Провадження № 11-кп/4820/431/21
Справа № 675/349/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2021 року,-

В с т а н о в и л а :
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2021 року залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому відсутні підстави для заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі.

Не погоджуючись з ухвалою суду засуджений подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строк, у зв`язку із відбуттям покарання звільнити його із зали суду.

Вважає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

Засуджений вказує, що він не звертався до суду із клопотанням про застосування до нього ст.. 82 КК України, так як це не передбачено, а спосіб застосування до нього президентського помилування взагалі не підлягає розгляду у судовому порядку, констатує сам факт відсутності взагалі в Україні будь-яких норм прав та механізму застосування до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі заміни покарання на позбавлення волі, звільнення з місць позбавлення волі, а тому він керувався ст.. 28 Конституції України, ст.. З Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод та рішення Європейського Суду як джерела права.

Заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника на підтримання доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти поданої апеляційної скарги засудженого, вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався в повному обсязі.
Встановлено, що вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2003 року ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за п.п.4, 6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.186, 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.
Ухвалою Верховного Суду України від 17 лютого 2004 року вирок щодо ОСОБА_8 змінено. Виключено кваліфікацію його дії за п.4 ч.2 ст.115 КК України як зайву; ухвалено вважати його засудженим за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.186, 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла. В решті вирок залишено без змін.
З положень ч.1 ст. 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.
Відповідно до п. 3 ч.4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким щодо осіб, засуджених за вчинення особливо тяжких злочинів, можливе за умови відбуття ним не менше двох третин строку покарання, такий строк визначається при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 63 КК України.
Покарання ж у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.
Відповідно до ст. 64 ч. 1 КК України довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не знайде можливим застосувати покарання у виді позбавлення волі на певний строк. При цьому, довічний характер даного покарання не є абсолютним, оскільки у передбачених законом випадках можлива його заміна іншим видом покарання.
Ч.2 ст. 87 КК України встановлено, що актом помилування Президента України може бути здійснена заміна засудженій особі до довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років стосовно індивідуально визначеної особи, а згідно ст. 151 ч. 7 КВК України, засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.
Суд першої інстанції проаналізувавши норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що чинне законодавство України передбачає можливість заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, лише шляхом помилування засудженого, а заміна невідбутої частини покарання більш м`яким поширюється лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі не може бути застосована.
Відтак, доводи в апеляційній скарзі засудженого, що продовження відбування ним довічного позбавлення волі суперечить нормам Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не можуть бути враховані.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц (п. 36) звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України. У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст.3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§194).
Однак, на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому на даний час відсутні підстави для заміни судом призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, про що вірно було зазначено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі. Чинним законодавством передбачено можливість подання засудженим до довічного позбавлення волі клопотання про помилування, відтак доводи апеляційної скарги щодо відсутності в кримінальному законі можливості заміни довічного позбавлення волі не можуть бути враховані.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для зміни чи скасування судового рішення немає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2021 року про залишення без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк - залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді