Провадження № 1-кп/537/79/2022
Справа № 537/104/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.03.2022 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.11.2021 року за №0000586, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кременчук Полтавської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, яка не одружена, працює прибиральницею на ПрАТ «Кредмаш», зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,
в с т а н о в и в:
Крюківським районним судом м. Кременчука розглядається кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України по факту, що 21.11.2021 року близько 21 год. 00 хв. у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виникла сварка на ґрунті неприязних відносин, під час якої у ОСОБА_4 виник умисел на протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_6 . Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, ОСОБА_4 взяла кухонний ніж у праву руку та з прямим умислом з достатньо великою силою нанесла ОСОБА_6 цим ножем один удар в область надключичної ділянки справа, чим заподіяла поранення шиї спереду справа з раною над правою ключицею та рановим каналом, який іде справа наліво, дещо зверху вниз та дещо спереду назад, з ушкодженням правого грудино-ключично-соскоподібного м`язу, розсіченням правої загальної сонної артерії, що проникає у верхнє середостіння та в ліву плевральну порожнину з пошкодженням верхньої частки лівої легені, яке ускладнилось гострою крововтратою з малокрів`ям внутрішніх органів, та стосовно живої особи має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, за критерієм небезпеки для життя. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_6 невдовзі помер на місці вчинення злочину. Смерть потерпілого настала внаслідок гострої крововтрати з малокрів`ям внутрішніх органів внаслідок колото-різаного поранення шиї спереду справа з розсіченням правої загальної сонної артерії, що проникає в ліву плевральну порожнину з ушкодженням лівої легені.
Згідно ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Строк дії ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.01.2022 року закінчується 18.03.2022 року.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на 30 діб.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання та просив продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 строк тримання під вартою. В обґрунтування клопотання зазначено, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 є запобігання спробам останньої переховуватися від суду. У разі визнання обвинуваченої винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, обвинувачена ОСОБА_4 з метою ухилення від відбування покарання може ухилитися й від суду. Також метою продовження саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою зазначено запобігання ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення. Оскільки після події ОСОБА_4 зібрала та винесла за межі домоволодіння по АДРЕСА_1 , речові докази речі з плямами крові потерпілого (одіяло, простирадло, жіночий халат, і т.і.), а також знаряддя вчинення злочину кухонний ніж. Зазначені речові докази ОСОБА_4 не лише винесла за межі домоволодіння, а й ретельно приховала, що свідчить про наявність ризику вчинення обвинуваченою у подальшому дій (спроб), спрямованих на знищення, приховування або спотворення інших доказів вчинення кримінального правопорушення. Також метою продовження саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою є запобігання спробам незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Так, свідок ОСОБА_7 , яка вказує на причетність ОСОБА_4 до нанесення ножового поранення потерпілому ОСОБА_6 є близьким родичем обвинуваченої сестрою. Свідок ОСОБА_8 (дружина померлого ОСОБА_6 ), яка також вказує на причетність ОСОБА_4 до нанесення ножового поранення потерпілому, є близьким родичем обвинуваченої племінницею. Окрім того вказані свідки проживають у будинку, власником якого є ОСОБА_4 (будинок по АДРЕСА_1 ), у зв`язку з чим фактично перебувають у матеріальній залежності від обвинуваченої. Враховуючи наявність родинних відносин та матеріальної залежності між обвинуваченою і зазначеними вище свідками, існує велика ймовірність, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 може вплинути на свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з метою зміни останніми показань на свою користь для уникнення нею відповідальності. Підставою продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину проти життя людини, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, а також наявність ризиків, визначених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що обвинувачена ОСОБА_4 може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні. Вказані обставини прямо вказують на необхідність застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення виконання нею процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні. Інші більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати до обвинуваченої ОСОБА_4 оскільки особисте зобов`язання не може запобігти наявним вище перерахованим ризикам, а на адресу прокурора чи суду не надходили письмові звернення осіб, які викликають довіру, з проханням передати ОСОБА_4 на поруки. Домашній арешт не можливо застосувати у зв`язку з тим, що перебуваючи під домашнім арештом, не можливо запобігти ризикам переховування від прокурора чи суду, незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, які проживають в будинку обвинуваченої. У відповідності до п.1 ч. 4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Враховуючи викладене прокурор просив суд продовжити стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою.
Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник адвокат ОСОБА_5 не заперечували щодо продовження відносно обвинуваченої запобіжного заходу тримання під вартою.
Вирішуючи питання щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.11.2021 року щодо підозрюваної ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб 22.11.2021 року до 24 год. 00 хв. 20.01.2022 року. При постановленні ухвали слідчим суддею було встановлено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, щодо ОСОБА_6 .
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.01.2022 року обрано щодо обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 18.01.2022 року по 18.03.2022 року.
Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У відповідності до ст.5 п. «С» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою при провадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, проти життя людини, передбаченому ч.1 ст.115 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.
Суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій, у разі визнання її винуватою вказує на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, вчинення незаконного тиску на свідків, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченої винною в інкримінованому їй злочині, а також відсутність даних про зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у суду відсутні обґрунтовані підстави вважати, що на даний час зникли ризики, передбачені п. 1, п.3 ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані слідчим суддею при застосуванні щодо неї запобіжного заходу тримання під вартою.
Так обвинувачена, в разі звільнення з-під варти, може переховуватися від суду, розуміючи тяжкість покарання за інкримінований злочин, може чинити незаконний вплив на свідків, які є її близькими родичами, матеріально залежні від неї, бо проживають у її будинку, з метою зміни ними показань, на що вказує її поведінка, а саме те, що після події вона заховала речові докази, зокрема речі, заплямовані кров`ю потерпілого, знаряддя злочину ніж, яким було нанесено тілесні ушкодження потерпілому.
Одночасно, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує що обвинувачена вперше притягається до кримінальної відповідальності, є особою похилого віку із задовільним станом здоров`я. Суду не подано відомостей про наявність у обвинуваченої тяжких захворювань, які б унеможливили застосування до неї запобіжного заходу тримання під вартою. Суд враховує, що обвинувачена не одружена, до затримання працювала прибиральницею ПрАТ "Кредмаш", має власне житло, отримане у спадщину, де проживала з сестрою, племінницею та її чоловіком. Разом з тим зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені умисного вбивства чоловіка своєї племінниці, що вказує на можливість застосувати насильство до членів своєї сім`ї та підтверджує наявність вище перелічених ризиків, визначених п.1., п.3 ч.1 ст.177 КПК України.
Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти настання вище перерахованих ризиків, а також не зможуть забезпечити виконання обвинуваченою покладених на нею законом процесуальних обов`язків. Особисте зобов`язання для особи, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи, внаслідок якого настала смерть потерпілого, не може попередити вище вказані ризики, визначені п.1, п.3 ч.1 ст.177 КПК України. До суду не зверталися особи, які викликають довіру, із клопотанням про передачу обвинуваченої ОСОБА_4 на поруки. Домашній арешт неможливо застосувати, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні в своєму будинку злочину проти життя чоловіка своєї племінниці, а на теперішній час в її будинку мешкають свідки злочину її сестра та племінниця.
Згідно положень ст. 183 ч.4 п.1 КПК України , суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування .
За викладених обставин, суд вважає за необхідне продовжити щодо обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Керуючись ст.ст. 176-178, 194, 331, 370-372, 383, 392, 393 КПК України, суд
у х в а л и в:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження щодо обвинуваченої ОСОБА_4 терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити щодо обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 03.03.2022 року по 01.05.2022 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для обвинуваченої, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Повний текст ухвали складений та оголошений 04.03.2022 року о 08 год. 03 хв.

Суддя Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1