Справа №621/554/20
Провадження №1-кп/621/292/21
Ухвала
Іменем України

08 грудня 2021 року. м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий суддя- ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого- ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000163 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Левківка Зміївського району Харківської області, є громадянином України, із неповною середньою освітою, не одружений, не працює, ареєстрований проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1) 05.04.2016 вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч.3 ст.185, ст.70 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;
2) 19.09.2017 вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за ст.391 КК України, до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців; 19.03.2019 звільнений із Житомирської ВК №8 по відбуттю строку покарання;
3) 24.01.2020 вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, в силу ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням 1 рік;
у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 3 статті 185 КК України,

у с т а н о в и в:

Згідно обвинувального акту №0000163 від 18.02.2020 ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, тобто у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням до сховища, вчиненого повторно.

В судовому засідання прокурор заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

На обґрунтування клопотання про продовження строку запобіжного заходу зазначив, що продовжують існувати ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, факт того, що останній може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілого, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.

Обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_6 , проти клопотання про продовження строку запобіжного заходу заперечували, у свою чергу захисник ОСОБА_6 заявила письмове клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладанням обов`язків передбачених частиною 5 статті 194 КПК України. На обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора та клопотання про зміну запобіжного заходу посилались на те, що відсутні ризики, передбачені статтею 177 КПК України, необґрунтованість доводів прокурора.

Вислухавши думку учасників судового провадження щодо заявлених клопотань, суд дійшов наступного:

Згідно статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000163, ухвалою слідчого судді від 27 лютого 2020 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківській слідчий ізолятор», в подальшому ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19 грудня 2021 року.

Враховуючи, що в межах строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , судове провадження не буде завершене, суду належить розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно пункту 1"с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_4 було враховано, зокрема, наявність ризику переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим за вказаним обвинуваченням, вказує на наявність ризику переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Крім того, на цей час судом не допитані свідки та потерпіла, що підтверджує існування ризику незаконного впливу на свідків.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, дійшов до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, оскільки стороною обвинувачення в повному обсязі доведено суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_4 , на свободу.

Застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків, визначених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, суд до уваги не приймає.

Наведені вище обставини в сукупності вказують на те, що ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу не зменшилися і продовжують існувати, а також на неможливість забезпечення виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, передбачених статтею 42 Кримінального процесуального кодексу України, з урахуванням особи обвинуваченого та усунення ризиків продовження ним протиправної поведінки без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Враховуючи обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, врахував наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, дані про особу обвинуваченого дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та відсутність підстав для задоволення клопотання сторони захисту.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 12, 148, 150-153, 177, 181, 331 Кримінального процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу - задовольнити.
2. Продовжити строк дії запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 - тримання під вартою в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" на строк до 05 лютого 2022 року, включно.
3. У задоволенні клопотання обвинуваченого, захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.
4. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: