УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.11.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000023 від 26.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
1.Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування поданого клопотання.
Слідчими другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000023 від 27.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням здійснюється групою прокурорів Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону.
Досудове розслідування розпочате на підставі заяви ОСОБА_4 , який обіймає посаду інспектора прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ДПСУ, який повідомив, що начальник відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 вимагає та одержує неправомірну вигоду від представників агентуючих фірм за безперешкодне оформлення суден у пунктах пропуску.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 підтвердив обставини викладені у його заяві.
Так, 28.09.2021 старшим слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві ОСОБА_6 проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обшуку слідчим виявлено та вилучено:
- аркуш паперу з таблицею «Приходи Рейд» та «Відходи рейд» на 1 арк.;
- аркуш паперу з таблицею «Приходи» стосовно суден на 2 арк.;
- аркуш паперу з таблицею «Відходи» на 2,5 арк.;
- мобільні телефони ОСОБА_7 марки «Iphone» та «Fly» у непрацюючому стані, які поміщені до сейф-пакету № S2050304;
- мобільний телефон ОСОБА_7 марки «Iphone 7 Plus» S/N НОМЕР_1 , який поміщено до сейф-пакету №S2050302.
Вилучені мобільні телефони мають доказове значення у вказаному кримінальному провадженні, оскільки вилучені мобільні телефони можуть містити відомості про вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а документи містять інформацію у тому числі про можливі інші епізоди аналогічних злочинів і підлягають детальному аналізу
29.09.2021 постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві вищевказане майно визнано речовими доказами.
Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, слід зазначити, що завданням накладення арешту майна, є у тому числі збереження речових доказів.
Необхідність у накладенні арешту є детальне дослідження вилучених речей і документів, у тому числі шляхом проведення відповідних судових експертиз для встановлення істини у кримінальному провадженні. При цьому, незастосування арешту майна може призвести до втрати доказів, що перешкоджатиме розслідуванню.
Також, 27.10.2021 отримано ухвалу слідчого судді про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків.
Таким чином, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні виникла необхідність у накладені арешту на майно, виявлене та вилучене під час проведення вищевказаного обшуку.
2. Позиції учасників в судовому засіданні при розгляді клопотання.
Від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання без його участі.
Власник майна та його представник про дату та час судового засідання сповіщені, але до судового засідання не з`явились. Разом з тим, від представника власника майна адвоката ОСОБА_8 надійшли письмові заперечення на вказане клопотання, згідно яких останній заперечує проти накладення арешту на майно вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 з огляду на наступне. Так, вилучені аркуші паперу не містять відомостей які входять до предмету доказування по обставинам кримінального провадження. Щодо мобільних телефонів, у вказаному клопотання взагалі не зазначено підстав вважати, що такі можуть використовуватися в якості доказу. До клопотання не долучено доказів на підтвердження того, що вилучені речі причетні до злочинної схеми. Саме клопотання необґрунтоване, відомостей щодо причетності ОСОБА_7 до обставин не зазначено, а вилучені речі не відповідають ст. 167 КПК України та ст. 98 КПК України. У зв`язку з викладеним представник власника мана просить відмовити у задоволенні клопотання та повернути вилучені речі власнику.
3. Висновки слідчого судді.
Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, положення ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 107 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного переконання.
3.1.Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
3.2. Правова підстава та мета арешту майна.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000023 від 26.03.2021 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, що підтверджується долученими до даного клопотання матеріалами в сукупності.
Так, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 23.09.2021 року, відповідно до протоколу обшуку від 28.09.2021 року, того ж дня в період часу з 12 години 30 хвилини по 15 годин 04 хвилин, за адресою: АДРЕСА_1 , був проведений обшук за місцем мешкання, в ході якого було виявлено на вилучено речі і документи, перелік яких міститься у клопотанні.
Вилучені мобільні телефони мають доказове значення у вказаному кримінальному провадженні, оскільки можуть містити відомості про вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а документи містять інформацію у тому числі про можливі інші епізоди аналогічних злочинів і підлягають детальному аналізу.
Стосовно доводів представника власника майна про те, що вилучені речі не відповідають вимогам ст. 98 КПК України та не містять в собі інформацію щодо кримінального правопорушення в рамках якого здійснюється досудове розслідування, слідчий суддя зазначає, що представник власника майна лише зазначив свою думку, але не надав суду документів на підтвердження викладеного у своїх письмових запереченнях.
Так, слідчим суддею встановлено, що вилучені речі і документи, відповідають критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки вилучені предмети, перелік яких міститься у клопотанні, є знаряддям та об`єктом протиправних дій та можливо зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, виявити які вдасться лише за допомогою проведення додаткових слідчих дій, а також містять в собі відомості щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення.
Вищевикладене також підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою слідчого про визнання речовими доказами від 29.09.2021 року, відповідно до якої вилучені речі, перелік яких міститься у клопотанні, визнані речовими доказами в рамках кримінального провадження.
У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів якими є вищезазначені речі, які мають суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
3.3. Завдання та необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучені речі, можуть бути речовими доказами в рамках кримінального провадження.
При цьому, оскільки майно є речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливого зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту майна на вилучені речі.
3.4. Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.
При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
3.5. Висновки слідчого судді.
На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про які йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000023 від 26.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України задовольнити.
Накласти арешт на майно, виявлене та вилучене в ході обшуку 28.09.2021 за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
-аркуш паперу з таблицею «Приходи Рейд» та «Відходи рейд» на 1 арк.;
-аркуш паперу з таблицею «Приходи» стосовно суден на 2 арк.;
-аркуш паперу з таблицею «Відходи» на 2,5 арк.;
-мобільні телефони ОСОБА_7 марки «Iphone» та «Fly» у непрацюючому стані, які поміщені до сейф-пакету № S2050304;
- мобільний телефон ОСОБА_7 марки «Iphone 7 Plus» S/N НОМЕР_1 , який поміщено до сейф-пакету №S2050302.
Виконання ухвали покласти на прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1