Справа № 153/890/21
Провадження №11-кп/801/160/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
представника цивільного позивача ОСОБА_11 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань№0000053 від 20.04.2021,

про обвинувачення ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Русава Ямпільського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, працюючого оператором в ТОВ «ОККО-ДРАЙВ» АЗС №ВН25, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей 8 та 2 років, інвалідності немає, громадянина України, раніше не судимого,
- у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.240 КК України,

про обвинувачення ОСОБА_13 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Русава Ямпільського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_2 , з повною середньою освітою, працюючого оператором в СО «Ямпільські електричні мережі» АТ «Вінницяобленерго» на посаді електромонтера експлуатації розподільних мереж, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей - 9 та 1 року, інвалідності немає, громадянина України, раніше не судимого,
- у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.240 КК України,

та про обвинувачення ОСОБА_14 , який народився 1970 року у травні місяці 30 числа у селі Русава Ямпільського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_3 , з неповною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, інвалідності немає, громадянина України, раніше не судимого,
- у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.240 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ямпільського відділу Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_15 на ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 23.11.2021, якою кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000053 від 20 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.2 ст.28, ч.2 ст.240 КК України - закрито на підставі п.6 ч.1 ст.284 КК України.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно обвинувального акта що надійшов до суду, відповідно до ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
Згідно із ст.4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» - природні ресурси України є власністю Українського народу. Громадяни України мають право користуватися природними ресурсами України відповідно до цього та інших законів.
Стаття 19 Кодексу України про надра визначає, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу, який у відповідності до п.4 Постанови КМУ №59 від 27.01.1995 року «Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів» може надаватися підприємствам, установам, організаціям, а також громадянам України лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр, а також затвердженого в установленому порядку проекту розробки родовища корисних копалин або будівництва гірничодобувного об`єкта чи підземної споруди, не пов`язаної з видобуванням корисних копалин.
В порушення вказаних вимог, обвинувачений ОСОБА_7 , достовірно знаючи про відсутність у нього необхідних для користування надрами та видобування корисних копалин спеціального дозволу гірничого відводу, а також будь-яких інших передбачених законодавством дозволів, здійснив незаконне видобування каменю пісковику, який відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 №827 та відомостей Держгеонадр України, належить до корисних копалин загальнодержавного значення.
Зокрема, обвинувачений ОСОБА_7 у період часу із 04:07 по 08:25 годину 20.04.2021 діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно із обвинуваченими ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з корисливою метою, на території недіючого кар`єру поблизу річки Русава, яка протікає через село Русава Могилів-Подільського району Вінницької області, за допомогою ломів, металевих клинків, молотків, бензинової коси із алмазним диском, шляхом відколювання та відривання від основного шару корисної копалини, незаконно видобули каменю пісковику, об`ємом 1,7227 метра кубічних.
Згідно висновку експерта №610/21-23 від 14.05.2021 за результатами проведення інженерно-екологічної експертизи, розмір відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами, станом на 20.04.2021, становить 7297,36 грн.
Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.240 КК України, тобто незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
Згідно із ст.4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» - природні ресурси України є власністю Українського народу. Громадяни України мають право користуватися природними ресурсами України відповідно до цього та інших законів.
Стаття 19 Кодексу України про надра визначає, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу, який у відповідності до п.4 Постанови КМУ №59 від 27.01.1995 року «Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів» може надаватися підприємствам, установам, організаціям, а також громадянам України лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр, а також затвердженого в установленому порядку проекту розробки родовища корисних копалин або будівництва гірничодобувного об`єкта чи підземної споруди, не пов`язаної з видобуванням корисних копалин.
В порушення вказаних вимог, обвинувачений ОСОБА_8 , достовірно знаючи про відсутність у нього необхідних для користування надрами та видобування корисних копалин спеціального дозволу гірничого відводу, а також будь-яких інших передбачених законодавством дозволів, здійснив незаконне видобування каменю пісковику, який відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 №827 та відомостей Держгеонадр України, належить до корисних копалин загальнодержавного значення.
Зокрема, обвинувачений ОСОБА_8 у період часу із 04:07 по 08:25 годину 20.04.2021 діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно із обвинуваченими ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з корисливою метою, на території недіючого кар`єру поблизу річки Русава, яка протікає через село Русава Могилів-Подільського району Вінницької області, за допомогою ломів, металевих клинків, молотків, бензинової коси із алмазним диском, шляхом відколювання та відривання від основного шару корисної копалини, незаконно видобули каменю пісковику, об`ємом 1,7227 метра кубічних.
Згідно висновку експерта №610/21-23 від 14.05.2021 за результатами проведення інженерно-екологічної експертизи, розмір відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами, станом на 20.04.2021, становить 7297,36 грн.
Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.240 КК України, тобто незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
Згідно із ст.4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» - природні ресурси України є власністю Українського народу. Громадяни України мають право користуватися природними ресурсами України відповідно до цього та інших законів.
Стаття 19 Кодексу України про надра визначає, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу, який у відповідності до п.4 Постанови КМУ №59 від 27.01.1995 року «Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів» може надаватися підприємствам, установам, організаціям, а також громадянам України лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр, а також затвердженого в установленому порядку проекту розробки родовища корисних копалин або будівництва гірничодобувного об`єкта чи підземної споруди, не пов`язаної з видобуванням корисних копалин.
В порушення вказаних вимог, обвинувачений ОСОБА_9 , достовірно знаючи про відсутність у нього необхідних для користування надрами та видобування корисних копалин спеціального дозволу гірничого відводу, а також будь-яких інших передбачених законодавством дозволів, здійснив незаконне видобування каменю пісковику, який відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 №827 та відомостей Держгеонадр України, належить до корисних копалин загальнодержавного значення.
Зокрема, обвинувачений ОСОБА_9 у період часу із 04:07 по 08:25 годину 20.04.2021 діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно із обвинуваченими ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з корисливою метою, на території недіючого кар`єру поблизу річки Русава, яка протікає через село Русава Могилів-Подільського району Вінницької області, за допомогою ломів, металевих клинків, молотків, бензинової коси із алмазним диском, шляхом відколювання та відривання від основного шару корисної копалини, незаконно видобули каменю пісковику, об`ємом 1,7227 метра кубічних.
Згідно висновку експерта №610/21-23 від 14.05.2021 за результатами проведення інженерно-екологічної експертизи, розмір відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами, станом на 20.04.2021, становить 7297,36 грн.
Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.240 КК України, тобто незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення вчинене за попередньою змовою групою осіб.

23 листопада 2021 року захисником адвокатом ОСОБА_10 заявлено клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підставі п.6 ч.1 ст.284 КПК України. У своєму клопотанні захисник адвокат ОСОБА_10 вказав, що дане кримінальне провадження №0000053 від 20.04.2021 підлягає закриттю на підставі п.6 ч.1 ст.284 КПК України. Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачуються в тім, що достовірно знаючи про відсутність у них необхідних для користування надрами та видобування корисних копалин спеціального дозволу гірничого відводу, а також будь-яких інших передбачених законодавством дозволів, здійснили незаконне видобування каменю пісковику, який відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 №827 та відомостей Держгеонадр України, належить до корисних копалин загальнодержавного значення.
Проте, як вбачається із матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , уповноваженим органом (посадовими особами) за порушення законів (ст.19 Кодексу України «Про надра»), які описані у фабулі обвинувачення в обвинувальному акті, уже притягалися до адміністративної відповідальності за ст.47 КУпАП (свавільне користування надрами), та відбули адміністративне покарання сплативши адміністративний штраф, що документально доказами підтверджується.
