КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/809/2021 Головуючий у І-й інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження № 006990 від 23.07.2019 щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої

25.09.2008 Солом`янським районним судом м. Києваза ч.2 ст.186, ст. 75, 76 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, 03.06.2010 Лубенським міським судом Полтавської області скасовано іспитовий строк та направлено для відбування покарання у виді позбавлення волі, 08.10.2013 звільнена УДО з невідбутим строком 8 місяців 1 день позбавлення волі,

за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та їй призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк терміном в 3 (три) роки та відповідно до ст.76 КК України зобов`язано повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання та періодично з`являтися в цей орган для реєстрації.

Вирішено питання речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнана винуватою у тому, що вона 05 червня 2019 року близько 07 год. 20 хв., разом з ОСОБА_9 в кімнаті хостелу за адресою: АДРЕСА_3 , за попередньою змовою між собою, реалізуючи злочинний умисел направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, ОСОБА_9 наніс один удар правою рукою в обличчя і один удар лівою рукою в область голови потерпілого ОСОБА_10 , після чого взяв до рук електричний чайник та наніс ним удар в область голови потерпілого. В цей час до потерпілого підійшла ОСОБА_6 і розуміючи, що її дії носять відкритий характер, дістала з лівої кишені штанів останнього мобільний телефон марки «Nokia 5» вартістю 3223 грн. 60 коп., гаманець коричневого кольору, з якого ОСОБА_9 дістав грошові кошти в сумі 950 (дев`ятсот п`ятдесят) грн. Після цього ОСОБА_9 зняв з правої руки ОСОБА_10 срібний браслет, вартістю 630 грн. а з його шиї - срібний ланцюжок вартістю 330 грн. зі срібним кулоном вартістю 60 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши тим самим потерпілому матеріальну шкоду на суму 5193 грн.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання ОСОБА_6 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 засудити за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Звертає увагу, що суд 1-ї інстанції не врахував дані про особу обвинуваченої, зокрема те, що ОСОБА_6 раніше судима.
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів їх не переглядає відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, є правильною, що також не оскаржується.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 судом 1-ї інстанції покарання, то колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, сукупність всіх обставин його вчинення та дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, визнала свою вину та щиро розкаялась, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставини, яка його пом`якшує: щире каяття, і прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність обрання ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 75 КК України та звільненнням обвинуваченої від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком та покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують. Саме таке покарання в суді 1-ї інстанції просив застосувати і прокурор.
Як вбачається з наданих апеляційному суду документів, на даний момент обвинувачена ОСОБА_6 проживає на території Тарандинцівського Старостинського округу і з листопада 2020 до адміністративної відповідальності не притягувалась, на комісії по боротьбі з пияцтвом не розглядалась, громадський порядок не порушувала, серед односельчан характеризується позитивно, ввічлива, надає допомогу матері ОСОБА_11 у веденні підсобного господарства.
Вказане, на думку колегії суддів, свідчить про бажання ОСОБА_6 виправитись і дотримуватись правослухняної поведінки, а отже підстав для її ізоляції від суспільства не вбачається.
Враховуючи викладене і те, що при перевірці кримінального провадження істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, колегія суддів приходить до висновку про залишення вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року без зміни, а апеляційної скарги прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_7 без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _____________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4