В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 534/1449/21
Провадження № 1-кп/534/189/21

30 вересня 2020 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000348 від 19.07.2021 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Йошкар-Ола Марійської АР Російська Федерація, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-28.11.2003 Комсомольський міським судом Полтавської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі,

-у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2021 року, у вечірній час доби ОСОБА_4 , перебуваючи на неогородженій території ПрАТ «Полтавський ГЗК» розташованого за адресою Полтавська область м. Горішні Плавні вул. Будівельників, 16, біля 14-го пульпопроводу, в районі залізничного стрілочного переводу №2, дільниці гідротехнічних споруд цеху шламового господарства вказаного підприємства, побачив фрагмент металевої труби, що належить ПрАТ «Полтавський ГЗК», після чого у нього виник протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи таємно, з корисливих мотивів, впевнившись що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу викрав фрагмент металевої труби 1220*12 ДРСТ 10706-76, вартістю 1067 гривень 95 копійок, що належить ПрАТ «Полтавський ГЗК».

Після цього, ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив ПрАТ «Полтавський ГЗК» матеріального збитку на суму 1067 гривень 95 копійок

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті.
Будучі належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи представник потерпілої сторони у судове засідання не прибув, звернувшись із відповідними клопотаннями про розгляд справи за його відсутності. У наданому на адресу суду клопотанні представник потерпілої сторони наголосив про відсутність матеріальних претензій до обвинуваченого, оскільки шкоду відшкодовано у повному обсязі шляхом повернення майна, питання призначення покарання залишив на розсуд суду.
Суд вважжає, що визнання вини ОСОБА_4 , відповідають фактичним обставинам справи, ним та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, тому, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, дослідження доказів, окрім характеризуючих даних обвинуваченого, вирішує за недоцільне. Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України є доведеною повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Обставини, що пом`якшують покарання це добровільне відшкодування завданого збитку, щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.
Згідно довідки Горішньоплавнівської міської лікарні обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться.
Обираючи міру покарання, суд враховує: характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, відсутність офіційного джерела доходу, сімейний стан, зокрема обвинувачений не одружений, не працює, дітей неповнолітніх та будь-яких інших осіб на утриманні не має, не є інвалідом, відсутність обставин, що обтяжують та наявність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченим вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи, думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні.

Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.

Санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачає можливість застосування судом таких видів покарання: штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.
Стаття 36 КВК України передбачає порядок виконання покарання у виді громадських робіт. Частина 1 вказаної статті покарання у виді громадських робіт відбувається за місцем проживання засудженого. Громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від основної роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування. Частина 2 цієї статті вказує на те, що виконання покарання у виді громадських робіт здійснюється на основі участі засуджених у суспільно корисній праці і контролю за їхньою поведінкою відповідно до вимог цього Кодексу. Частина 3 цієї ж статті вказує, що контроль за виконанням покарання у виді громадських робіт покладається на уповноважений орган з питань пробації.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді громадських робіт строком, ближчим до максимального. Тільки таке покарання, яке по суті є безоплатним виконанням суспільно корисних робіт, що будуть визначені органом місцевого самоврядування, спонукатиме обвинуваченого ОСОБА_4 шляхом своєї безпосередньої участі у корисній для місцевої громади праці, у буде справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Судові витрати по справі відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Питання щодо речових доказів належить вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 220 (ста дев`яноста) годин громадських робіт.
Речові докази по справі:

-фрагмент металевої труби 1220*12 ДРСТ 10706-76 після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області протягом 30 діб з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а обвинуваченим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому, потерпілому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_1