Так, 20.04.2021 відносно ОСОБА_8 складено протокол про адміністративне правопорушення №013345 за ст.47 КУпАП у тім, що він 08.04.2021 о 08 год. 20 хв. здійснив самовільне користування надрами для видобування пісковику у кар`єрі, який розташований на південній околиці с.Русава на відстані орієнтовно 300 м. від річки Русава за відсутності спеціального дозволу на користування надрами; видобування здійснювалося із використанням молота, металевих клинків та лома; біля місця видобування виявлено орієнтовно 0,2 м3 пісковику у вигляді бутового каменю; цим порушено права державної власності на надра, що є порушенням ч.1 ст.19 Кодексу України «Про надра».
26.04.2021 постановою про накладення адміністративного стягнення №08/025 Державної екологічної інспекції у Вінницькій області ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.47 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Як зазначено у цій постанові, вона набрала законної сили 06.05.2021.
Згідно квитанції №0.0..1 від 12.05.2021 ОСОБА_8 сплатив штраф у сумі 510 грн., тобто фактично відбув адміністративне покарання за ст.47 КУпАП накладене на нього постановою про накладення адміністративного стягнення №08/025 від 26.04.2021.
Так, 20.04.2021 відносно ОСОБА_7 складено протокол про адміністративне правопорушення №013404 за ст.47 КУпАП у тім, що він 20.04.2021 о 08 год. 20 хв. здійснив самовільне користування надрами для видобування пісковику у кар`єрі, який розташований на південній околиці с. Русава на відстані орієнтовно 300 м. від річки Русава за відсутності спеціального дозволу на користування надрами; видобування здійснювалося із використанням молота, металевих клинків та лома; біля місця видобування виявлено орієнтовно 0,2 м3 пісковику у вигляді бутового каменю; цим порушено права державної власності на надра, що є порушенням ч.1 ст.19 Кодексу України «Про надра».
26.04.2021 постановою про накладення адміністративного стягнення №08/024 Державної екологічної інспекції у Вінницькій області ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.47 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Як зазначено у цій постанові, вона набрала законної сили 07.05.2021.
Згідно квитанції №0.0..1 від 12.05.2021 ОСОБА_7 сплатив штраф у сумі 510 грн., тобто фактично відбув адміністративне покарання за ст.47 КУпАП накладене на нього постановою про накладення адміністративного стягнення №08/024 від 26.04.2021.
Так 20.04.2021 відносно ОСОБА_9 складено протокол про адміністративне правопорушення №013346 за ст.47 КУпАП у тім, що він 20.04.2021 о 08 год. 20 хв. здійснив самовільне користування надрами для видобування пісковику у кар`єрі, який розташований на південній околиці с. Русава на відстані орієнтовно 300 м. від річки Русава за відсутності спеціального дозволу на користування надрами; видобування здійснювалося із використанням молота, металевих клинків та лома; біля місця видобування виявлено орієнтовно 0,2 м3 пісковику у вигляді бутового каменю; цим порушено права державної власності на надра, що є порушенням ч.1 ст.19 Кодексу України «Про надра».
26.04.2021 постановою про накладення адміністративного стягнення №08/031 Державної екологічної інспекції у Вінницькій області ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.47 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Як зазначено у цій постанові, вона набрала законної сили 06.05.2021.
Згідно квитанції №0.0..1 від 21.05.2021 ОСОБА_9 сплатив штраф у сумі 340 грн., тобто фактично відбув адміністративне покарання за ст.47 КУпАП накладене на нього постановою про накладення адміністративного стягнення №08/031 від 26.04.2021.
Подальше скасування Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області постанов у справі про адміністративні правопорушення після порушення кримінального провадження №0000053 від 20.04.2021 не призвело до того, що останнє провадження почало відповідати принципу nebis in idem, оскільки ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вже були притягнуті до адміністративної відповідальності за порушення вимог статті 19 Кодексу України «Про надра» і відбули адміністративне покарання сплативши призначений уповноваженим органом (посадовою особою) адміністративний штраф.
