадженні після набрання вироку законної сили, а саме: два металеві навісні замки з металевою скобою повернути власнику ОСОБА_7 , металевий лом знищити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судових товарознавчих експертиз в розмірі 3775 (три тисячі сімсот сімдесят п`ять) гривень 42 копійки.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО