справа № 361/8159/20
провадження № 1-кп/361/540/21
УХВАЛА
04 листопада 2021 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря прокурора обвинувачених: захисника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду укримінальному провадженні № 0002577 від 10 жовтня 2020 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою обвинувачених:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Шабатівка Монастирищенського району Черкаської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Тарасівка Олександрійського району Кіровоградської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , жителя АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в :
У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області на розгляді перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 усудовому засіданні подав клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, який закінчується 07 листопада 2021 року, мотивуючи тим, що останні обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, санкція якої передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, та існуванням ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що обвинувачені, будучи обізнаними щодо міри покарання, яка їм загрожує у разі визнання їх винуватими, можуть переховуватися від суду. Крім цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків не мають, є уродженцями відповідно Черкаської і Кіровоградської областей, їх нічого не тримає у місті Бровари та Броварському районі Київської області, обвинувачені можуть покинути межі міста Бровари та Броварського району, що унеможливить виконання ними завдань кримінального провадження. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не мають постійного джерела заробітку, тому без продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перебуваючи на волі, вони зможуть вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Прокурор вказував на те, що зібрані в ході досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність обвинувачених до вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення.

Прокурор вважає, що більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під ватрою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд провести розгляд справи за її відсутності, претензій морального та матеріального характеру до обвинувачених вона не має. Подану нею раніше заяву про відмову від позову до обвинуваченого ОСОБА_5 , у зв`язку з відшкодуванням родичами останнього завданої їй шкоди, та залишення без розгляду позову в частині вимог до ОСОБА_4 підтримує.

Обвинувачений ОСОБА_4 у суді проти задоволення клопотання прокурора та продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, просив суд змінити йому запобіжний захід на більш м`який, зокрема, на домашній арешт у певний період доби, вказуючи на те, що у вчиненому він розкаюється, уже тривалий час перебуває під вартою, його матір тяжко хворіє та потребує від нього підтримки.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора та продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою категорично заперечувала, посилаючись на те, що наведені прокурором у клопотанні ризики є недоведеними.

19 жовтня 2021 року захисник ОСОБА_6 подала до суду клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби за зареєстрованим місцем його проживання, а саме: заборонити йому залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , у період з 22.00 год. до 06.00 год. наступного дня, та звільнити ОСОБА_5 з-під варти.

В обґрунтування даного клопотання зазначала, що 13 липня 2021 року у ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_7 повідомила суду, що 06 травня 2021 року вона отримала від ОСОБА_8 , родича обвинуваченого ОСОБА_5 , грошові кошти в розмірі 1000 доларів США в якості відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної їй ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні. 18 травня 2021 року вона подала до суду письмову заяву про те, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_5 не має та не буде мати їх у подальшому, просила суд призначити йому міру покарання не пов`язану із позбавленням його волі. При призначенні ОСОБА_5 покарання просила суд врахувати те, що останній вибачився перед нею, відшкодував у повному обсязі моральну та матеріальну шкоду, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Стороною захисту суду було надано розписку потерпілої ОСОБА_7 про отримання нею коштів у рахунок відшкодування шкоди.

Захисник вказувала на те, що стороною обвинувачення не доведено того, що на даний час ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився, не наведено конкретних обставин того, що з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_5 під вартою. Також прокурором не обґрунтовано неможливості застосування альтернативних заходів забезпечення явки обвинуваченого до суду. Звертала увагу суду на те, що відповідно до усталеної судової практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, сама по собі не може бути виправданням тривалих періодів тримання особи під вартою. Суд при вирішенні питання щодо залишення обвинуваченого під вартою зобов`язаний з`ясувати можливість застосування альтернативних заходів забезпечення явки обвинуваченого до суду.

Зазначений прокурором у клопотанні ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що нібито обвинувачений ОСОБА_5 може вчинити інші кримінальні правопорушення, теж не доведений, оскільки ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра він не перебуває.

29 вересня 2021 року матері обвинуваченого ОСОБА_9 повторно було встановлено онкологічний діагноз Злоякісне утворення бронхів та легенів, що підтверджується медичною документацією, вона потребує моральної та матеріальної підтримки від сина.

