Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

19 жовтня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника ДУ «Полицька ВК (№ 76)» ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, до засудження не працювавшого, раніше судимого, засудженого 21.05.2010 Апеляційним судом Волинської області за ст. 187 ч.4; 115 ч.2 п.п. 6,12; 70 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього власного майна (03.02.2016 ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області зараховано в строк відбування покарання за правилами ч.5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, строк попереднього ув`язнення з 24.02.2010 по 31.08.2010 включно, зараховано - 6 місяців 07 днів), на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 21.04.2021 року у справі за клопотанням в.о. начальника ДУ «Полицька виправна колонія (№ 76)» та спостережної комісії при Вараській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 21.04.2021 року у задоволенні клопотання в.о. начальника ДУ «Полицька виправна колонія (№ 76)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 відмовлено за безпідставністю.
В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 покликається на незаконність і необґрунтованість ухвали суду першої інстанції.
Вважає, що дані його особої справи, посилаючись на позитивні характеристики стосовно нього і зазначаючи, що застосовані до нього дисциплінарні стягнення зняті і погашені в установленому законом порядку, вказують, що він довів своє випралення і наявні підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільненні від відбування покарання.
Просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання в.о. начальника ДУ «Полицька виправна колонія (№ 76)» про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та засудженого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, перевіривши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду Волинської області від 21.05.2010 за ч.4 ст. 187, п.п. 6,12 ч.2 ст.115, на підставі ст. 70 КК України на 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього власного майна.
В місцях позбавлення волі ОСОБА_7 перебуває з 24.02.2010, в т.ч. в ДУ «Полицька ВК (№ 76)» - з 26.11.2019.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.
За вимогами ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, тобто однією з найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Судом першої інстанції надано належну оцінку характеризуючим даним щодо засудженого ОСОБА_7 у даній справі. Так, зокрема, судом першої інстанції відповідно до матеріалів особової справи стосовно засудженого встановлено і враховано, що за весь час відбування покарання, в т.ч. в слідчому ізоляторі, в Цуманській та в Полицькій ВК-76 засуджений ОСОБА_7 мав шістнадцять стягнень накладених за неодноразове зберігання заборонених предметів (мобільного телефону); неодноразове порушення розпорядку дня; виготовлення заборонених предметів та речовин; неодноразове порушення ізоляції; відмову від працевлаштування на оплачувану роботу; не виконання законних вимог адміністрації установи (відмова від оплачуваної праці); дрібне хуліганство; порушення режиму утримання в ДІЗО та нетактовну поведінку.
Судом звернуто увагу, що вказані стягнення хоча і погашені на час судового розгляду клопотання, однак прийшов до правильного висновку, що свідчать про систематичне порушення засудженим правил і норм, що регулюють порядок відбування покарання.
Не залишено без оцінки суду і те, що ОСОБА_7 дійсно шість разів заохочувався адміністрацією установи, при цьому, два із заохочень полягали у знятті раніше накладених стягнень, разом з тим, співвідношення між стягненнями та заохоченнями, на думку суду, не свідчить про повне виправлення засудженого, з чим погоджується і колегія суддів.
Судом надано належну оцінку і тому, що протягом останнього календарного року засуджений ОСОБА_7 не допускав порушень режиму відбування покарання, однак вказаний період, як слушно зауважує суд, не є достатнім для висновку про виправлення ОСОБА_7 . При цьому судом прийнято до уваги, що виправлення засудженого - це не тільки виконання обов`язків, правил та вимог, визначених нормативними актами, а активна, усвідомлена поведінка, яка свідчить про повний відхід особи від неправомірних дій, і яка є прикладом для інших засуджених.
За наведеного, надавши повну і всебічну оцінку всім встановленим обставинам справи при розгляді клопотання суд прийшов до обґрунтованого висновку, що поведінка ОСОБА_7 та його ставлення до праці не є достатньо сумлінними, внаслідок чого він не довів своє виправлення, і підстави для застосування відносно нього положень ст.81 КК України відсутні.
З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки належна поведінка, дотримання порядку та умов відбування покарання є для засуджених обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, процес виправлення та перевиховання має бути постійним та послідовним, призначене покарання, як захід примусу застосовано від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину полягає в передбаченому законом порядку позбавленні чи обмеженні прав і свобод засудженого, через дотримання засад призначення покарання реалізуються принципи справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Колегія суддів вважає, беручи до уваги встановлені судом першої інстанції обставини, що поведінка засудженого ОСОБА_7 не є бездоганною, зважаючи на 16 застосованих дисциплінарних стягнень стосовно засудженого за весь період відбування покарання за злісні порушення умов відбування покарання, в тому числі 7 разів застосовано найсуворіший захід стягнення ДІЗО, при наявності навіть 6 зазначених заохочень, що не свідчить про те, що останній довів своє виправлення, яке є необхідною умовою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, у зв`язку з чим клопотання є передчасним, оскільки відсутні підстави вважати, що засуджений остаточно став на шлях виправлення.
Наведені у апеляційній скарзі позитивні дані щодо засудженого ОСОБА_7 , про які наголошено стороною захисту і в судовому засіданні апеляційної інстанції, зокрема, і щодо працевлаштування останнього, на думку колегії суддів, не є у даному випадку безумовною підставою для застосування стосовно засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Колегією суддів звернуто увагу і на те, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення особливо тяжких корисливих злочинів, в тому числі і проти життя людини. Враховано також судом і призначений вироком суду вид та строк покарання, тривалість невідбутого строку покарання.
За наведеного, на думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, тому підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 квітня 2021 року, якою у задоволенні клопотання в.о. начальника ДУ «Полицька виправна колонія (№ 76)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 відмовлено, залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 ? без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3