Справа № 946/1605/22
Провадження № 1-кс/946/753/22
УХВАЛА
23 лютого 2022 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_4 у справі №946/1605/22 (провадження №1-кс/946/728/22) за клопотанням ОСОБА_3 про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:

21.02.2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000182, в якому першим пунктом вимог заявлено відвід слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_4 у даній справі.

В судове засідання заявник ОСОБА_3 не з`явилась, про час та місце розгляду справ повідомлялась належним чином, а саме за допомогою телефонограми, вмотивованої заяви про розгляд справи за її відсутності, або відкладення розгляду справи на адресу суду не направляла

Слідчий суддя ОСОБА_4 не виявив бажання надати пояснення з приводу заявленої заяви про відвід.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи заяви, дослідивши матеріали справі №946/1605/22 (провадження №1-кс/946/728/22) за клопотанням ОСОБА_3 про арешт майна, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. ст. 1, 8, 9 КПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» є джерелом права для України, в своєму рішенні у справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року (заява №33949/02) зазначив, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п.38) (п. 49).

Стосовно об`єктивного критерію в цьому ж рішенні далі суд зазначив, що навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45) (п. 53).

Таким чином, на думку Європейського суду з прав людини, наявність об`єктивно обґрунтованих сумнівів у безсторонності судді, навіть без наявності ознак, які б вказували на прояв особистої упередженості з боку судді, все одно свідчить про недодержання судом принципу безсторонності за об`єктивним критерієм та призводить до порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Підстави для відводу судді визначені у ст.75 КПК України. Так, згідно із вказаною статтею, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як встановлено суддею, доводи заявника в підтвердження наявності підстав для відводу слідчого судді ОСОБА_4 зводяться до того, що він, начебто, здійснює корупційне сприяння ОСОБА_5 та іншим особам у використанні підроблених документів на так званий «пором «Кислицький». При цьому, ОСОБА_3 не надано будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження того, що існують такі обставини сприяння.
Додаткових підстав, передбачених ст. 75 КПК України, у заяві про відвід слідчого судді зазначено не було.
Суддя приходить, до висновку, що обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_4 не повідомлені та не доведені. Таким чином, не доведено упередженість слідчого судді ОСОБА_4 , відсутні обставини, що викликають обґрунтовані сумніви саме у неупередженості слідчого судді.

Враховуючи викладене, з огляду на недоведеність існування обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості слідчого судді ОСОБА_4 відповідно до ст. 75 КПК України, суддя дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_4 у справі №946/1605/22 (провадження №1-кс/946/728/22) за клопотанням ОСОБА_3 про арешт майна не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 75, 81, 82 КПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_4 у справі №946/1605/22 (провадження №1-кс/946/728/22) за клопотанням ОСОБА_3 про арешт майна- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1