ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1274/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/4275/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Норильська Красноярського краю РФ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

06 червня 2019 року приблизно о 12 годині в світлу пору доби на автодорозі О-081662 «Приморськ-Єлизаветівка-Андріївка-Берестове», ОСОБА_8 , керуючи технічно справним легковим автомобілем «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався з боку с.Андріївка в напрямку с.Шевченкове Бердянського району Запорізької області.

В цей же час, у зустрічному напрямку для ОСОБА_8 , керуючи легковим автомобілем «ВАЗ 21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався потерпілий ОСОБА_9 .

Під час руху в районі опори ЛЕП №221 ОСОБА_8 , порушивши вимоги пунктів 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, проявив необережність, яка виразилась у злочинній недбалості (не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити), не переконавшись у безпечності маневру виїхав на смугу зустрічного руху, створивши своїми діями небезпеку для руху потерпілому ОСОБА_9 , внаслідок чого на смузі руху ОСОБА_9 відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів.

В результаті зіткнення потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, з якими його було доставлено до КУ «Андріївська центральна районна лікарня» Бердянської районної ради та знаходився на лікуванні з діагнозом: «Закритий перелом правої п`яткової кістки. Забій грудної клітини. Забійна рана області правого колінного суглобу.». Вказані ушкодження ймовірно утворились від дії (дій) тупого (тупих) предмета (предметів) в умовах дорожньо-транспортної пригоди, ймовірно від удару о виступаючі частини всередині салону автомобіля, в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не супроводжувалися небезпечними для життя явищами, спричинили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш ніж як 21 день).

В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Citroen Berlingo» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п.10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України.

Місце зіткнення автомобілів ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля «Citroen Berlingo» реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться на смузі руху у бік с.Андріївка (смузі руху автомобіля ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_2 ) перед розташуванням різкого відхилення сліду гальмування переднього лівого колеса автомобіля ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_2 та початком подряпини на відстані не ближче ніж 17.3м до початку лівого сліду гальмування автомобіля ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_2 та на відстані не далі 2.4м від правого краю проїзної частини по ходу руху у бік с.Андріївка.

