Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/7030/21
У Х В А Л А

"31" січня 2022 р. м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області об`єднане кримінальне провадження за № 0000937 від 07.05.2021 та кримінальне провадження за № 0002114 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України щодо доцільності продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_4 ,

потерпілий: ОСОБА_5 ,

неповнолітній потерпілий: ОСОБА_6 ,

законний представник неповнолітнього потерпілого: ОСОБА_7 ,

представник законного представника адвокат: ОСОБА_8 ,

захисники адвокати: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачений: ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається
В провадженні суду на стадії судового розгляду перебуває об`єднані кримінальні провадження за № 0000937 від 07.05.2021 та за № 0002114 від 09.09.2021 відносно ОСОБА_3 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, в якому відповідно до ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_11 від 14.09.2021 у справі № 357/10622/21, по провадженню 1-кс/357/1958/21, задоволено клопотання слідчого Білоцерківського районного Управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_12 про обрання запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою ОСОБА_3 та визначено строк дії такого типу заходу забезпечення кримінального провадження до 12.11.2021.
Крім цього судовим рішенням від 09.11.2021 продовжено відносно ОСОБА_3 , у порядку ст. ст. 197, 199 КПК України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10.12.2021.
Після чого судовим рішенням від 09.12.2021 продовжено відносно обвинуваченого, у порядку ч. 3 ст. 315 КПК України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06.02.2022.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Отже, під час виконання вимог, передбачених ч. 3 ст. 331 КПК України, судом поставлено питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку.
Позиція сторін та інших учасників.
Прокурор в судовому засіданні зауважив, що є слушним продовжити дію обраного запобіжного заходу ОСОБА_3 на строк, що не може перевищувати двох місяців з огляду на наявність існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з яких п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду, підтверджується наявністю обвинувачення за тяжкий та особливо тяжкий злочини, покарання за які передбачені у вигляді позбавлення волі, у зв`язку з чим усвідомлюючи невідворотність реального покарання, ОСОБА_3 може намагатися уникнути кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини, оскільки, під час проведення досудового розслідування ОСОБА_3 з місць вчинення вказаних злочинів зникав і до слідчого приходив через три доби після проведення працівниками поліції відповідних оперативних-розшукових дій та скеруванням повісток. Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні підтверджується тим фактом, що обвинувачений та свідки є мешканцями одного населеного пункту, а під час проведення слідчої дії слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 , останній висловив занепокоєння щодо можливого впливу ОСОБА_3 , якого він боїться. Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурор обґрунтовує наявністю в суді обвинувального акту відносно ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке мало місце в травні 2021, що на думку прокурора свідчить про продовження обвинуваченим вчиняти надалі інші кримінальні правопорушення. Отже прокурор вважає, що ризики передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є дійсними та вважає за необхідне обрати (продовжити) відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не запобігатиме ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_5 , неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 його законний представник ОСОБА_7 та представник законного представника адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні вважали, що питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_14 може бути вирішено на розсуд суду.

Захисник адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначив, що вважає за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт на певний час із застосуванням заходів контролю, оскільки зазначені прокурором ризики не знайшли свого підтвердження. Так, ризик п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, під час проведення досудового розслідування ОСОБА_3 на всі виклики слідчого, належним чином направлені самостійно та вчасно з`являвся, доказом зазначеної позиції є той факт, що до суду ОСОБА_3 на обрання запобіжного заходу з`явився самостійно за повісткою. Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не може бути врахований судом, як діючий, оскільки відповідно з проведеним слідчим експериментом за участю свідка ОСОБА_13 , останній надав покази аналогічні наданим ОСОБА_3 , а також на сьогоднішній день обвинувачений відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілому ОСОБА_5 та останній жодних претензій до обвинуваченого не має. Стосовно наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який посилався прокурор, захисник зазначив, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України, з яким і було об`єднано кримінальне провадження за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, є відповідно до ст. 12 КК України тяжким злочином, вчинено через необережність, тобто вчинене не умисно, тому на переконання захисника, заявлені ризики прокурором заявлені формальні та не підтверджуються жодним доказом.

