ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси виділені матеріали кримінального провадження №0001967 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25.03.2022 включно , -

в с т а н о в и л а :

В провадженні Соснівського районного суду м. Черкасиперебувають матеріали кримінального провадження №0001967 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів.

24.01.2022 ухвалою Соснівського районного суду м. Черкасиклопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25.03.2022 включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та прийняти нову ухвалу, якою обрати щодо нього запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту, особистого зобов`язання чи будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою з порушенням вимог, ч.4,5 ст. 17, п.1,2 ч.3 ст. 184 КПК України. Зазначає, що він має постійний заробіток, зареєстрований та проживає разом з матір`ю, якій 71 рік та яка має незадовільний стан здоров`я і потребує догляду, а тому в нього відсутні мотиви переховування від суду. Вказує, що прокурором відкриті всі матеріали кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України і надані до суду, а тому він позбавлений можливості змінити письмові докази шляхом впливу на свідків чи потерпілих у кримінальному провадженні. Вважає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували його вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Стверджує,що ухвала місцевого суду не відповідає вимогам КПК України та практиці ЄСПЛ.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу місцевого суду залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Відповідно до положень ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви з яких було прийнято відповідне рішення.

Під час розгляду клопотання прокурора суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду, та впливати на потерпілих і свідків у даному кримінальному провадженні.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України, один з яких є тяжким та за який, в разі визнання його винуватим, може бути засуджений до позбавлення волі на тривалий термін.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними. При апеляційному розгляді встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та встановлена обґрунтована наявність ризиків, визначених п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Судом першої інстанції враховано дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, тяжкими захворюваннями не страждає, є неодруженим, неповнолітніх дітей не має, та не має міцних соціальних зв`язків, а також перевірена можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Апелянт вказує на порушення прокурором вимог п.1,2 ч.3 ст. 184 КПК України, згідно якої до клопотання додаються копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання; перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу.

ОСОБА_7 на даний час перебуває в статусі обвинуваченого, і обвинувальний акт знаходиться на розгляді в місцевому суді, де містяться всі докази на підтвердження обставин, які викладені в клопотанні прокурора.
Відповідно до ч.2 ст. 23 КПК України не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, місцевим судом проведено підготовче судове засідання, та призначено судовий розгляд обвинувального акту щодо ОСОБА_7 .
Тобто, місцевим судом не допитано свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, а тому обвинувачений, перебуваючи на волі матиме можливість впливати на їх покази, у зв`язку з чим доводи апелянта про відсутність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, є неспроможними.

Крім того, прокурором зазначено про те, що за клопотанням обвинуваченого йому було надано копію чотирьох томів кримінального провадження, в тому числі з даними про свідків у кримінальному проваджені, у зв`язку з чим останньому відомо місце їх проживання.
Згідно ч.4,5 ст. 17 КПК України, на яку посилається апелянт, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Однак, колегія суддів позбавлена можливості перевіряти фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки це належить до компетенції місцевого суду під час розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Крім того, як стверджував прокурор під час апеляційного розгляду, в ході досудового розслідування не знайдений пістолет за допомогою якого ОСОБА_7 вчиняв інкриміновані йому кримінальні правопорушення, а тому перебуваючи на волі, останній може за допомогою нього продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення. Також ОСОБА_7 намагався втекти після вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що може свідчити про можливість його переховування від суду.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись ст. 183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,-

у х в а л и л а :

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25.03.2022 включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді