Справа № 308/128/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання заступника начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000454, -

В С Т А Н О В И В:
До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло вищевказане клопотання в якому прокурор просить накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .
Клопотання обґрунтовано наступним.
Слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2020 за №0000454 по факту вчинення шахрайських дій у особливо великих розмірах.
Досудовим розслідуванням встановлено, що до Закарпатської обласної прокуратури надійшла заява ОСОБА_4 щодо заволодіння шахрайським способом її коштами гр. ОСОБА_5 під час оформлення договору купівлі-продажу квартири. Як вбачається із заяви ОСОБА_4 , останньою було придбано у ОСОБА_5 згідно договору купівлі продажу від 18.04.2018 квартиру АДРЕСА_1 , при цьому ОСОБА_5 та інші особи, які мали відношення до вказаного правочину, умисно приховали наявність судових спорів предметом, якого являється вказана квартира, таким чином ввівши в оману ОСОБА_4 та шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами останньої в розмірі вартості придбаної неї квартири.
Встановлено, що 17.04.2008 між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №22/19-18-2008 на суму 57160 доларів США та іпотечний договір №22/19-19-2008, предметом якого було право іпотекодавця на отримання у власність квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 99,61 кв.м. (житловою 51,39 кв.м.) разом із місцем для зберігання автотранспорту (гараж) № НОМЕР_1 площею 32,73 кв.м. Згодом, згідно з договором №14/7-3-2009 про внесення змін до вказаного іпотечного договору предметом іпотеки стала вже належна іпотекодавцю на праві власності трикімнатна квартира АДРЕСА_3 , вартістю 212022 грн.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.03.2017, яке набрало законної сили 29.03.2010, стягнуто з ОСОБА_6 за рахунок її майна та коштів на користь Банку заборгованість за кредитним договором №22/19-18-2008 від 17.04.2008 р. у сумі 472729,47 грн.
У процесі примусового виконання цього рішення суду електронні торги з реалізації указаної квартири не відбулися.
22.02.2017 Банк уклав із ОСОБА_5 договір купівлі-продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені (в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку»), згідно з яким Банк продав, а ОСОБА_5 купила квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 100 кв, м, житловою - 51.4 кв. м, три житлові кімнати, ринкова вартість якої відповідно до висновку про вартість майна, складеного 07.02.2017 р. суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Галтекс ПЛЮС», становить 476000 грн.
Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 28 лютого 2018 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04 жовтня 2017 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 02.09.2020 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 28 лютого 2018 року скасовано. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 22 лютого 2017 року між публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_5 .
При цьому, 18.04.2018 між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 . Крім того слідством встановлено, що ОСОБА_4 придбала в ОСОБА_5 вищевказану квартиру за грошові кошти в сумі 65000 доларів США.
Так на даний час в рамках розслідування кримінального провадження виникла необхідність у накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_1 , з метою запобіганням спроб відчужити дану квартиру на період здійснення досудового розслідування, так як дана квартира є об`єктом кримінально-протиправних дій і по суті є речовим доказом в даному кримінальному провадженні
Приймаючи до уваги вищенаведене, а також те, що вищевказане нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 , є об`єктом злочинного посягання, і може бути використана як доказ у даному кримінальному провадженні та підпадає під критерії, визначені в ст. 98 КПК України, а тому є підстави у накладенні арешту на майно у формі заборони його розпорядженням, оскільки даний захід забезпечення кримінального провадження не дасть можливості вчиняти подальші протиправні дії направленні на його розтрату, відчуження, приховування або підміну, шляхом зміни власників або здійснення інших цивільно правових угод щодо даного майна, а також приймаючи до уваги те, що вказане майно має значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні та може бути використано як докази.
У судове засідання прокурор не з`явився, при цьому подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, яке підтримує та просить задовольнити.
Власник майна в судове засідання не з`явилася. Повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі.
На підставі ст. 172, ч. 4 ст. 107 КПК України, слідчий суддя вважає можливим розглянути клопотання без участі учасників кримінального провадження, без здійснення фіксування за допомогою технічних засобів.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя встановив наступне.
Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області розпочато розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2020 за №0000454.
Підставою для внесення відомостей про кримінальне провадження була заява гр. ОСОБА_4 щодо заволодіння шахрайським способом її коштами гр. ОСОБА_5 під час оформлення договору купівлі-продажу квартири.
Обґрунтовуючи доцільність накладення арешту на майно квартиру АДРЕСА_1 , орган досудового розслідування посилається на необхідність запобігання спробам відчужити дану квартиру на період здійснення досудового розслідування, так як дана квартира є об`єктом кримінально-протиправних дій і по суті є речовим доказом в даному кримінальному провадженні.
Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Загальні правила, що повинні враховуватись під час застосування заходів кримінального провадження, визначені ст. 132 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку (ч. 1 ст. 170 КПК України).
Арешт майна допускається,зокрема з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України). У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (ч. 3 ст. 170 КПК України).
Частиною 1 ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається зі змісту поданої гр. ОСОБА_4 заяви про злочин, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 умисно за попередньою змовою ввели заявницю в оману, маючи намір шахрайським шляхом заволодіти її коштами у розмірі 65 000, 00 дол США.
Тобто об`єктом посягання та розслідування у даному кримінальному провадженні є грошові кошти, які на думку заявника ОСОБА_4 , підозрювані останньою особи - ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , отримали внаслідок продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , заявнику.
За змістом положень частини другої статті 173 КПК України при розгляді клопотання про арешт майна слідчим суддею повинні бути встановлені такі обставини:
1) правова підстава для арешту майна,
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої стаття 170 КПК України),
3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження,
4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (абз. 2 ч.1 ст. 170 КПК України).
Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, прокурор зазначає як мету накладення арешту - збереження речових доказів. Однак, жодного підтвердження, які є підстави вважати, що майно, яке є предметом розгляду даного клопотання, може бути знищене чи відчужене, прокурором не подано.
У той же час доводи прокурора про відповідність речей, критеріям передбаченим ст. 98 КПК України та наявність в матеріалах клопотання постанови слідчого про визнання вищезгаданої квартири речовим доказом у даному кримінальному провадженні не є безумовною підставою для накладення арешту на майно, оскільки при накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПКУ України, при цьому висновки слідчого судді не залежать лише від наявності чи відсутності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.
Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що в клопотанні та долучених до нього матеріалах, не наведено достатніх і належних доказів на підтвердження обставин, на які послався у клопотанні прокурор, порушуючи питання про накладення арешту на квартиру, власником якої є заявник ОСОБА_4 .
За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна в повному обсязі, оскільки потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.
Керуючись ст. ст. 170-173, 376 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання заступника начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000454 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1