БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/710/21
Провадження № 1-кп/730/72/2021
У Х В А Л А

"18" жовтня 2021 р. м. Борзна
Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борзні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу та про призначення судової психіатричної експертизи у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000228 від 28.05.2021 року, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Ватич Оргіївського району, Республіка Молдова, громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого /зі слів/, непрацюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.07.2013 року за ч. 2 ст. 15; ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, звільненого умовно-достроково 03.11.2015 року постановою Сарненського районного суду Рівненської області 26.10.2015 року, невідбутий строк 10 місяців 9 днів, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 289 КК України,
ВСТАНОВИВ:

20 серпня 2021 року до Борзнянського районного суду Чернігівської області з Ніжинської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000228 від 28.05.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 289; ч. 2 ст. 185 КК України.

20 серпня 2021 року ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області у вказаному провадженні призначено підготовче судове засідання.

25 серпня 2021 року ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 задоволено. Продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24.10.2021 року включно, та визначено розмір застави у виді 100000,00 грн.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та про призначення судової психіатричної експертизи.

Копію клопотання про продовження запобіжного заходу обвинувачений ОСОБА_4 отримав 18 жовтня 2021 року під час судового засідання. Й хоча прокурор надав акт про відмову обвинуваченого від отримання такого клопотання 15.10.2021 року, суд його не бере до уваги, оскільки він викликає обґрунтований сумнів щодо правдивості зазначених у ньому даних із врахуванням строків доставки обвинуваченого в СІЗО з ІТТ. На пропозицію суду обвинувачений та захисник зазначили, що додатковий час на вивчення клопотання не потрібен, з урахуванням того, що захист отримав клопотання заздалегідь, а обвинувачений ознайомився з клопотання в судовому засіданні, воно є ідентичним клопотанню, поданому раніше, а тому час на підготовку не потрібен.

Щодо клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прокурор вважає, що наявні та продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду, оскільки він не працює та не має постійного джерела прибутку, утриманців не має, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , але фактично проживає в АДРЕСА_2 , раніше судимий за вчинення умисного тяжкого злочину, судимість якого в установленому законом порядку не знята та не погашена, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі до восьми років з конфіскацією майна або без такої, а також обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, скоєних у період незнятої та непогашеної судимості, характеру злочину, обставини та спосіб його вчинення.

Захисник вважає, що клопотання є необґрунтованим та немотивованим, а тому просить застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту, зазначає, що обвинувачений має житло, а ризики, на які вказує прокурор, є абстрактними та надуманими. Що стосується підозри, то остання є необґрунтованою, з урахуванням пояснень свідків та досліджених доказів у судовому засіданні.

ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання. Підтримав позицію свого захисника про обрання йому менш суворого запобіжного заходу - у виді домашнього арешту.

Вирішуючи клопотання прокурора щодо подовження обвинуваченому строку дії

запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов таких висновків.

31 травня 2021 року ухвалою слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Бахмацького районного суду від 22.07.2021 року строк тримання під вартою відносно ОСОБА_4 продовжено до 26.08.2021 року.

25 серпня 2021 року ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області строк тримання під вартою відносно ОСОБА_4 продовжено до 24.10.2021 року.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ст. 177 КПК України).

Відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, визначені п. 1 - п. 3 частини 1 даної статті, та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.

Також, з положень норм ст. 199 КПК випливає, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою у т.ч. ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

У цій ситуації у вказаному кримінальному провадженні було висунуто обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 289 КК України.

Обвинувачений на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу, прийнятну репутацію.

Відповідно, ураховуючи факт того, що дія будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри, суд з цього питання відмічає таке.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

Обвинувальний акт стосовно обвинуваченого перебуває на розгляді в суді.

Наведеного вище достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотань, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Щодо ризиків, передбачених статтею 177 КПК, то слід відмітити, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час, як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Та з його урахуванням суд відмічає, що в ухвалі про застосування запобіжного заходу суд визнав дійсними ризики переховування, вчинення іншого кримінального правопорушення.