Дії водія автомобіля «Citroen Berlingo» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 не відповідають вимогам п.п.10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про скасування арешту майна, цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Свої вимоги мотивував тим, що обвинувачений ні про який насип на узбіччі не вказував, а пояснив, що узбіччя дуже вузьке не більше 50 см. за яким починається земельний відвал глибиною до 1 м. під великим кутом. Обвинувачений змінив напрямок руху свого автомобіля вліво тільки з метою уникнення лобового зіткнення з автомобілем, який виїхав на його смугу руху. Висновки експертів суперечать фактичним обставинам, які були зафіксовані під час огляду місця ДТП. Крім того, розрахунки експертів є помилковими, а тому їх висновки №19-51 від 09.04.2020 року та №19-126 від 05.06.2020 року є неналежними доказами. Суд не розглянув два варіанти розвитку ДТП згідно показів потерпілого та показів обвинуваченого, а взято до уваги лише факт зіткнення транспортних засобів на смузі руху потерпілого. Знаходячись на зустрічній смузі руху потерпілий, маючи достатню відстань до автомобіля обвинуваченого, час і можливість безперешкодного роз`їзду з автомобілем, який майже зупинився на узбіччі його смуги руху, тобто маючи технічну можливість запобігти ДТП, різко змінив напрямок руху, повертаючись на свою смугу, де скоїв зіткнення з автомобілем обвинуваченого. При цьому в даній ДТП лише потерпілий змінив напрямок руху свого автомобіля, повертаючись на свою смугу, що і знаходиться в прямому причинному зв`язку з зіткненням транспортних засобів. Однак суд не прийняв до уваги відсутність можливості у обвинуваченого об`єктивно запобігти зіткненню з автомобілем потерпілого. Таким чином, суд поклав у вирок докази, які він не в повній мірі дослідив і не надав їм належну оцінку. Крім того, суд безпідставно відмовив в задоволенні сторони захисту про допит експертів з метою усунення розбіжностей у висновках експертиз, що свідчить про неповноту судового розгляду. Відтак у суду не було достатньо беззаперечних доказів, які б вказували на наявність прямого причинного зв`язку між діями обвинуваченого та ДТП. Крім того, під час судового розгляду до справи були долучені характеризуючі матеріали на обвинуваченого, відповідно до яких обвинувачений разом з дружиною та двома неповнолітніми дітьми є переселенцями з Луганської області, на даний час мешкають в орендованій квартирі, офіційно не працевлаштовані, тому життєдіяльність обвинуваченого та його сім?ї залежать від транспортного засобу, на якому обвинувачений намагається заробляти, що є єдиним джерелом доходу його сім?ї. Однак суд проігнорував дані обставини та позбавив обвинуваченого права керувати транспортними засобами.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок скасувати та закрити кримінальне провадження. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він ні про який насип на узбіччі не вказував, а пояснив, що узбіччя дуже вузьке не більше 50 см. за яким починається земельний відвал глибиною до 1 м. під великим кутом. Він змінив напрямок руху свого автомобіля вліво тільки з метою уникнення лобового зіткнення з автомобілем, який виїхав на його смугу руху. Висновки експертів суперечать фактичним обставинам, які були зафіксовані під час огляду місця ДТП. Крім того, розрахунки експертів є помилковими і не можуть бути прийняті до уваги. Суд не розглянув два варіанти розвитку ДТП згідно показів потерпілого та показів обвинуваченого, а взято до уваги лише факт зіткнення транспортних засобів на смузі руху потерпілого. При цьому без уваги суду залишився варіант, коли потерпілий виїхав на його смугу руху і він був вимушений виїхати на його смугу руху, де в його автомобіль скоїв зіткнення потерпілий, повертаючись на свою смугу руху. Суд не встановив та не впевнився чи міг він у тій дорожній ситуації об`єктивно запобігти зіткненню з автомобілем потерпілого, питання про те, хто в кого в`їхав залишилося не з`ясованим. Таким чином суд поклав у вирок не перевірені докази, що є недопустимим. Крім того, суд безпідставно відмовив в задоволенні сторони захисту про допит експертів з метою усунення розбіжностей у висновках експертиз, що свідчить про неповноту судового розгляду. Також суд безпідставно позбавив його права керувати транспортними засобами незважаючи на те, що його життєдіяльність та взагалі існування його сім?ї залежать від транспортного засобу, на якому він працює і який є єдиним джерелом доходу.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК, зроблено з дотриманням ст.23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Зокрема, відповідний висновок суд зробив на підставі аналізу показань потерпілого, даних протоколів слідчих дій, а також висновків судових інженерно-транспортних і судово-медичної експертиз.

Так, потерпілий ОСОБА_9 надав суду покази про те, що 06.06.2019 року приблизно о 12-00 годині він рухався із с.Шевченкове до с.Андріївка по своїй лівій смузі руху, іноді, об`їжджаючи ями та виїжджаючи на зустрічну смугу не більше як на 30 см., але повністю на зустрічну смугу не виїжджав. Автомобіль обвинуваченого ОСОБА_8 був в полі його зору і він (обвинувачений) весь час пересувався по його лівій смузі руху, не переїжджаючи на свою праву сторону. Щоб уникнути зіткнення, він (потерпілий) був вимушений гальмувати та уходити вправо, але не встиг, автомобіль обвинуваченого врізався в його автомобіль. В момент зіткнення автомобіль обвинуваченого знаходився на його смузі руху.