Крім цього захисник наполягав, що клопотання про продовження строку запобіжного заходу прокурор повинен був подавати до суду у письмовому вигляді, як це передбачено чинним кримінальним процесуальним кодексом.

Також захисник просив суд врахувати дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме те, що останній раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, є учасником бойових дій, має певні слухові вади, повністю відшкодував шкоду потерпілому ОСОБА_5 , офіційно не працевлаштований, але займається корисною роботою, надаючи послуги по ремонту транспортних засобів, у зв`язку з чим захисник просив змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на домашній арешт або на певний час із застосуванням заходів контролю, або на цілодобовий домашній арешт. Крім цього зазначив, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та доставки ОСОБА_3 до ДУ Київській СІЗО Міністерство юстиції України, останнього дуже сильно побили та поламали ключицю, але при зверненні до медичної установи він вимушений був вказати, що упав з ліжка, отже у зв`язку з чим були задоволені ряд клопотань сторони захисту про утримання ОСОБА_3 під вартою саме в умовах ізолятора тимчасового тримання, де обставин які б могли погрожувати життю чи здоров`ю останнього відсутні, на що захисник звернув увагу суду та просив враховувати вказані обставини при вирішенні питання про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого.

Захисник адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні також заперечував проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ще на 60 днів, оскільки вважав, що заявлені прокурором ризики не підтверджені останнім, а також спростовуються поведінкою самого обвинуваченого, ОСОБА_3 під час досудового розслідування на всі виклики до слідчого з`являвся вчасно та самостійно, на свідків та потерпілого жодного тиску не вчиняв, про що свідчить письмова заява потерпілого ОСОБА_5 , який жодних претензій до обвинуваченого немає. Також захисник просив врахувати дані про особу обвинуваченого та врахувати неможливість подальшого утримання ОСОБА_3 в умовах Державної установи «Київський СІЗО» Міністерство юстиції України, оскільки при обранні відповідно заходу та етапуванні останнього до СІЗО, ОСОБА_3 був побитий невідомими особами, в результаті чого останньому поламали ключицю, у зв`язку з чим захисник просив для забезпечення безпеки життю та здоров`ю ОСОБА_3 , змінити запобіжний захід на домашній арешт на певний час.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав доводи викладені його захисниками та просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Встановлення судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів та мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якім він керував
Так, суд вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, а також враховуючи норму ч. 3 ст. 331 КПК України, згідно з якою до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу, приходить до наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що строк продовженого строку тримання під вартою ОСОБА_3 закінчується 06.02.2022, але розглянути кримінальне провадження відносно останнього та прийняти остаточне рішення до вказаної дати не представляється можливим, тому виникло питання про доцільність продовження строків тримання під вартою обвинуваченого.
Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ст. 177 КПК України).
Відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 - п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.
Також, з положень норм ст. 199 КПК випливає, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою у т.ч. ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
У вказаному об`єднаному кримінальному провадженні було висунуто обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України, яке кваліфіковано, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження та за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, яке кваліфіковано, як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).
В ході обговорення питання доцільності продовження дії обраного запобіжного заходу, відносно обвинуваченого, відповідно до обвинувального акту встановлено такі відомості, як-то: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Сорокотяги, Білоцерківського району, Київської області, громадянин України, з середньо - технічною освітою, не працевлаштований, неодружений, маючий малолітню дитину: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Враховуючи, що дія будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри, суд з цього питання відмічає таке.
Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).
Обвинувальні акти стосовно обвинуваченого перебувають на розгляді в суді.
Наведеного вище достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотань, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».
Обвинувачений на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має типові соціальні зв`язки для особи її віку та статусу, прийнятну репутацію.
Таким чином надана стороною захисту виписка з історії хвороби № 566 від 17.01.2015 щодо підтвердження доводів про наявність проблем зі слухом обвинуваченого та наявності статусу учасника бойових дій, судом досліджена, однак не приймається до уваги, оскільки обвинувачений був доставлений у лікарню з району бойових дій у районі Іловайська Донецької області та з 16.01.2015 по 17.01.2015 перебував на лікуванні в неврологічному відділенні КУ Маріупольська міська лікарня № 4 з діагнозом закрита бойова ЧМТ, контузія головного мезга, церебрастеничний синдром.
Отже, вказана виписка з історії № 566 не підтверджує діагноз пов`язаний з поганим слухом обвинуваченого, оскільки відповідно до вказаної виписки під час лікування сірчані пробки з вух обвинуваченого видалені. Також суд не може прийняти вказану виписку, як доказ наявності у ОСОБА_3 статусу учасника бойових дій, оскільки зазначений статус може бути підтверджений виключно відповідним посвідченням, виданим у встановленому Законом порядку.
Щодо ризиків, передбачених статтею 177 КПК, то слід відмітити метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час, як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні. Та з його урахуванням суд відмічає, що в ухвалі про застосування запобіжного заходу, суд визнав дійсними ризики переховування, вчинення іншого кримінального правопорушення та впливу на свідків.
В цей час останні є дійсними та не зменшились, адже указані ризики, як реальні, оцінюються в світлі (1) обставин цього кримінального провадження та (2) особистої ситуації (обставин) обвинуваченого (фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).
Того, що сама по собі суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. При цьому, слід відмітити, що, у цій ситуації, тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте окреслений у санкції статті строк у сукупності з іншими обставинами про особу обвинуваченого збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Вивчивши ухвалу слідчого судді від 14.09.2021 про обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою та судові рішення про продовження дій запобіжного заходу встановлено, що оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходив з встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважав, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що підозрюваний не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчинених ним злочинів, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Тим самим, наявності ризику впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Станом на даний час усі свідки у провадженні не допитані, а тому і ризик є продовжуваним.
Дійсним є і ризик учинення іншого кримінального правопорушення, що власне слідує і з даних про те, що у останнього при етапуванні до ДУ Київський СІЗО Міністерство юстиції України, виник конфлікт з іншими особами, які утримуються в умовах СІЗО, в наслідок чого сторона захисту заявила клопотання про утримання ОСОБА_3 в умовах Ізолятора тимчасового тримання № 1 Головного управління Національної поліції в Київській області за для безпеки останнього. Отже, з наведеного суд може зробити висновок про конфліктність та агресивність особи обвинуваченого ОСОБА_3 , що може призвести до вчинення інших злочинів проти життя та здоров`я людини. Крім цього в судовому засіданні встановлено, що останній не працевлаштований, відповідно не надано доказів про наявність сталого джерела доходу, через що можливо припустити, що обвинувачений може задовольняти свої побутові фінансові потреби в т.ч. шляхом вчинення певних злочинів.
При цьому, установлені в провадженні обставини свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились.
Щодо питання чи зможуть інші більш м`які запобіжні заходи, запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, то слід указати, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК (частина 1 статті 184 КПК).
Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.
При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж окреслені прокурором по відношенню до обвинуваченого не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.
При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
З огляду на викладене суд у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, та які були встановлені судом.
Крім цього доводи сторони захисту щодо розгляду питання про доцільність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 виключно за письмовим клопотанням прокурора, суд сприймає критично, оскільки вказане питання поставлене судом у порядку ч. 3 ст. 331 КПК України за власною ініціативою, оскільки до 06.02.2022 по кримінальному провадженню не можливо прийняти остаточного рішення.
При цьому, суд уважно ставиться до того, що з плином часу продовжуване тримання заявника під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання.
Крім цього встановлено, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується.
Стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення.
Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.
Окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухиленню від суду.
Тобто, застосований запобіжний захід кореспондується та відповідає визначеним КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу.
Як наслідок передумови для продовження запобіжного заходу - взяття під варту (тримання під вартою), не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу у межах строків визначених ч. 3 ст. 331 КПК.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 331, 369-372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - у вигляді тримання під вартою в Ізоляторі тимчасового тримання № 1 Головного управління Національної поліції в Київській області строком на 60 днів, тобто по 31.03.2022, включно.

Відкласти судовий розгляд по об`єднаному кримінальному провадженню відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 та ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на 03.03.2022 на 14.00 год.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити начальнику Ізолятора тимчасового тримання № 1 Головного управління Національної поліції в Київській області.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 04.02.2022 о 08 год. 45 хв. в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Першотравнева, буд. 4 А.

Ухвала суду в частині продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

СуддяОСОБА_16