У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2020 року у кримінальному провадженні № 420 181 103 500 001 25 від 06 серпня 2018 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Торез Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 342, ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 393 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.12.2020 у кримінальному провадженні № 420 181 103 500 001 25 від 06.08.2018, зокрема, ОСОБА_7 обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294; ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 342; ч. 4 ст. 345; ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 20.02.2021.
Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_7 є раніше судимим за вчинення різних злочинів, в тому числі проти життя і здоров`я особи, а на даний час обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, зокрема і особливо тяжкого, яке, згідно обвинувачення, було вчинено організованою групою на території Київського СІЗО, тобто режимного об`єкту, та пов`язане з погрозою вбивством, насильством щодо працівників правоохоронних органів у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків.

Ці обставини за відсутності належних та обґрунтованих даних, які б переконливо доводили про зменшення актуальності ризиків відповідної поведінки обвинуваченого, яка може зашкодити кримінальному провадженню, на переконання суду першої інстанції, свідчать про підвищену небезпеку протиправних дій ОСОБА_7 , що, в свою чергу, створює реальні ризики як щодо їх можливості за першої нагоди переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, так і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду від 22.12.2020 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно незаконно обвинуваченого ОСОБА_7 та ухвалити судове рішення про негайне звільнення останнього з-під варти.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_5 вказує, що ухвала суду стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 є незаконною та необґрунтованою через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Захисник ОСОБА_5 звертає увагу, що кримінальне провадження підлягає закриттю, оскільки матеріалами кримінального провадження підтверджено, що строк досудового розслідування закінчився 08.11.2018, трьохмісячний строк з моменту повідомлення про підозру закінчувався 19.11.2018, ознайомлення стороною захисту розпочато 19.11.2018, при цьому сторона захисту закінчила процедуру ознайомлення з матеріалами досудового розслідування 08.04.2019, а обвинувальний акт направлений стороною обвинувачення до суду лише 05.06.2019, тобто майже через два місяці після виконання вимог ст. 290 КПК України і явно після закінчення строку досудового розслідування.

На переконання захисника ОСОБА_5 суд першої інстанції діяв у незаконний спосіб, ухвалюючи процесуальне рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім того, не погоджуючись з досліджуваним рішенням, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду від 22.12.2020 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно незаконно обвинуваченого ОСОБА_7 та негайно звільнити підзахисного ОСОБА_7 з-під варти.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки постановлене без об`єктивного з`ясованих обставин, без підтвердження їх належними, достовірними та допустимими доказами, без дослідження доказів під час судового розгляду, без оцінки доказів відповідно до ст. 94 цього Кодексу, без наведення належних і достатніх мотивів його ухвалення.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою доводи захисту та завідомо знаючи про відсутність в матеріалах кримінального правопорушення підстав для застосування запобіжного заходу, оскільки не існувало обґрунтованої підозри та доказів про вчинення підзахисним кримінального правопорушення, через що прокурор не мав права ініціювати клопотання про продовження застосування запобіжного заходу, а суд задовольняти його.

Також захисник ОСОБА_6 вказує, що відсутнє письмове клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, оскільки таке клопотання стороні захисту вручено не було.

Крім того, захисник ОСОБА_6 звертає увагу, що кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки після повідомлення про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України, а тому прокурор не мав права звертатися до суду з обвинувальним актом, а тому на його переконання відсутні правові підстави для здійснення кримінального (судового) провадження у цій справі та ухвалення будь-якого процесуального рішення на користь сторони обвинувачення, включаючи оскаржувану ухвалу.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він просить при скасуванні ухвали суду ухвалити судове рішення про відмову у задоволенні клопотання прокурора з додатковим посиланням на те, що досудове розслідування проведено з істотним порушенням кримінального процесуального закону і прав обвинувачених на захист.

Прокурорами істотно порушені вимоги ст. 216 КПК України, через що вони є не уповноваженою особою в даному кримінальному провадженні і не мають права на затвердження обвинувального акту. Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, не містить формулювання обвинувачення в розумінні п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та всупереч вимог п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не зазначено, яку ж саме шкоду і в якому розмірі заподіяно особі, яку визнано потерпілим через що повинен бути повернутий прокурору.

Крім того, захисник ОСОБА_6 вказує, що оскаржувана ухвала не містить жодної з передбачених ст. 315 КПК України форм визначення запобіжного заходу, відтак є незаконною, що слугує підставою для її скасування.

Цією ж ухвалою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , який оскаржив судове рішення.

05.04.2021 на електронну адресу Київського апеляційного суду від обвинуваченого ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд його апеляційної скарги без його участі та залишення її без розгляду у зв`язку з відмовою від неї, оскільки ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2021 його- ОСОБА_8 звільнено з-під варти та змінено йому запобіжний захід на домашній арешт за місцем проживання (а.п.155 т. 5).

