справа №619/5448/20
провадження №1-в/619/25/22
Ухвала
21 лютого 2022 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання Щастинського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Луганській області відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Антрацит Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
про інші питання та всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку,
До суду надійшло клопотання, у якому Щастинський районний сектор № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Луганській області просить суд вирішити питання щодо уточнення виконання вироку у частині позбавлення права обіймати керівні посади та займатися діяльністю пов`язаною з веденням господарською діяльністю строком на 3 (три) роки. У обґрунтування клопотання зазначено, що 25.01.2022 Щастинським районним сектором № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Луганській області отримано до виконання розпорядження про виконання вироку від 18.12.2020 Дергачівського районного суду Харківської області, що набрав законної сили, відносно засудженого ОСОБА_5 , згідно даним якого останнього засуджено за частиною 2 статті 332 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади та займатися діяльністю пов`язаною з веденням господарської діяльністю, у відповідність до ст. 75 КК України звільнений від відбування основного та додаткового покарання з іспитовим строком. 21.12.2020 ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області внесені уточнення до вироку від 18.12.2020 щодо строку позбавленням права обіймати керівні посади та займатися діяльністю пов`язаною з ведення господарської діяльності.
У судове засідання засуджений та представник Харківського районного відділу № 3 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області не з`явилися.
Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Враховуючи, що судом не визнавалася обов`язковою явка засудженого та представника Щастинського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Луганській області, суд вважає можливим розглянути клопотання без їх участі.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що вимоги клопотання стосуються суті вироку, а не його виконання.
Дослідивши клопотання з доданими доказами, вислухавши думку прокурора, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на таке.
Згідно положень ст. ст. 537, 539 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати різні питання щодо призначеного покарання, у тому числі, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку за клопотанням органу чи установи виконання покарання, у судовому засіданні.
До питань про будь-які сумніви і протиріччя, які виникають при виконанні вироку, відносяться: а) про уточнення посади чи виду діяльності, якщо при призначенні покарання (основного або додаткового) у вигляді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю допущено неточні, неконкретні формулювання; б) про усунення суперечностей і неточностей при написанні прізвища, імені, по батькові чи інших біографічних даних засудженого; в) про усунення описок та арифметичних помилок, коли вони очевидні і виправлення їх не стосується суті вироку і не тягне погіршення становища засудженого тощо.
Під час виконання вироків суд, який їх ухвалив, вправі вирішувати й питання, що виникають внаслідок недоліків вироків, а також питання, що виникли в процесі виконання вироків, зокрема: про звільнення з-під варти особи, засудженої до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, якщо підсудний був під вартою, і суд не вирішив питання про зміну запобіжного заходу; про застосування закону про амністію, якщо його застосування є обов`язковим, і суд при постановленні вироку не обговорив цього питання; про зарахування досудового тримання особи під вартою в строк відбування покарання, якщо таке зарахування не проведено судом або допущена неточність при його обчисленні; про поновлення в правах особи, обмежених під час кримінального провадження, якщо таке поновлення не було зроблено судом при ухваленні виправдувального вироку; про скасування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо вони не були скасовані судом при ухваленні виправдувального вироку; про долю речових доказів і документів, якщо їх не вирішено вироком суду; про заходи піклування про неповнолітніх, непрацездатних і збереження майна засудженого, якщо у вироку немає такого рішення, тощо.
Наведений перелік питань про будь-які сумніви і суперечності, недоліки, допущені судом при ухваленні вироків, а також питань, що виникають в процесі виконання вироків, які належить вирішувати суду під час виконання вироків, не є вичерпним.
Але слід мати на увазі, що під час виконання вироків суд може вирішувати лише ті питання, які не стосуються суті вироку і не тягнуть погіршення становища засудженого, якщо таке погіршення становища прямо не передбачено в законі.
Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 18 грудня 2021 року затверджено Угоду від 17 грудня 2020 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Дергачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 та останнього визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади та займатися діяльністю пов`язаною з веденням господарської діяльності. У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 а від відбування основного та додаткового покарання з іспитовим строком на три роки.

Ухвалою суду від 21.12.2020 викладено п. 2 резолютивної частини зазначеного вище вироку в такій редакції: « ОСОБА_4 а визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади та займатися діяльністю пов`язаною з веденням господарської діяльності на три роки».

При цьому, за змістом ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Санкція ч. 2 ст. 332 КК України передбачає основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років та обов`язкове додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

При цьому, звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за ст. 75 КК України не допускається.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №761/22398/17.

Однією з гарантій забезпечення правової визначеності, елементом стабільності судового рішення та його законної сили є його незмінність. Суд, який ухвалив (постановив) рішення, після його проголошення, не має права його змінити або скасувати. Допущені в судовому рішенні помилки, внаслідок яких воно стає незаконним і необґрунтованим, виступають підставою для зміни і скасування рішення в апеляційному і касаційному порядку та у зв`язку з нововиявленими обставинами. Таким чином, з моменту винесення вироку суд, що його ухвалив, не вправі вносити у нього будь-які зміни, що коливають його сутність, а також відміняти власне рішення, змінювати обставини справи, мотиви прийнятого рішення, доповнювати або модифікувати їх. Виключенням з цього правила є виправлення описок і очевидних арифметичних помилок, які здійснюються судом, що його постановив незалежно від набрання законної сили цим рішенням. Якщо після оголошення вироку суд дійде висновку про те, що постановлене ним рішення не є правомірним, навіть у цьому випадку він не має права самостійно скасувати або змінити його. За загальним правилом, вирок може бути переглянутий по суті тільки судом вищої інстанції. Тобто, вимога про незмінність рішення по суті перш за все звернена до самого суду, який прийняв рішення.

Встановлено, що вирок суду по суті учасниками кримінального провадження в апеляційному порядку не оскаржувався. Хоч у даний час, вирок набрав законної сили та звернутий до виконання, однак не виключається можливість його апеляційного оскарження за апеляційною скаргою з клопотанням про поновлення строку на оскарження.

Враховуючи викладене та керуючись статями 537, 539 КПК України, суд
постановив:
У задоволенні клопотання Щастинського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Луганській області відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1