Вказаним кримінальним провадженням органи досудового слідства та прокуратури фактично продублювали кримінальне провадження, які стосувалися одних і тих самих фактів, за які ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 понесли покарання адміністративного характеру. Тобто, вбачається, що факти які двічі призвели до притягнення ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 до відповідальності (адміністративної та кримінальної), були нерозривно пов`язані між собою та по своїй суті стосувалися тих самих фактів, які уже були розглянуті у вищезазначених справах про адміністративні правопорушення та ці особи понесли покарання сплативши штраф. Таким чином, притягнення та покарання двічі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за одне і теж саме правопорушення, відповідно до усталеної прецедентної практики ЄСПЛ є порушенням ст.4 Протоколу №7 до Конвенції. Таким чином, просив закрити кримінальне провадження №0000053 від 20.04.2021 відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.2 ст.28, ч.2 ст.240 КК України на підставі п.6 ч.1 ст.284 КПК України. Заявлений цивільний позов просив залишити без розгляду.
Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали клопотання свого захисника адвоката ОСОБА_10 , просять суд його задовольнити.
Прокурор щодо заявленого клопотання зазначив, що у цьому кримінальному провадженні відсутній вирок по цьому самому обвинуваченні щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , який набрав законної сили, а також відсутня ухвала суду про закриття кримінального провадження по цьому самому обвинуваченні. Постанови про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 скасовані, і вони вважаються такими, що не притягувалися до адміністративної відповідальності за ст.47 КУпАП. Таким чином, відсутні підстави для закриття кримінального провадження на підставі п.6 ч.1 ст.284 КПК України.
Представник цивільного позивача Державної екологічної інспекції у Вінницькій області ОСОБА_11 заперечував проти задоволення клопотання про закриття кримінального провадження.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 23.11.2021 кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000053 від 20.04.2021 відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.2 ст.28, ч.2 ст.240 КК України - закрито на підставі п.6 ч.1 ст.284 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Ямпільського відділу Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_15 просить ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 23.11.2021 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність через застосування закону, який не підлягає застосуванню з наступних підстав.

Зокрема, прокурор вважає, що суд при винесені оскаржуваної ухвали, не врахував те, що при застосуванні ст. 4 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод важливим є те, що відповідно до усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини існують три критерії, широко відомі як «критерії Енгеля», які повинні враховуватися при визначенні того, було чи не було у справі висунуте «кримінальне обвинувачення». Так, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинено діяння, яке, враховуючи ступінь небезпечності та завданої шкоди довкіллю, за своїм характером є злочином і передбачає більш суворе покарання, аніж передбачено в Кодексі України про адміністративні правопорушення. Так за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, передбачено покарання у виді штрафу у розмірі від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк. Сплата ж обвинуваченими штрафів розміром тридцять та двадцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян не виконує саму мету покарання щодо кари, виправлення засуджених та запобіганню вчинення ними нових злочинів.

