У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000462 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 травня 2021 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берізки Кривоозерського району Миколаївської області, українця, громадянина України, не працюючого, що має середню спеціальну освіту, розлученого, малолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6
( в режимі відеоконференції з Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської області)
обвинувачений ОСОБА_5
потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8
встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ст.126-1 КК України у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

Короткий зміст заперечень на апеляційну скаргу.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілі просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, вирок суду без змін.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи висновків суду щодо доведеності його вини, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, вважає призначене покарання занадто суворим, що не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Зауважує, що суд не звернув увагу на те, що він визнав себе винним за всіма пунктами висунутого йому обвинувачення та просив не позбавляти його волі. Вважає, що в суду були всі законні підстави застосувати до нього положення ст. 75 КК України.

Узагальнені доводи заперечення на апеляційну скаргу.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілі зауважують, що судом при призначенні покарання ОСОБА_5 враховано дані про його особу, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення те, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного кримінального правопорушення.

Вважають, що покарання призначене обвинуваченому, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Вказують, що переконливих доводів які б спростували висновки суду щодо призначеного покарання, ОСОБА_5 в апеляційній скарзі не навів.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 28.09.2020 року близько 19:30 год. ОСОБА_5 , перебував у будинку своєї колишньої дружини та доньки, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , куди прийшов для того, щоб забрати свої особисті речі. В цей же час, маючи прямий умисел спрямований на вчинення домашнього насильства відносно своєї колишньої дружини та доньки - ОСОБА_5 , вчинив суперечку з ними, в ході якої почав у грубій формі словесно ображати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , незважаючи на те, що своїми протиправними діями може їх налякати та спричинити психологічну травму. В ході словесної сварки ОСОБА_5 вирішив вимкнути світло в будинку, та через деякий час увімкнувши, останній помітивши мобільний телефон у руках своєї доньки ОСОБА_8 , обурився, внаслідок чого відштовхнув доньку рукою, в результаті чого ОСОБА_8 вдарилась плечем в двері. Продовжуючи вчиняти домашнє насильство ОСОБА_5 умисно наніс один удар кулаком руки в ліве плече доньки, та відштовхнув рукою, в результаті чого ОСОБА_8 опинилась на диванні в положенні лежачи, а ОСОБА_5 в цей час тримав та стискав руки доньки, не даючи їй можливості вільно рухатись, спричиняючи тим самим ОСОБА_8 фізичного страждання. В результаті вищевказаних дій потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця лівого плеча, лівого колінного суглобу, садно правої кісті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Продовжуючи свої злочинні дії направлені на вчинення домашнього насильства ОСОБА_5 помітив, що на захист доньки ОСОБА_8 стала матір ОСОБА_7 . Та в цей час, ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, на ґрунті неприязних відносин, почав наносити серію ударів кулаком правої та лівої руки по голові та тулубу, однак ОСОБА_7 постійно прикривалась руками, та дані удари попадали по рукам ОСОБА_7 . В результаті вищевказаний дій потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців кінцівок та синця правої підключичної області, які відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо колишньої дружини та доньки, з якими винний перебував у сімейних відносинах, що призводить до фізичних, психологічних страждань, розладів здоров`я, та погіршення якості життя потерпілої особи.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, думку потерпілих та прокурора, які просилив вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду першої інстанції, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку. Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 126-1 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного йому покарання в зв`язку з його суворістю, то апеляційний суд вважає їх неприйнятними.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65, 66, 67 КК України, урахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке хоча і не є тяжким злочином, однак має значну суспільну небезпеку, оскільки, вчинений стосовно осіб, що знаходяться в близьких відносинах з обвинуваченим. Судом також враховані відомості щодо особи обвинуваченого, який на обліку у психоневрологічному та психонаркологічному диспансерах не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено. З урахуванням того, що ОСОБА_5 вже засуджувався за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання у виді обмеження волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, через його суворість, апеляційний суд не вбачає.

Крім того, посилання обвинуваченого на повне визнання вини та прохання не позбавляти його волі, як на підставу для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, є неприйнятними, оскільки, зазначені обставини, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку та призначені обвинуваченому покарання в межах санкції статті закону за якою його визнано винним.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до положень ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Між тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, даний злочин обвинувачений вчинив із застосуванням домашнього насильства стосовно колишньої дружини та доньки. Крім того, ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного кримінального правопорушення.

Зазначені обставини свідчать про високий рівень ризику вчинення ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень та його стійку антисоціальну поведінку, а тому його виправлення без обмеження волі є неможливим.

Крім того, апеляційній суд враховує й думку потерпілих, які вважали призначене покарання судом першої інстанції, правильним та достатнім.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 травня 2021 року стосовно ОСОБА_5 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді