Справа № 496/4818/20
Провадження № 1-кс/496/1868/21
У Х В А Л А

08 листопада 2021 року слідчий суддя Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 ,

за матеріалами кримінального провадження № 0000513 від 17.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

При цьому вказує на те, що 14.11.2020 року біля 22.41 год., більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , знаходячись на території ТОВ «ТРАНСКОН ЛОГІСТИК», яка розташована за адресою: Одеська область, Одеський район, землі Усатівської сільської ради, вул. Хуторська, 90-А в ході словесної сварки з ОСОБА_7 , на ґрунті особистої неприязні до останнього, з метою нанесення йому тілесних ушкоджень, почав штовхати ОСОБА_7 та наздоганяти по території. Далі у ремонтному боксі ОСОБА_6 витягнув ОСОБА_7 з кабіни транспортного засобу DAF FTP XF 105.410 р.н. НОМЕР_1 червоного кольору та умисно наніс ОСОБА_8 вісім ударів кулаком правої руки в область голови, шість ударів кулаком лівої руки в область живота та грудної клітини, після чого останній впав на землю. З отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_7 був доставлений до КНП «МКЛ № 11 ОМР», де йому був поставлений діагноз: відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, перелом черепу. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Відповідно до висновку експерта №99-3849/2020 від 11.01.2021 року у трупа ОСОБА_7 виявлені наступні ушкодження: синці обличчя, крововиливи під слизові оболонки обох губ, крововилив в м`які тканини голови, перелом кісток основи черепу, крововиливи над та під твердою мозковою оболонкою, крововилив під м`яку мозкову оболонку півкуль головного мозку та мозочка, забій обох лобових та скроневих часток. Всі вищезазначені ушкодження утворилися в результаті дії тупого (тупих) твердого (твердих) предмету (предметів), індивідуальні особливості якого (яких) в морфологічних особливостях ушкоджень не відобразилися. Судячи за морфологічними властивостями (синці фіолетового кольору з блідо-зеленою периферією; внутрішньочерепні крововиливи з помірно вираженими реактивними змінами та клітинною реакцією, нерізко вираженими явищами проліферації) могли утворитися в проміжок часу від 3-4 до 5-6 діб до настання смерті, що не суперечить даним медичної карти. Всі вищезазначені ушкодження складають єдиний морфологічний комплекс закритої черепно-мозкової травми та оцінюватися роздільно не можуть; таким чином за критерієм небезпеки для життя, згідно з п. 2.1.1 (а) та 2.1.3. (б,в,г) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по відношенню до живих осіб, мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_7 полягає у прямому причинному зв`язку з наявною у нього відкритою черепно-мозковою травмою у вигляді перелом кісток основи черепу, крововиливів над та під твердою мозковою оболонками, крововиливів під м`яку мозкову оболонку півкуль головного мозку та мозочка, забою обох лобових та скроневих часток. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_7 з`явилося ускладнення травми набряк головного мозку. Також при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_7 виявлений вогнищевий крововилив в м`які тканини спини. З урахуванням відсутності даних щодо природи його виникнення - не підлягає оцінці за ступенем тяжкості. Ушкодження, які були встановлені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_7 утворилися в результаті однієї чи більше травмуючої дії в ділянці потилиці однієї чи більше, травмуючої дії в ділянці верхньої частини обличчя та однієї чи більше, травмуючої дії в ділянці нижньої частини обличчя. Спричинення всіх наявних тілесних ушкоджень при однократному падінні з положення стоячи чи близького до нього виключено. За даним фактом 17.11.2020 року слідчим СВ Відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000513 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. 13.10.2021 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Посилаючись на обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а також на існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий ОСОБА_5 просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, у зв`язку з чим звернувся до суду з вказаним клопотанням.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні на задоволенні клопотання наполягала, посилаючись на обґрунтованість підозри і наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому пояснила, що ОСОБА_6 не проживає за місцем реєстрації, крім того, була спроба знищення речових доказів відеозаписів з камер відеоспостереження, але відеозапис був поновлений, підозрюваний особисто знайомий зі свідками, тому наявні підстави вважати, що він може переховуватися від органів досудового розслідування, впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, оскільки тримання під вартою є занадто суворим запобіжним заходом. Також подав до суду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. При цьому пояснив, що ОСОБА_6 співпрацює зі слідством, до спроби знищення відеозаписів він ніякого відношення не має. Крім того, свідки вже допитані, проведені всі експертизи. Крім того, слід врахувати ту обставину, що потерпілий був напідпитку, провокував підозрюваного. Також не погоджується з кваліфікацією дій підозрюваного за ч.2 ст. 121 КК України, вважає, що в діях ОСОБА_6 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 КК України. Виходячи з наведеного, просив застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, на задоволенні клопотання захисника наполягав. При цьому пояснив, що він з`являвся за першою вимогою слідчого та прокурора, наміру переховуватись не має. Свідки у кримінальному провадженні допитані, він за весь час досудового розслідування на жодного з них не впливав. Крім того, до спроби знищення відеозаписів він не має відношення. Просив застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Вислухавши думку прокурора, захисника, підозрюваного, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню, разом з цим клопотання захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Захисник та підозрюваний у судовому засіданні пояснили, що не погоджуються з обґрунтованістю підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

У відповідності до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).
У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Суд також враховує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.
Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно ризику переховування, практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Вирішуючи питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя враховує те, що підозрюваний не проживає за місцем реєстрації, працює водієм, його робота пов`язана з перевозками на усій території України.
Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного, на думку слідчого судді, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 , який на теперішній час підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 разом дружиною. Він офіційно працевлаштований, має неповнолітню доньку. Разом з цим, з підстав, зазначених вище, слідчий суддя вважає доведеним ризик переховування від органу досудового розслідування.

Ризики, передбачені п. п. 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, прокурор в судовому засіданні не довів. Доводи прокурора про те, що підозрюваний може впливати на свідків та умисно перешкоджати проведенню кримінального провадження, є лише припущенням і відповідними доказами не підтверджений.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Ч.1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя вважає, що прокурором не доведена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, передбаченому п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, тому відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Разом з цим, є підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу - домашнього арешту, і саме цей запобіжний захід сприятиме запобіганню ризику переховування від органів досудового розслідування.

При цьому слідчий суддя вважає за доцільне покласти на підозрюваного обов`язки прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою, а також не залишати місце постійного проживання з 20.00 год. до 07.00 год. кожної доби.

Натомість клопотання захисника про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання задоволенню не підлягає, оскільки застосування такого запобіжного заходу, на думку слідчого судді, не сприятиме запобіганню ризику переховування від органів досудового розслідування.

Щодо строку дії ухвали, слідчий суддя вважає за доцільне зазначити наступне.

ОСОБА_6 повідомлено про підозру 13.10.2021 року.

Відповідно до положень п.4 ч.3 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, тобто строк досудового розслідування спливає 13.12.2021 року.

При цьому, запобіжний захід застосовується відносно особи в межах строку досудового розслідування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, слідчий суддя вважає, що відносно підозрюваного ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, тобто до 13.12.2021 року.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 181, 183, 193, 205 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступні обов`язки:

-прибувати до слідчого СВ Відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області за першою вимогою;

-не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_2 , з 20.00 год до 07.00 год. кожної доби.
Клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання залишити без задоволення.

Ухвалу надіслати до Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області (вул. Європейська, 27 м. Умань) для виконання.

Строк дії ухвали до 13.12.2021 року, тобто в межах строку досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1