Свідок ОСОБА_10 під час його допиту в суді надав пояснення про те, що він був присутній на місці ДТП 06.06.2019 року як співробітник поліції. ДТП сталося за с.Шевченкове в бік с.Андріївка. Удар був з правої сторони по ходу руху автомобіля потерпілого. Вважає, що причиною аварії став виїзд автомобіля обвинуваченого на зустрічну смугу руху. На дорозі дійсно багато ям, але вони не дуже глибокі і транспортні засоби, навіть великі по габариту, мають технічну можливість об`їжджати ями, не виїжджаючи на зустрічну смугу. Після зіткнення ВАЗ знаходився посередині дороги під кутом. «Citroen Berlingo» знаходився на зустрічній смузі. Сліди гальмування лівого колеса ВАЗа знаходились праворуч з його (потерпілого) сторони руху. Удар прийшовся в праву сторону ВАЗа. ВАЗ не виїжджав повністю на зустрічну смугу, можливо частина колеса, не більш як на 10см., опинилася на зустрічній смузі. Вважає, що ями на дорозі та рух автомобіля ВАЗ не становили перешкод для руху автомобіля обвинуваченого, якщо б він дотримувався правил дорожнього руху.

Протоколом огляду місця події зі схемою та фото таблицею від 06.06.2019 року було зафіксовано обстановку на місці події.

Відповідно до висновку експерта №352 від 17.07.2019 року ОСОБА_9 знаходився на лікуванні з діагнозом: «Закритий перелам правої п`яточної кістки. Забій грудної клітини. Забійна рана області правого колінного суглоба», згідно описової частини наданої медичної документації. Вказані ушкодження ймовірно утворились від дії (ій) тупого (их) предмета (ів), в умовах дорожньо-транспортної пригоди, ймовірно від удару о виступаючі частини усередині салону автомобіля, можливо в строк, та за обставини,які вказані в ухвалі, в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження, середнього ступеня тяжкості не супроводжувалося небезпечним для життя явищами, спричинило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 (три) тижні (більш ніж 21 день).

За даними висновку експерта №19-51 від 09.04.2020 року вбачається, що в даній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ-21099 д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути зіткнення. Дії водія автомобіля «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 не відповідають вимогам п.п.10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією даної дорожньо - транспортної пригоди. В діях водія автомобіля ВАЗ-21099 д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_9 невідповідність вимогам ПДР України не вбачаються;

З висновку експерта №19-126 від 05.06.2020 року встановлено, що в заданій дорожній ситуації водій автомобіля «ВАЗ 21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 , виїхавши на смугу зустрічного руху, під час об`їзду вибоїн на дорозі, не створював своїми діями небезпеку для руху обвинуваченому ОСОБА_8 . В заданій дорожній ситуації під час виїзду автомобіля «ВАЗ 21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 на смугу зустрічного руху, водій автомобіля «Citroen Berlingo» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 не перебував в стані аварійної ситуації (обстановки). Водій автомобіля «ВАЗ 21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути зіткнення. В заданій дорожній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення зі сторони водія автомобіля «Citroen Berlingo» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 залежала від виконання ним вимог п.п.10.1.,11.3 Правил дорожнього руху України. Дії водія автомобіля «Citroen Berlingo» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 в розглянутій дорожній ситуації не відповідають вимогам п.п.10.1., 11.3 Правил дорожнього руху України і знаходяться у причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. В діях водія автомобіля «ВАЗ 21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 в розглянутій дорожній ситуації невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України не вбачається.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши зазначені докази, оцінивши їх в аспекті ст.94 КПК з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст.91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, міськрайонний суд обґрунтовано вирішив, що ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять факт вчинення обвинуваченим кримінально-караного діяння, передбаченого ч.1 ст.286 КК і вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 .

Покладені судом в основу обвинувального вироку докази є логічними та послідовними, узгоджуються між собою та іншими дослідженими судом доказами, а тому об`єктивних підстав вважати недоведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення немає.

До заперечень апеляційних скарг сторони захисту про те, що суд не прийняв до уваги відсутність можливості у обвинуваченого об`єктивно запобігти зіткненню з автомобілем потерпілого, колегія суддів ставиться критично. При цьому колегія суддів виходить з того, що встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що потерпілий не створював жодної небезпеки для руху обвинуваченого. Виїхавши на смугу зустрічного руху під час об`їзду вибоїн на дорозі, потерпілий не створював будь-якої аварійної ситуації чи перешкоди для руху обвинуваченого.

