Київський апеляційний суд
Провадження № 11кп/824/2109/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 366/208/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Макарівка, Іванківського району Київської області, громадянина України, українця, студента 2 курсу Державного професійно-технічного навчального закладу «Бородянський професійно-аграрний ліцей», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Іванків Київської області, громадянина України, українця, учня 11 класу Іванківської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_9 ,
законного представників обвинуваченого ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
обвинувачених ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Іванківського районного суду Київської області від 08 лютого 2021 року засуджені:
- ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі;
- ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 296 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнений від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
В провадженні вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду, 30 листопада 2019 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з розподілом між собою обов`язків, перебуваючи біля пам`ятника воїнам визволителям, що на території центрального парку, по вул. І. Проскури в смт. Іванків, Київської області, з метою заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами ОСОБА_13 здійснили напад на останнього, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я особи. При цьому, ОСОБА_8 , тримаючи у руці гострий скляний уламок із горловиною, розмахуючи ним у полі зору та в безпосередній близькості до ОСОБА_13 , демонстрував таким чином свій намір застосувати до потерпілого насильство небезпечне для його життя чи здоров`я, а ОСОБА_7 , який діяв з ОСОБА_8 узгоджено, висловлював у бік ОСОБА_13 погрози вчинити фізичну розправу у разі невиконання вимоги віддати мобільний телефон та грошові кошти, які останній сприймав як реальні та переймаючись за своє здоров`я, оцінюючи обстановку, що склалась, передав останнім грошові кошти у сумі 150 гривень, якими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розпорядились на власний розсуд.

Цим же вироком, дії ОСОБА_7 і ОСОБА_8 перекваліфіковано з ч. 2 ст. 187 на ч. 2 ст. 296 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор Іванківо-Чорнобільського відділу Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_14 в апеляційній скарзі, вважаючи вирок Іванківського районного суду Київської області від 08 лютого 2021 року незаконним, необґрунтованим, висновки якого не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, просить його скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначити кожному обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

На обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд першої інстанції в основу оскаржуваного рішення фактично поклав показання потерпілого, який в судовому засіданні нібито наголосив на тому, що ні обвинувачений ОСОБА_7 , ні ОСОБА_8 , насильством йому не погрожували, насильство стовно нього не застосовували, а грошові кошти він передав добровільно, лише за умови, щоб його відпустили та припинили з`ясування з ним стосунків.Разом з тим, судом залишено поза увагою той факт, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повністю визнали свою вину у вчиненні інкримінованого їм діяння, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Крім того, прокурор стверджує, що зі змісту показань потерпілого ОСОБА_13 в ході судового розгляду встановлено, що останній, оцінюючи обстановку яка склалась, сприймав реально погрозу застосування насильства з боку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як небезпечну для його життя і здоров`я, оскільки в безпосередній близькості до нього розмахували гострим скляним уламком із горловиною відбитої пляшки, а тому він боявся за своє життя та здоров`я, у зв`язку з чим на вимогу передав останнім грошові кошти в сумі 150 гривень, що, в свою чергу, не відповідає висновкам суду першої інстанції щодо фактичних обставин у кримінальному провадженні.
Таким чином, на переконання прокурора, судом першої інстанції жодним чином не обґрунтовано, чому дії обвинувачених слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 296 КК України, тобто у вчиненні хуліганства, поєднаного з особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчиненого групою осіб.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Потерпілий ОСОБА_13 та його законний представник - ОСОБА_13 , будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду кримінального провадження, в судове засідання не з`явились, про поважність причини неявки не повідомили, що не може бути перешкодою для розгляду провадження в їх відсутність.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_9 на обґрунтування апеляційних вимог, захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , законного представника ОСОБА_8 - ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. А вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, а також, крім іншого, докази на підтвердження встановлених судом обставин, та мотиви неврахування окремих доказів.

Цих вимог закону, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не дотримав.

Як слідує із вироку, суд знайшов доведеним те, що 30 листопада 2019 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою, на території центрального парку по вул. І.Проскури в смт. Іванків, Киівської області, вчинили розбійний напад на ОСОБА_13 , в ході якого з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, заволоділи його грошовими коштами в сумі 150 гривень, якими розпорядились на власний розсуд.

При цьому на обґрунтування таких висновків суд вказав на: визнання вини самими обвинуваченими, їхні показання щодо обставин за яких вони заволоділи коштами потерпілого; показання ОСОБА_13 з цих же обставин; свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також на письмові докази надані стороною обвинувачення.

Також суд зазначив, що вищенаведені показання свідків та обвинувачених узгоджуються між собою, є послідовними, та підтверджені в судовому засіданні потерпілим.

За встановлених та наведених у вироку обставин кримінального правопорушення, суд навів правову кваліфікацію дій обвинуваченихОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а саме за ч. 2 ст. 187 КК України.

В послідуючому, суд, з посиланням на ст.ст. 370, 22, 84, 337 КПК України, констатував, щостороною обвинувачення у судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 92 КПК України, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не доведено тих обставин, що умисел обвинувачених, на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_13 виник ще до погрози застосування насильства, а також, що погрозу застосування фізичного насильства до потерпілого вони вчинили саме з метою заволодіння майном останнього, а не на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, яка є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 187 КК України, та з врахуванням того, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд дійшов висновку про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене групою осіб.

Таким чином, за змістом вироку, суд першої інстанції прийшов до взаємно виключних висновків, спочатку про вчинення ОСОБА_19 та ОСОБА_20 за попередньою змовою розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_13 , а потім про вчинення ними хуліганства поєднаного одночасно з особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, що беззаперечно свідчить про те, суд фактичні обставини у кримінальному провадженні не встановив, належну оцінку їм не надав.

Крім того, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ч. 2 ст. 296 КК України, суд в супереч приписів ч. 3 ст. 374 КПК України, не сформулював обвинувачення в якому знайшов винними останніх.

При цьому, системний аналіз положень ч. 3 ст. 374 КПК України, п. 13 ч. 1 ст. 3, ст. 17 та ст. 91 КПК України дає підстави для висновку про те, що під обвинуваченням, визнаним судом доведеним, слід розуміти висновок суду, який зроблений у стверджувальній формі про доведення факту вчинення певною особою діяння, яке підпадає під ознаки конкретного злочину, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, описом цього діяння із викладенням обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що характеризують це діяння.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що під час ухвалення вироку щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом першої інстанції не були виконані вимоги ч. 3 ст. 374 КПК України, що перешкодило суду ухвалити законний та обґрунтований вирок, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 412 КПК України це порушення закону є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України - підставою для скасування вироку.

З огляду на викладене та повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що вирок стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність.

А тому доводи прокурора викладені в апеляційній скарзі, повинні бути ретельно перевірені судом під час нового розгляду з дотриманням вимог кримінального процесуального закону щодо процедури судового розгляду, та в залежності від встановлених обставин, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Іванківо-Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Іванківського районного суду Київської області від 08 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4