Таким чином прокурор вважає, що враховуючи, що у ході розслідування кримінального провадження № 0000053 встановлено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинено саме злочин, притягнення їх до адміністративної відповідальності жодним чином не порушує принцип «non bis in idem» та ст. 4 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Окрім того, рішеннями за скаргами саме ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на постанови про адміністративне правопорушення №№ 1,2,3 від 28.05.2021 Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, судом - постанови старшого державного інспектора з ОНПС Винницької області про накладення адміністративного стягнення від 26.04.2021 за №08/024, № 08/025, №02/031 скасовані та справи закриті на підставі п. 8 ч. 1 ст. 247 КУпАП (наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається адміністративної відповідальності повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту). А тому за цими підставами було відновлено їх стан, який існував до притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки сплачені ними грошові кошти підлягали поверненню. Таким чином обставини, викладені в Рішенні Європейського суду з прав людини «Чернов проти України» не є тотожними обставинам, встановленим у ході досудового розслідування даного кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Також прокурор звертає увагу і на те, що Верховним Судом у постанові від 16.03.2021 у справі № 742/1669/17 (провадження №51-197км21) зазначено про можливість притягнення кримінальної відповідальності після адміністративної, коли вони за своєю суттю є різними формами юридичної відповідальності та відрізняються спричиненими наслідками. Зокрема ст.47 КУпАП передбачено відповідальність за самовільне користування надрами, тоді як ч. 2 ст. 240 КК України передбачає відповідальність сам за незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення. Видобування корисних копалин спричиняє важчі наслідки та більшу шкоду довкіллю, аніж користування. Згідно винесених про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , останні притягались до адміністративної відповідальності за самовільне користування надрами об`ємом 0,2 м3 пісковику, тоді як до кримінальної відповідальності вищевказані обвинувачені притягуються за незаконне видобування каменю пісковику, об`ємом 1,7227 м3. А тому за таких обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за вчинення адміністративного правопорушення та за дії, за які вони притягуються до кримінальної відповідальності суттєво різняться між собою, як за суттю, формою та спричиненими наслідками. Крім того, рішення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не набули статусу остаточних в розумінні практики Європейського суду з прав людини, та були оскаржені та скасовані саме за їх скаргами.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор повністю підтримав подану прокурором апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисник ОСОБА_10 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Представник цивільного позивача ОСОБА_11 повністю погодився з вимогами апеляційної скарги прокурора та не заперечував проти задоволення з викладених у ній підстав.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. ч.1, 2 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів переконана, що зазначеним вимогам кримінального процесуального закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає, оскільки встановлено, що вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції не були виконані в повному обсязі.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 23.11.2021, суд при її постановленні встановив, що постановами про накладення адміністративного стягнення №08/024, № 08/025, №02/031 від 26 квітня 2021 року Державної екологічної інспекції у Вінницькій області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відповідно, визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.47 КУпАП, за те, що останні 20 квітня 2021 року о 08 годині 20 хвилин здійснили користування надрами для видобування пісковику в кар`єрі, який розташований на південній околиці с. Русава на відстані орієнтовно 300 м. від р. Русава за відсутності спеціального дозволу користування надрами; видобування здійснювалося із використанням металевого лома і кувалди; біля місця видобування виявлено орієнтовно 0,500 м3 пісковику у вигляді бутового каменю; цим порушено права державної власності на надра.
Згідно даних постанов на ОСОБА_7 , ОСОБА_8 накладено адміністративні стягнення у вигляді штрафу кожному в розмірі 510 грн. та ОСОБА_9 в розмірі 340 грн.
Обвинуваченим ОСОБА_7 добровільно сплачено штраф згідно квитанції №0.0..1 від 12.05.2021, обвинуваченим ОСОБА_8 сплачено адміністративний штраф згідно квитанції №0.0..1 від 12.05.2021, обвинуваченим ОСОБА_9 добровільно сплачено адміністративний штраф згідно квитанції №0.0..1 від 21.05.2021.
Задовольняючи клопотання захисника обвинувачених про закриття кримінального провадження, суд першої інстанції посилався на Рішення Європейського суду з прав людини від 10 грудня 2020 року у справі «Чернов проти України» (заява №16432/10), в якій констатовано порушення щодо особи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а саме - ст.4 Протоколу №7, у зв`язку з тим, що заявника двічі було притягнуто до суду та покарано за одне і те саме правопорушення.
Виходячи з положень ч.1 ст. 4 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.
Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 10 грудня 2020 року у справі «Чернов проти України», заявника незаконно притягнули до кримінальної відповідальності за вчинення «хуліганства» після того, як раніше його було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення «дрібне хуліганство», у зв`язку з яким він відбув триденний арешт.