В цей час останні є дійсними та не зменшились, адже указані ризики, як реальні, оцінюються в світлі (1) обставин цього кримінального провадження та (2) особистої ситуації (обставин) обвинуваченого (фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).

Сама по собі суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. При цьому, слід відмітити, що, у цій ситуації, тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте окреслений у санкції статті строк у сукупності з іншими обставинами про особу обвинуваченого збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Реальним є ризик переховування та учинення іншого кримінального правопорушення, адже наявність певного ризику/ризиків, зокрема ризику втечі, має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови), Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)), а у даному конкретному випадку, такий ризик є обґрунтованим, оскільки він належним чином умотивований прокурором та підтверджується наявними матеріалами, зокрема такий (ризик) є дійсним не тільки, однак у тому числі і в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

При цьому, установлені в провадженні обставини свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились.

Щодо питання, чи зможуть інші більш м`які запобіжні заходи запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, то слід указати, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК (частина 1 статті 184 КПК).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, Суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж окреслені заявником по відношенню до кожного з обвинувачених, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене, суд у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого (1) буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та (2) зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, та які були встановлені судом.

Відповідно суд сприймає критично з даного питання доводи сторони захисту щодо відсутності обставин, визначених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК.

При цьому, суд уважно ставиться до того, що з плином часу продовжуване тримання заявника під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання.

Проте також звертає увагу, що в цій справі продовження строку тримання під вартою не є для обвинуваченого безальтернативним запобіжним заходом, адже передбачатиме в якості альтернативи заставу.

Адже, відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинуваченому визначено заставу в розмірі 100000,00 грн., тим самим останню він має можливість внести в будь-який момент.

Така сума (застави) була оцінена, враховуючи дані про особу та його поведінку, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави обумовлювався судом тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

На цей час суд не убачає підстав для зміни її розміру у розрізі дійсності обставин, визначених ст.ст. 194, 199 КПК.

Тим самим, відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК, є дійсним факт, що обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з урахуванням того, що з моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого обрано запобіжний захід у вигляді застави з дією обов`язків, визначених в судовому рішенні.

Обставини, визначені ст. 199 КПК, є дійсними, так як завершити розгляд справи до закінчення строку дії даного заходу забезпечення кримінального провадження не є можливим.

За таких умов, суд вважає за доцільне, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК, за наслідками обговорення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжити його дію на строк, що обумовлений указаною статтею наведеного Кодексу та не може перевищувати двох місяців.

Так, як установлено, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується.

Стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення.

Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухиленню від суду.

Тобто, застосований запобіжний захід кореспондується та відповідає визначеним КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу.

Як наслідок, передумови для продовження запобіжного заходу - взяття під варту (тримання під вартою), не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу у межах строків, визначених ч. 3 ст. 331 КПК.

Щодо клопотання про призначення експертизи
Крім того, в судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про призначення обвинуваченому судово- психіатричної експертизи.

Клопотання обґрунтовано тим, що під час досудового розслідування було встановлено, що обвинувачений на обліку лікаря нарколога не перебуває, натомість, в судовому засіданні встановлено, що останній проходив курс лікування від наркотичної залежності та має діагноз психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. За таких обставин виникла необхідність проведення експертизи, оскільки до направлення обвинувального акта відносно обвинуваченого до суду у сторони обвинувачення не було сумнівів в його осудності, оскільки поведінка останнього не викликала сумнівів щодо його психічного здоров`я.

Захист та обвинувачений не заперечили проти призначення експертизи, однак з урахуванням коректності питань, оскільки обвинувачений не вживає алкоголь, а експертиза потрібна лише в розрізі хвороби обвинуваченого - наркоманії. На даній стадії вважають, що її призначення є передчасним, оскільки до суду не надійшли відповіді з лікарень щодо перебування останнього на обліку, а після надходження таких, вважають експертизу прийнятною.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов висновку про можливість призначення судової психіатричної експертизи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1ст.242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження або, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 242, ч. 1 ст. 243 КПК України суд може призначити експертизу за клопотанням сторони кримінального провадження за наявності підстав для проведення експертизи, або, за власною ініціативою, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Водночас згідно до ч.1 ст.332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

За змістом ч.2 цієї статті суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо: 1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності; 2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу; 3) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Згідно ст. 509 КПК слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такими обставинами, зокрема, є: 1) наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання; 2) поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо).