Будучи повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, учасники провадження до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

Від обвинуваченого ОСОБА_7 до апеляційного суду надійшла заява про розгляд апеляційних скарг, поданих в його інтересах захисниками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , без його участі, оскільки йому змінений запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт і він не може з`явитися в судове засідання у зв`язку з віддаленістю його місця фактичного проживання, апеляційні скарги його захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підтримує в повному обсязі (а.п. 188 т. 5).

А тому апеляційний суд, вважає за можливе розглянути апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без їхньої участі, участі обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали, що виділені з кримінального провадження № 420 181 103 500 001 25 від 06.08.2018 для розгляду даних апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційних скарг.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 420 181 103 500 001 25 по обвинуваченню, зокрема, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294; ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 342; ч. 4 ст. 345; ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України.

У судовому засіданні 22.12.2020, відповідно до ст. 331 КПК України, на обговорення учасників судового засідання винесено питання доцільності продовження тримання під вартою, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки ухвалою суду від 03.11.2020 запобіжний захід останньому застосовано до 01.01.2021.

Водночас, у своєму виступі прокурор у провадженні ОСОБА_9 заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики поведінки останнього, яка може зашкодити кримінальному провадженню, своєї актуальності не втратили.

Дійсно, як указують положення ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність вказаних ризиків, що висвітлено в ч. 2 ст.177 КПК України, з урахуванням обставин, перелічених нормою ч. 1 ст. 178 КПК України.

Розглядаючи матеріали кримінального провадження в частині продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, викладені в ст. 199 КПК України, з оцінкою і положень ч. 1 ст. 183 КПК України, які декларують, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

На дотримання наведених вище вимог кримінального процесуального закону та виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження і дійшов ґрунтовного висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до 20.02.2021, врахувавши дані про особу, а саме те, що він є раніше судимим за вчинення різних злочинів, в тому числі проти життя і здоров`я особи, а на даний час обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, зокрема і особливо тяжкого, яке, згідно обвинувачення, було вчинено організованою групою на території Київського СІЗО, тобто режимного об`єкту, та пов`язане з погрозою вбивством, насильством щодо працівників правоохоронних органів у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків.

Поза увагою суду першої інстанції не залишилося і відсутність належних та обґрунтованих даних, які б переконливо доводили про зменшення актуальності ризиків відповідної поведінки обвинуваченого, яка може зашкодити кримінальному провадженню, свідчать про підвищену небезпеку протиправних дій ОСОБА_7 , що в свою чергу, на переконання суду, створює реальні ризики як щодо їх можливості за першої нагоди переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, так і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість і характер вчинених злочинів, їх підвищену суспільну небезпечність, які, в сукупності, свідчать про те, що на час розгляду вказаного питання більш м`який запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

На правильність даних висновків, не можуть вплинути доводи апеляційних скарг захисників про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження сторони захисту, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з?явились нові обставини у провадженні, оскільки при розгляді вказаного питання прокурором доведено об?єктивне існування обставин, які на час ухвалення рішення виправдовувало подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

У свою чергу суд апеляційної інстанції звертає увагу, що враховуючи стадію кримінального провадження та порядок апеляційного розгляду апеляційних скарг на судові рішення щодо продовження строку тримання під вартою, колегія суддів позбавлена можливості надати оцінку доводам сторони захисту щодо наявності підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, а також доводами про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки вказані доводи підлягають перевірці судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті.

На переконання колегії суддів, на стадії судового розгляду кримінального провадження вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України про необхідність з`ясування при продовженні строку тримання під вартою наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення не поширюються, оскільки зазначеній особі вже висунуте обвинувачення, яке має іншу правову природу.

Доводи апеляційних скарг захисників про те, що вирішення питання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відбувалось без письмового клопотання прокурора, яке в порушення вимог ч. 2 ст. 184 КПК України, не було вручено стороні захисту, апеляційний суд вважає не беззастережними, оскільки положення вказаної норм кримінального процесуального законодавства розповсюджуються лише на стадію досудового розслідування кримінального провадження, а дане питання судом вирішувалося у порядку ст. 331 КПК України.

Будь-яких доказів щоб могли б бути підставою для зміни чи скасування ухвали суду від 22.12.2020 стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 захисниками в апеляційних скаргах не наведено.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_7 при повному та об`єктивному дослідженні на даному етапі судового розгляду всіх обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, за яких було прийнято відповідне рішення.

Досліджуване судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які б вплинули на правильність прийняття судового рішення, доводи щодо якого і є предметом перегляду судом апеляційної інстанції у відповідності з приписами ч. 1 ст. 404 КПК України.

При ухваленні вказаного рішення, колегія суддів бере до уваги і те, що строк її дії сплинув 20.02.2021, а також те, що ОСОБА_7 звільнений з-під варти на підстави ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17.03.2021 з зміною запобіжного заходу.

За викладеним, апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалуШевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2020 року у кримінальному провадженні № 420 181 103 500 001 25 від 06 серпня 2018 року, якою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294; ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 342; ч. 4 ст. 345; ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 20 лютого 2021 року - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3