Європейський суд з прав людини наголошував, що скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення після порушення кримінальної справи не призвело до того, що останнє провадження почало відповідати принципу nоn bis in idеm, оскільки заявник вже відбув свій триденний адміністративний арешт.
Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора про те, що при винесені оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції не враховано того, що при застосуванні ст. 4 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод важливим є те, що відповідно до усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини існують три критерії, широко відомі як «критерії Енгеля», які повинні враховуватися при визначенні того, було чи не було у справі висунуте «кримінальне обвинувачення». Першим критерієм є правова кваліфікація правопорушення відповідно до національного права. Другим - сам характер правопорушення. А третім - ступінь суворості покарання, яке може бути застосоване до винної особи.
Так, у п. 132 справи «А та Б проти Норвегії» (рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2016 року) зазначено, що матеріальні критерії для визначення того, чи існує досить тісний зв`язок за суттю, включають у себе:
- чи переслідують різні провадження взаємодоповнюючі цілі і, таким чином, стосуються не тільки іn abstrakto, але й іn concreto, різних аспектів соціально неправомірної поведінки;
- чи є подвійність провадження передбачуваним наслідком (як в законодавстві, так і на практиці) одного і того ж оспорюваного діяння (idem);
- чи проводяться паралельні провадження таким чином, щоб уникнути, наскільки це можливо, будь-якого дублювання в збиранні, а також оцінці доказів шляхом належної взаємодії між різними компетентними органами з тим, щоб факти, встановлені в одному провадженні, також використовувалися в іншому провадженні;
- і, перш за все, чи враховується санкція у першому завершеному провадженні в тих провадженнях, які завершуються пізніше з тим, щоб особа, якої вони стосуються, не несла надмірний тягар.
Зокрема, як вбачається з формулювання обвинувачення викладеного в обвинувальному акті у кримінальному провадженні, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні діяння, яке, враховуючи ступінь небезпечності та завданої шкоди довкіллю, за своїм характером є злочином і передбачає більш суворе покарання, аніж передбачено в Кодексі України про адміністративні правопорушення. Так за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, передбачено покарання у виді штрафу у розмірі від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк. Сплата ж обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 штрафів розміром тридцять та обвинуваченим ОСОБА_9 у розмірі двадцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян не виконує саму мету покарання щодо кари, виправлення засуджених та запобіганню вчинення ними нових злочинів.
Аналогічна позиція викладена у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Oliveira проти Швейцарії». Так, пані Олівейра, керуючи автомобілем, неправильно розрахувала швидкість з огляду на погодні умови, внаслідок чого її автомобіль виїхав на смугу зустрічного руху, де зіштовхнувся з іншим автомобілем, водій якого в результаті зіткнення отримав серйозні тілесні ушкодження. Спочатку її визнали винною в адміністративному правопорушенні, згодом у кримінальному. Цюріхський окружний суд (Bezirksgericht) у рішенні зазначає, що принцип «non bis in idem» притягнення до адміністративної відповідальності виключає можливість подальшого кримінального переслідування особи, проте, оскільки ретельне розслідування показало, що ті самі факти становлять більш серйозне, кримінально-каране порушення, то перше рішення і покарання повинні бути скасовані. Розмір штрафу в другому процесі був зменшений з урахуванням вже сплаченої суми стягнення на підставі першого рішення. Європейський суд з прав людини за цією справою дійшов висновку, що це типовий приклад, коли одне діяння становить два окремих правопорушення. У таких випадках, на думку Європейського суду з прав людини, як правило, більше покарання поглинає менше.