У відповідності до ст. 18, 19 КК України, суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність. Осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

На думку суду, з урахуванням даних обвинуваченого, призначення експертизи є доречним.

Так, як обвинувачений, так й захист, неодноразово в судовому засіданні зазначали та зазначають, що обвинувачений є особою, яка понад десять років страждає наркотичною залежністю, з приводу чого останній проходив відповідне лікування, проте органи досудового розслідування на це реагували.

Крім того, обвинувачений в судовому засіданні пояснив, що на час, коли йому інкримінують вчинення злочину, він був під дією психотропних речовин, а тому він взагалі не міг розуміти того, що відбувалося та повністю був підпорядкований працівникам поліції, які цим скористалися. На час, коли з ним проводили першочергові слідчі дії, він не розумів значення своїх дій та не міг собою керувати, не розумів, що говорить. Визнає, що є наркотично залежною особою.

Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , крім іншого, зазначила, що 28.05.2021 року, зранку, коли вона бачила ОСОБА_4 , то він був у неадекватному стані, що проявлялося у тому, що він поводив себе не як звичайна людина, мова в нього була нерозбірлива, затягнута. Він казав такі речі, що свідок був здивований, казав неадекватні слова та робив речі, які не притаманні звичайній нормальній людині. Раніше вона таку його поведінку спостерігала, коли в нього були нервові зриви. Ці зриви були пов`язані з тим, що родина його направляла на лікування, оскільки в нього був розвиток шизофренії і він вживав наркотики, намагалися лікувати. Хворіє дуже давно, ліки обвинуваченим вживалися, ліки прописував лікар. 28.05.2021 року він себе поводив так, начебто в нього була або «ломка» або навпаки, він вжив багато наркотичних засобів. Але ясно було точно, що він не був у нормальному стані.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , крім іншого, зазначив, що 28.05.2021 року, коли оформлювали угон транспортного засобу, ОСОБА_4 був у неадекватному стані, «невменяємий». Говорив такі слова, що не можна переказати. Наприклад, «комар тягне танк». Виглядав так, наче він «під дією якихось таблеток». Було явно видно, що він під дією речовин та не може сприймати реальність як вона є. В обвинуваченого постійно змінювалася поведінка. Стан був мінливий. Казав одне, а через 5 хвилин вже не пам`ятав, що казав. На думку свідка, обвинувачений точно був не п`яний, оскільки не було чутно алкоголю.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 зазначив, що на 28.05.2021 року він бачив ОСОБА_4 . При цьому, він мав нездоровий вигляд та стан: він був кволим, блідим, втомленим.

З протоколу затримання обвинуваченого (а.п. 180, т. 1) убачається, що він під час затримання зазначив, що є наркозалежною особою, просить забезпечити лікування.

Крім того, в судовому засіданні обвинувачений пояснив також, що звертався зі скаргами на ненадання медичної допомоги, оскільки потребує лікування (ломка), хоча в судовому засіданні змінює свою позицію в залежності від ситуації, а саме: під час продовження запобіжного заходу, зазначав, що йому необхідне лікування, яке він не може отримати в СІЗО, бо там йому не дадуть ліків від наркотичної залежності, на що також звертав увагу захисник, однак під час дослідження матеріалів справи, у повній мірі користувався процесуальними правами: задавав питання, надавав пояснення, на запитання суду зазначив, що лікування вже не потребує, почуває себе нормально.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_4 встановлено діагноз «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності. Стан неускладнений, F.11.30».

До справи долучено також заяву ОСОБА_4 до ТОВ «Медичні довідки» про отримання наркотичних засобів, психотропних речовин і виконання призначень лікаря.