Твердження сторони захисту про те, що висновки судових інженерно-транспортних експертиз суперечать фактичним обставинам, які були зафіксовані під час огляду місця події, через зазначення нібито різної відстані перебування автомобіля під керуванням обвинуваченого від краю проїжджої частини, є неспроможними. Адже в протоколі огляду місця події та схемі було зафіксовано відстань автомобіля під керуванням обвинуваченого від проїжджої частини саме на момент огляду, а експерт у своєму висновку №19-51 визначав відстань автомобіля під керуванням обвинуваченого від проїжджої частини саме в момент зіткнення транспортних засобів. При цьому такі висновки експерта базуються на спеціальних знаннях та на проведенні спеціальних розрахунків за допомогою формул, в той час як посилання захисника про неможливість зсунення автомобіля під керуванням обвинуваченого є лише припущеннями захисника, оскільки нічим не підтверджені.

Та обставина, що суд відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту про допит експертів, жодним чином не вплинуло на законність прийнятого судом рішення. Адже експертні дослідження у даній справі №19-51 і №16-126 було проведено за встановленою КПК процедурою, зміст висновків відповідає статтям 101, 102 вказаного Кодексу, висновки експертів не містять будь-яких протиріч, а відтак відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достовірності й достатності.

Крім того, відповідно до ст.22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Приписами ч.3 ст.93 КПК визначено, що сторона захисту здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Виходячи з ч.2 ст.101 КПК кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях. Відтак сторона захисту у разі незгоди із висновками проведених у справі експертиз не була позбавлена можливості самостійно залучити експертів для проведення експертизи у відповідності до ст.243 КПК.

З огляду на що, колегія суддів визнає неспроможними доводи апеляційних скарг сторони захисту про невстановлення у справі достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого.

Отже при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.

Твердження захисника та обвинуваченого в апеляційних скаргах про необґрунтованість призначення обвинуваченому додаткового покарання колегія суддів вважає безпідставними.

При цьому колегія суддів виходить з того, що покарання - це захід державного примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому кримінальним законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Особа зобов`язана перетерпіти ті позбавлення й обмеження, які пов`язані із застосуванням до неї покарання. При цьому держава має забезпечити належний захист законних прав та свобод особи, їх обмеження повинно бути належним чином обґрунтовано.

Не зважаючи на розподіл покарань на основні, додаткові та такі, що застосовуються як основні, так і додаткові, усі вони охоплюються загальним поняттям - покарання.

Санкція ч.1 ст.286 КК в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення, надавала суду можливість як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до обвинуваченого.

Як вбачається з вироку, міськрайонний суд врахував обставини, які впливають на обрання покарання, в їх сукупності, характер допущених обвинуваченим порушень вимог Правил дорожнього руху та зробив правильний висновок про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

При цьому колегія суддів враховує, що ПДР регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися всі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки. Між тим, обвинувачений ОСОБА_8 у світлий час доби знехтував елементарними вимогами Правил дорожнього руху, що призвело до травмування потерпілого.

Отже з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідків, що настали в результаті дій обвинуваченого, характеру та мотивів допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, колегія суддів вважає, що покарання без призначення додаткового покарання не досягне своєї мети, визначеної ст.50 КК.

Доводи сторони захисту про те, що використання автомобіля є єдиним джерелом заробітку обвинуваченого, нічим не підтверджені, оскільки відповідно до матеріалів провадження обвинувачений ніде не працює. При цьому до апеляційних скарг не долучено будь-яких документів, які би підтверджували факт офіційного працевлаштування ОСОБА_8 .

Також колегія суддів зазначає, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування судового рішення не допущено, то апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу 15.09.2021 Справа № 310/4275/20