УХВАЛА
Іменем України

18.08.2021 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання про арешт майна, внесене дізнавачем СД Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 в кримінальному провадженні за №0001809 від 10.08.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, та додані до нього матеріали,-
ВСТАНОВИВ:
Дізнавач звернулась з клопотанням, в якому просить накласти арешт на автомобіль марки «BMW 318», коричневого кольору, з він кодом « НОМЕР_1 » ,1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, « НОМЕР_3 ».
У клопотанні вказано, що проведеним досудовим розслідуванням встановлено, 09.08.2021 року, о 18-10 год. за адресою м. Житомир, вул. Вітрука, 57, за порушення Правил дорожнього руху, було зупинено автомобіль «BMW 318» ДНЗ НОМЕР_4 , в ході перевірки документів, працівниками УПП було виявлено що свідотство про реєстрацію транспортного засобу має ознаки підробки, а саме шрифт не відповідає встановленому зразку, а також в ході звірки номерів шассі та агрегатів було виявлено їх невідповідність з записами в реєстраційних документах.
В ході огляду місця події 09.08.2021 за адресою м. Житомир вул. Вітрука,55, було вилучено автомобіль «BMW 318», коричневого кольору, з він кодом « НОМЕР_1 » ,1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія « НОМЕР_3 »
В обгрунтування клопотання дізнавач послався на те, що автомобіль та свідоцтва мають значення речового доказу, можуть бути об`єктом вчинення кримінального правопорушення, у разі повернення вилучених речей, у законному володінні якої вони перебувають, може призвести до знищення, перетворення,відчуження, а також можливість використання, як доказів відомостей, що містяться в даних речах та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цього майна, тому у слідства виникла необхідність в накладенні арешту на вилучене майно з метою недопущення їх відчуження, розпорядження та користування.

В судові засідання 12.08.2021 року та 18.02.2021 року дізнавач ОСОБА_3 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про проведення розгляду справи без його участі.
Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються підчас кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою
Згідно п. 1-3 ч. 1 ст. 171 КПК України в клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Встановлено, що судове розслідування у кримінальному провадженні №0001809 від 10.08.2021 року здійснюється за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, а саме по факту підробки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, за твердженням дізнавача та прокурора у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу шрифт не відповідає встановленому зразку.
Проте, до клопотання не долучено жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на обґрунтовану підозру вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
Дізнавачем не обґрунтовано, з урахуванням положень статті 98 КПК України, яке значення для кримінального провадження має вилучений автомобіль марки «BMW 318», коричневого кольору, з він кодом « НОМЕР_1 » ,1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 . Так само, як і не доведено доказів які вказують на невідповідності шрифту у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.
Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Отже, дізнавач повинен обґрунтувати та довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилається, як на підставу та мету для накладення арешту проте, останній в судове засідання не з`явився.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення не доведено достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч . 1 ст. 358 КК України, не доведено можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні та потреби кримінального провадження у накладенні арешту на вилучене майно, а тому слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог клопотання.
За правилами статті ч. 3 ст. 169 КПК України слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання дізнавача СД Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 в кримінальному провадженні за №0001809 від 10.08.2021 року, про накладення арешту на майно відмовити.
Копію ухвали направити дізнавача СД Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_3 .
Дізнавач, після отримання судового рішення про відмову в задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинен негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1