Таким чином, враховуючи, що у ході розслідування кримінального провадження №0000053 встановлено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються саме у вчиненні кримінального правопорушення, притягнення їх до адміністративної відповідальності жодним чином не порушує принцип «non bis in idem» та ст.4 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційного суду також погоджується і з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що хоча судом встановлено, однак помилково не прийнятого до уваги те, що саме за скаргами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на постанови про адміністративне правопорушення від 26.04.2021 рішеннями Державної екологічної інспекції у Вінницькій області №№ 1,2,3 від 28.05.2021 скасовані постанови державного інспектора з ОНПС Винницької області про накладення адміністративного стягнення від 26.04.2021 за №08/024, № 08/025, №02/031 скасовані, закриті справи, з підстав п. 8 ч. 1 ст. 247 КУпАП (наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається адміністративної відповідальності повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту). Таким чином цим було відновлено їх стан, який існував до притягнення їх до адміністративної відповідальності, оскільки сплачені ними грошові кошти підлягали поверненню.
Враховуючи зазначене, обставини, викладені в Рішенні Європейського суду з прав людини «Чернов проти України» не можна вважати повністю тотожними обставинам, встановленим у ході досудового розслідування кримінального провадження відносно зазначених обвинувачених.
Окрім того, Верховним Судом у постанові від 16.03.2021 у справі № 742/1669/17 (провадження №51-197км21) зазначено про можливість притягнення кримінальної відповідальності після адміністративної, коли вони за своєю суттю є різними формами юридичної відповідальності та відрізняються спричиненими наслідками.

Так, статтею 47 КУпАП передбачено відповідальність за самовільне користування надрами, тоді як ч. 2 статті 240 КК України передбачає відповідальність саме за незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення. Видобування корисних копалин спричиняє важчі наслідки та більшу шкоду довкіллю, аніж користування надрами.
Окрім цього, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що згідно винесених постанов про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , останні притягались до адміністративної відповідальності за самовільне користування надрами для видобування пісковику об`ємом 0,2 м3 пісковику, тоді як до кримінальної відповідальності вищевказані обвинувачені притягуються за незаконне видобування каменю пісковику, об`ємом 1,7227 м3. За таких обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за вчинення адміністративного правопорушення та за дії, за які вони притягуються до кримінальної відповідальності, суттєво різняться між собою, як за суттю, формою та спричиненими наслідками.
Також колегія суддів апеляційного суду погоджується з твердженнями сторони обвинувачення про те, що рішення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за вищевикладених обставин не набули статусу остаточних в розумінні практики Європейського суду з прав людини. При цьому місцевим судом під час розгляду клопотання захисника щодо закриття кримінального провадження відносно зазначених осіб не з`ясовано чи вчинялися та які саме дії Державної екологічної інспекції у Вінницькій області щодо повернення вище зазначених сплачених штрафів.
Так, у справі «Sergey Zolotukhin проти Росії» Європейський суд з прав людини вказує, що мета ст. 4 Протоколу № 7 в тому, щоб не допустити повторення кримінального переслідування, яке завершилося «остаточним» рішенням. При цьому рішення є «остаточним», якщо, за загальноприйнятим висловом, воно набуло чинності rеѕ judicata, тобто коли немає будь-яких ординарних засобів оскарження або коли сторони вичерпали такі засоби оскарження або навіть коли не скористалися ними в установлений строк.
Окрім того, у справі «Mihalache проти Румунії» Європейський суд з прав людини підтвердив цей підхід, роз`яснивши, що таке рішення не обов`язково має бути ухвалене судом - це може бути рішення компетентного адміністративного органу, а для того, щоб з`ясувати, чи стало це рішення «остаточним» за змістом статті 4 Протоколу № 7, необхідно встановити, чи могло це рішення бути оскаржене шляхом використання «звичайного» засобу правового захисту протягом чітко визначеного законом строку.
Таким чином колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора та дійшла висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 412, п. 2 ч. 1 ст.413, ст. 415 КПК України у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність через застосування закону, який не підлягає застосуванню, наявні підстави для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 413, 415, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора Ямпільського відділу Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_15 задовольнити.
Ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 23.11.2021, якою кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000053 від 20.04.2021 відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.2 ст.28, ч.2 ст.240 КК України - закрито на підставі п.6 ч.1 ст.284 КК України - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4