Провадження № 11-кп/4820/122/21
Справа № 672/1309/19 Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 389-2 КК України Доповідач ОСОБА_2
О К Р Е М А Д У М К А
При ухваленні цього судового рішення, я залишилась при окремій думці, виходячи з наступного.
Реалізовуючи своє право на викладення окремої думки, зазначаю про те, що з моєї точки зору, вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, виходячи з наступного.
Предметом апеляційного розгляду у цьому кримінальному провадженні був обвинувальний вирок суду першої інстанції, ухвалений 22.09.2020 року щодо ОСОБА_3 на підставі обвинувального акту, складеного процесуальним керівником у кримінальному провадженні, затвердженого 25.08.2020 року в.о. керівника Городоцької місцевої прокуратури ОСОБА_7 .
За вироком суду ОСОБА_3 визнано винуватим і засуджено за ст. 389-2 КК України, за те, що він злісно ухилявся від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, при наступних обставинах.
ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП, згідно постанови Городоцького районного суду від 06.02.2019 року, та на нього накладено стягнення у вигляді 120 годин суспільно корисних робіт.
З приводу відбування зазначеного стягнення з 22.02.2019 ОСОБА_3 перебував на обліку Городоцького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області.
27.02.2019 начальник Городоцького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області ознайомив ОСОБА_3 з порядком та умовами відбування призначеного судом адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, письмово попередив його про адміністративну відповідальність за ст. 183-2 КУпАП за ухилення від відбування суспільно корисних робіт та за ст. 389-2 КК України за злісне ухилення від відбування даного стягнення, роз`яснив необхідність повідомлення уповноваженого органу з питань пробації про поважні причини, що унеможливлюють вихід на суспільно корисні роботи, прибуття за викликом до уповноваженого органу з питань пробації, а також про зміну місця проживання.
27.02.2019 ОСОБА_3 отримав направлення в комунальне підприємство «Городоккомунсервіс» в м. Городок Хмельницької області для відбування 120 годин суспільно корисних робіт.
Наказом комунального підприємства «Городоккомунсервіс» №21 від 28.02.2019 ОСОБА_3 прийнято для відпрацювання 120 годин суспільно корисних робіт з 01.03.2019 та складено графік виходу на відпрацювання в період з 01.03.2019 по 25.03.2019 з урахуванням вихідних та святкових днів.
В подальшому ОСОБА_3 , без поважних на те причин, не вийшов на відпрацювання суспільно корисних робіт в період з 12 по 15 березня 2019 року, чим порушив порядок та умови відбування стягнення. Внаслідок ухилення ОСОБА_3 від відбування суспільно корисних робіт 15.03.2019 працівниками органу пробації складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183-2 КУпАП.
Однак, незважаючи на допущені ним порушення, ОСОБА_3 в подальшому, згідно графіку виходу на роботу в період з 18 по 22 березня 2019 року, а також 25 березня 2019 року не виходив на відпрацювання суспільно корисних робіт та не відпрацював жодної години без поважних на те причин, про що працівниками комунального підприємства «Городоккомунсервіс» складено відповідні акти перевірки виконання стягнення.
Таким чином, протягом березня місяця 2019 року ОСОБА_3 без поважних на те причин не відпрацював в комунальному підприємстві «Городоккомунсервіс» 74 години суспільно корисних робіт.
17.04.2019 постановою Городоцького районного суду ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 183-2 КУпАП, та накладено стягнення у виді 5 діб адміністративного арешту.
Будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування стягнення у виді суспільно корисних робіт, після притягнення до адміністративної відповідальності за ухилення від відбування даного виду стягнення, ОСОБА_3 в період з 25 березня по 30 жовтня 2019 року, також, без поважних на те причин не з`являвся в комунальне підприємство «Городоккомунсервіс» для відпрацювання суспільно корисних робіт та покинув постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , не повідомивши про це працівників Городоцького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області, чим в зазначений період злісно ухилявся від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.
Всього за період з 01 березня по 30 жовтня 2019 року ОСОБА_3 відпрацював 38 зі 120 годин призначеного судом стягнення у вигляді суспільно корисних робіт.
Захисником ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі, ставилося питання про скасування обвинувального вироку щодо ОСОБА_3 та закриття кримінального провадження відносно нього на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України, оскільки суд допустив невідповідність висновків, не дав належної оцінки доказам, не визнав їх недопустимими. Захисник указує на відсутність в діях ОСОБА_3 такої ознаки об`єктивної сторони інкримінованого йому злочину, як злісне ухилення відвідбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.