Захисник вважає, що на даний час доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою немає, більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби за зареєстрованим місцем його проживання в повній мірі забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період з 22.00 год. до 06.00 год. наступного дня в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 та виконання ним покладених на нього судом процесуальних обов`язків, він також зможе працювати та допомагати матеріально своїй тяжко хворій матері.

Прокурор ОСОБА_3 у суді проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_6 та зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу на домашній арешт у певний період доби заперечував, вважає, що відшкодування родичами обвинуваченого потерплій завданої шкоди не може бути підтвердженням того, що відносно ОСОБА_5 відпали існувати ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_6 підтримав повністю, вказуючи, що ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності притягується вперше, він уже більше року перебуває під вартою, у вчиненому розкаюється.

Вислухавши думку учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід. Суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

12 жовтня 2020 року ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. З цього часу обвинуваченим постійно продовжувався строк тримання під вартою.

09 вересня 2021 року ухвалою суду обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання їх під вартою строком на 60 днів по 07 листопада 2021 року, обґрунтовуючи існуванням ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені судом під час обрання та продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено право кожного на свободу та особисту недоторканність; заборону позбавлення свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні № 7-р/2019 від 25 червня 2019 року дійшов висновку, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України; обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду.

За змістом ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

У ч. 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у суді клопотання прокурора щодо продовження йому строку тримання під вартою підтримав, наявність наведених прокурором ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що встановлені судом під час обрання та продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не заперечував, що зумовлює продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Згідно із п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 31 липня 2000 року у справі Єчюс проти Литви та від 16 грудня 2010 року у справі Боротюк проти України вказував на те, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Сама тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 21 квітня 2011 року у справі Нечипорук та Йонкало проти України зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу.

У рішенні від 11 липня 2006 року у справі Бойченко проти Молдови Європейський суд з прав людини зазначив, що одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою.

Неможливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 для забезпечення належної його процесуальної поведінки більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, прокурором у суді не доведено, враховуючи наведені у клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 обставини, зокрема, відшкодування майнової та моральної шкоди потерпілій ОСОБА_7 , відсутність у неї будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 , той факт, що він вибачився перед потерпілою, яка просила не позбавляти його волі, тяжку онкологічну хворобу матері ОСОБА_5 , необхідність її підтримки сином як морально, так і матеріально, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволенню не підлягає.

Суд вважає необхідним задовольнити клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 та змінити ОСОБА_5 запобіжний захід на більш м`який.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Доводи прокурора щодо обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, що не може бути перевірено судом на даній стадії процесу, враховуючи санкцію ч. 2 ст. 187 КК України, яка передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, є підставою для застосування до ОСОБА_5 заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді домашнього арешту без використання електронних засобів контролю у нічний час доби з 22.00 год. до 06.00 год. строком на два місяці, що буде достатнім для дотримання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків під час судового розгляду та запобігання наявним ризикам.
На виконання вимог ч. ч. 4, 5 ст. 181 КПК України орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 177, 181, 183, 194, 331, 369, 372, 376 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_4 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 02 січня 2022 року та утримувати його в Державній установі Київський слідчий ізолятор Міністерства юстиції України.

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну йому запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту у певний період доби без використання електронних засобів контролю задовольнити.

Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби без використання електронних засобів контролю.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Тарасівка Олександрійського району Кіровоградської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби без використання електронних засобів контролю строком на два місяці по 04 січня 2022 року, негайно звільнивши його з-під варти в залі суду.

Покласти на ОСОБА_5 протягом дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби наступні процесуальні обов`язки:

заборонити ОСОБА_5 у нічний час доби у період з 22.00 год. до 06.00 год. наступного дня залишати зареєстроване місце його проживання за адресою: АДРЕСА_3 ;

зобов`язати ОСОБА_5 з`являтися до Броварського міськрайонного суду Київської області за кожною офіційною вимогою, у разі неможливості явки обвинуваченого до суду через поважні причини завчасно повідомляти про це суд;

зобов`язати ОСОБА_5 негайно повідомляти Броварський міськрайонний суд Київської області про зміну ним свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 вимоги ч. 4 ст. 181 КПК України щодо необхідності негайної постановки його на облік в органах Національної поліції.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора в кримінальному провадженні № 0002577 від 10 жовтня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1