Номер провадження: 11-кп/813/2428/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24.11.2021 року, якою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000484 від 24.03.2021 року, був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартоюобвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, обвинуваченому ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 24.11.2021 року, у підготовчому судовому засіданні було задоволено клопотання прокурора та обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», на 60 днів, тобто до 23.01.2022 року.
Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що стороною обвинувачення при судовому розгляді клопотання була доведенанаявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також доведена неможливість застосування щодо обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, так як більш м`які запобіжні заходи не забезпечать їх належну процесуальну поведінку з урахуванням встановлених ризиків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу суду та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала постановлена із порушенням кримінального процесуального закону, оскільки суд не врахував та не дав оцінки тому, що:
- стороною обвинувачення не доведена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень;
- стороною обвинувачення, не надано доказів, які б підтверджували наявність будь-якого ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, з урахуванням стадії кримінального провадження;
- посилання в клопотання прокурора на те, що ОСОБА_8 може переховуватися, так як не проживає за місцем реєстраціє є хибними, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання де і був затриманий;

- можливість впливу обвинуваченого на потерпілих спростовується тим, що потерпілі у кримінальному провадження вже допитані, вони цивільний позов не заявляли та в свої показаннях не зазначали про участь ОСОБА_8 у інкримінованих правопорушеннях;

- ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України не може підтверджуватися відсутністю у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків;

- наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, спростовується тим, що відносно підозрюваного застосовувався запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, під час якого він не порушував покладенні на нього обов`язки. Не працевлаштування та відсутності джерела доходу не може підтверджувати зазначений ризик;

- в клопотанні не зазначено жодних обґрунтувань щодо неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів;

- суд при розгляді клопотання не врахував, що обвинувачений має місце проживання, має цивільну дружину та дитину.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просить скасувати ухвалу суду та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави у розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, для працездатних осіб в Україні, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала постановлена із порушенням кримінального процесуального закону, оскільки суд не врахував та не дав оцінки тому, що:
- стороною обвинувачення, не надано доказів, які б підтверджували наявність будь-якого ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, з урахуванням стадії кримінального провадження;
- суд не врахував, що ОСОБА_9 8 місяців тримається під вартою, раніше не судимий, одружений, має малолітню дитину, місце проживання та реєстрації, посвідку на проживання в Україні та утримує хворого батька похилого віку;

- суд безпідставно при обранні запобіжного заходу не визначив відносно ОСОБА_9 розмір застави.

Позиції учасників судового розгляду.

Положеннями ч. 4 ст. 4221 КПК України визначено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

До апеляційного суду надійшла заява прокурора ОСОБА_10 , в якій він просить апеляційні скарги розглядати за його відсутності та апеляційні скарги залишити без задоволення, оскільки ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є законною та обґрунтованою.

Приймаючи до уваги, що учасники процесу не заперечували проти розгляду апеляційних скарг за відсутності прокурора, відповідно до вимог ч. 4 ст. 4221 КПК України, апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності сторони обвинувачення.

Заслухавши: суддю-доповідача, захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційних скаргта просили їх задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ч. 3 ст. 392 КПК України, ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Положеннями ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Частиною 1 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Київському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000484 від 23.032021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , посилається на недоведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому дій.
Що стосується цих посиланьзахисника ОСОБА_6 апеляційний суд зазначає наступне.
Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України, не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України.
Таким чином, апеляційний суд визнає неспроможними доводи апеляційної скарги щодо недоведеності вини ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх причетності до обставин інкримінованих кримінальних правопорушень.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо необґрунтованості висновків суду в частині наявності існування ризиків, суд враховує наступне.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, а саме того, що обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, можуть перешкоджати кримінальному провадженню та можуть продовжити злочину діяльність, апеляційний суд встановив належне та детальне обґрунтування судом наявності кожного із зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.
Так, на теперішній час у кримінальному провадженню №0000484 від 23.03.2021 року судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи.
Апеляційний суд враховує обставини інкримінованих злочинів, з яких вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, які, згідно ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочину відповідно; ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, який, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину.
Крім того, апеляційний суд враховує ту обставину, що обвинувачені самостійно до органу досудового розслідування не з`явилися, відомості щодо активного сприяння розкриттю кримінальних правопорушень відсутні, інкриміноване обвинуваченим за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України кримінальне правопорушення передбачає кримінальну відповідальність на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, що у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість можливого переховування обвинувачених від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що у цьому випадку має місце ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
При цьому, апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Також апеляційний суд вважає наявними ризики, передбачені п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачені перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності за особо тяжкий злочин, можуть перешкоджати кримінальному провадженню та можуть незаконно впливати на свідків та потерпілого, з метою зміни останніми показань.

Водночас, апеляційний суд вважає неспроможними посилання апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 на обставини того, що з потерпілими проведенні всі слідчі дії, відтак, ризик незаконного тиску на інших учасників кримінального провадження відсутній.
Апеляційний суд звертає увагу, що згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, з метою виконання завдань кримінального процесуального закону, вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу на потерпілих та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, ризик вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що кожний обвинувачений не працевлаштований, тобто не має постійного та офіційного джерела доходів. Також апеляційний суд враховую обставину вчинення інкримінованих злочинів саме групою осіб, з корисливих мотивів, з огляду на що апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, з ухвали суду вбачається, що слідчий суддя при задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, крім тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, врахував дані щодо осіб обвинувачених, у тому числі зазначені в апеляційних скаргах захисників.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ризики, які були заявлені у клопотанні прокурора, доведені під час розгляду клопотання та виправдовують тримання обвинувачених під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є обґрунтованими з огляду обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого,оскільки суд першої інстанції дотримався при розгляді клопотання прокурора приписів ст. 331 КПК України та розглянув питання доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою з урахуванням положень глави 18 КПК України.

Зокрема, з урахуванням положень статей 194, 196 КПК України, суд в ухвалі надав належну оцінку тому, що прокурор довів обставини, які підлягають обов`язковому встановленню при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу, та виправдовують тримання обвинувачених під вартою під час розгляду кримінального провадження у суді.

Доводи, апеляційних скарг, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мають міцні соціальні зв`язки висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки соціальні зв`язки останніх не є настільки міцними та впливовими на їх поведінку, щоб гарантовано забезпечити виконання ними процесуальних обов`язків.
Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду, який, керуючись положеннями п. 1 ч. 4 ст. 183 КК України, при обранні обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки їм інкримінується вчинення злочину із застосуванням насильства, а тому доводи захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 в цій частині також є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, щодо необхідності обрати обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про осіб обвинувачених та наявність встановлених вище ризиків виправдовують тримання обвинувачених під вартою. При цьому, застосування до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинувачених та виконання ними своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24.11.2021 року, якою був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартоюобвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, обвинуваченому ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4