Також, убачається, що обвинувачений проходив лікування у клініці імені ОСОБА_9 , надав суду довідку від 29.05.2021 року, що повторно прийнятий на лікування у вказану клініку (а.п. 33, 34, 35, 36, 38, 39 т. 2).

Також, обвинуваченим зазначено, що він перебуває на обліку у Київській міській клінічній лікарні №5.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України від 25.02.1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

У постанові Пленуму № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» Верховний Суд України звернув увагу судів на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз та використанні їх висновків (п. 1) і вказав на неприпустимість призначення експертизи у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено до компетенції суду (п. 2).

В цьому зв`язку слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Крім того, підставою для призначення судово-психіатричної експертизи є виникнення сумнівів щодо психічної повноцінності обвинуваченого, підозрюваного, підсудного тощо.

Сумніви у психічному здоров`ї дають підстави для призначення судово-психіатричної експертизи тільки у разі їх обґрунтованості, тобто коли вони підтверджені фактичними обставинами.

До критеріїв призначення судово-психіатричної експертизи відносяться, зокрема: відомості про те, що особа перебувала або перебуває під наглядом психоневрологічного або наркологічного диспансеру, або перебувала на лікуванні в психіатричному або в наркологічному лікувальному закладі, визнавалась по іншій справі неосудною та перебувала на примусовому лікуванні, має інвалідність по психічному захворюванню.

Сумніви щодо осудності, обмеженої осудності обвинуваченого виникли під час судового розгляду та безпосереднього переконання в цьому під час судових засідань.

У зв`язку з вищевикладеним, виникла необхідність у визначені психічного стану обвинуваченого на момент вчинення ним суспільно-небезпечного діяння та на даний час. Для визначення психічного стану обвинуваченого необхідні спеціальні знання, тому у кримінальному провадженні необхідно призначити судову-психіатричну експертизу.

Особа, яка перебуває під вартою, після завершення експертизи повертається до установи, звідки поступила на експертизу, незалежно від експертного рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 331, ст.36, ст.242, ст.332, 509 КПК України, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17.12.2021 року включно.
Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою від 25.08.2021 року, з урахуванням того, що з моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого обрано запобіжний захід у вигляді застави, з дією обов`язків, визначених в судовому рішенні від 25.08.2021 року.
Клопотання прокурора про призначення судової психіатричної експертизи ОСОБА_4 задовольнити.
Призначити у кримінальному провадженні судову психіатричну експертизу, на вирішення експертів поставити наступні питання:
- Чи страждав ОСОБА_4 в період вчинення інкримінованого йому злочину будь-яким психічним захворюванням, чи виявлявся в нього тимчасовий розлад психічної діяльності?
- Чи був здатний ОСОБА_4 усвідомлювати свої дії, свідомо керувати ними на час вчинення злочину?
- Чи страждає обвинувачений ОСОБА_4 на даний час яким-небудь психічним розладом (хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки), якщо так, то яким саме, і чи позбавляє це його можливості усвідомлювати свої дії та/або керувати ними?
- Чи потребує обвинувачений ОСОБА_4 застосування до нього примусових заходів медичного характеру, якщо так, то яких саме (лікування на загальних підставах, примусове лікування в психіатричній лікарні спеціального типу чи системи)?
-Якщо в ОСОБА_4 є відхилення в психіці, то чи не потребує він примусового лікування (чи не має протипоказання для лікування).
Проведення експертизи доручити експертам судово-психіатричного експертного підрозділу Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» (м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 3).
Попередити експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, за ст.ст.384, 385 КК України.
Для проведення експертизи направити обвинуваченого ОСОБА_4 та матеріали кримінального провадження. Додатково направити матеріали, витребувані судом.
ОСОБА_4 тримається під вартою в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».
Розгляд даного кримінального провадження відкласти до надходження висновків експертизи.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, як і не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Повний текст складено 19.10.2021 року.

Суддя ОСОБА_1