Під час апеляційного перегляду було встановлено, що: мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції поклав в обґрунтування винуватості обвинуваченого, зазначені у вироку докази.
Суд апеляційної інстанції погодився з цими висновками, що, на мою думку, не зовсім відповідає вимогам закону.
Згідно з положеннями ст. 389-2 КК України передбачена відповідальність за ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.
Відповідно до примітки до ст. 389-2 КК України під злісним ухиленням особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт для цілей цієї статті слід розуміти продовження ухилення від відбування суспільно корисних робіт особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності на підставіст. 183-2 КУпАП, тобто неприбуття до місця виконання суспільно корисних робіт (підприємства, установи, організації) протягом двох днів з дати, визначеної у направленні уповноваженою посадовою особою уповноваженого органу з питань пробації без поважних причин, невихід на суспільно корисні роботи або відмова від виконання роботи, вид якої визначений підприємством, установою, організацією, більше двох разів протягом місяця без поважних причин, а також поява на робочому місці у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 вину визнав частково і пояснив, що відпрацював суспільно корисні роботи в кількості 120 годин, але не відповідно до першого графіка та направлення. Зокрема, посилався на те, що коли він 9 березня 2019 року прийшов в «КП Городкомунсервіс», то начальник ОСОБА_8 сказав, що для нього роботи не має. Після цього його не повідомляли про необхідність прибути для відпрацювання вказаних робіт.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, зокрема, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Зі змісту формулювання обвинувачення, яке визнано доведеним судом першої інстанції вбачається, що ОСОБА_3 , будучи притягнутий до адміністративної відповідальності постановою Городоцького районного суду Хмельницької області від 17.04.2019 року за ст. 183-2 КУпАП, продовжив ухилятись від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, яке виразилось у неприбутті до місця виконанням суспільно корисних робіт без поважних причин.
Разом з тим, під злісним ухилянням особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт необхідно розуміти продовження ухилення від відбування суспільно корисних робіт після притягнення до адміністративної відповідальності за ст.183-2 КупАП та, зокрема, неприбуття до місця виконання суспільно корисних робіт (підприємства, установи, організації) протягом двох днів з дати, визначеної у направленні уповноваженою посадовою особою уповноваженого органу з питань пробації без поважних причин.
Таким чином, в обвинувальному вироку суду не зазначено про те, що після притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП, (постанова Городоцького районного суду Хмельницької області від 17.04.2019 року щодо ОСОБА_3 , за ст. 183-2 КУпАП, набула чинності 21.05.2019 року), до внесення відомостей щодо нього в ЄРДР за ст. 389-2 КК України(13.07.2019 року), останньому було видано направлення уповноваженою посадовою особою органу з питань пробації, в якому було визначено дату його прибуття до місця виконання суспільно корисних робіт. Повторне направлення йому було видано, лише, 19.06.2020 року (а.с.54 особової справи, дослідженої апеляційним судом).
Зі змісту доводів сторони захисту вбачається, що ОСОБА_3 , 25.03.2019 року, на початок періоду, який вказаний в обвинувальному акті не був суб`єктом злочину, оскільки не був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП. Як зазначалось вище, постанова суду від 17.04.2021 року набрала чинності лише 21.05.2019 року.
Як суб`єкт злочину, він повторного направлення для відбування стягнення не отримував. В порушення п.п.13.16, 13.17 Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт та суспільно корисних робіт, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 19.03.2013 року №474-5, жодного графіка виходу на роботу, як і табеля виходу на роботу у період накладення стягнення за ст.183-2 КУпАП не було складено.
Ураховуючи наведене, вважаю, що суд першої інстанції не конкретизував належним чином в чому саме полягало злісне ухилення ОСОБА_3 від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, чи отримував обвинувачений відповідне направлення уповноваженої посадової особи органу з питань пробації, після притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП, в якому було б визначено дату його прибуття до місця виконання суспільно корисних робіт та без поважних причин не прибув до місця виконання суспільно корисних робіт.
Такі недоліки, на мою думку, були підставою для скасування вироку суду та закриття кримінального провадження, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України.
Суддя Хмельницького
апеляційного суду ОСОБА_2