Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України

28 вересня 2021 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000012 від 11 січня 2020 року, за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_10 та прокурора Володимирецького відділу Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 травня 2020 року

стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта вища, не одруженого, не військовозобов`язаного, не працюючого, раніше не судимого,
обвинуваченого за ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

11 січня 2020 року, о 17 год. 10 хв., у темну пору доби, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, підпункту а) пункту 2.9, пункту 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, (зі змінами та доповненнями) ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем BMW 318, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Незалежності в с. Каноничі Володимирецького району Рівненської області, поблизу господарства №17, зі сторони с. Озеро, Володимирецького району Рівненської області у напрямку смт. Володимирець, Рівненської області, з увімкнутим ближнім світлом фар, зі швидкістю приблизно 50 км/год., проявив неуважність до дорожньої обстановки, неправильно її оцінив, з моменту виявлення перешкоди для руху у вигляді велосипедиста ОСОБА_12 , який рухався попереду автомобіля в попутному напрямку, і яку він міг об`єктивно виявити, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча мав технічну можливість це зробити шляхом застосування екстреного гальмування, здійснив наїзд на потерпілого.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.
Крім того, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що в результаті наїзду автомобілем BMW 318, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на велосипедиста ОСОБА_12 , останній залишився лежати на проїзній частині вказаної вулиці, перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через свій безпорадний стан, нехтуючи моральними та правовими нормами, які зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані, проявляючи неповагу до прав людини на життя та безпеку, маючи змогу надати потерпілому допомогу, не надав ОСОБА_12 першу медичну допомогу та свідомо залишив його без допомоги, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 травня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України і призначено покарання:
за ч.2 ст. 286 КК України 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки;
за ч.1 ст. 135 КК України 1 рік позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання, за сукупністю злочинів чотири роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з двохрічним іспитовим строком.
Згідно ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 5652,36 грн. процесуальних витрат на залучення експерта.
Скасовано арешт на велосипед марки «AIST», номер рами НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 14 січня 2020 року.
Скасовано арешт на автомобіль марки BMW 318, реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 14 січня 2020 року.
Вирішено питання щодо речових доказів по кримінальному провадженню.

У поданих апеляційних скаргах прокурори ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність вини ОСОБА_7 , оспорюючи вирок суду першої інстанції лише в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, покликаються на незаконність і необґрунтованість вироку в частині призначеного покарання.

Вважають, що призначення ОСОБА_7 покарання із звільненням від відбування призначеного покарання на підставі ч.1 ст. 75 КК України у даному випадку не є достатнім для його виправлення та не відповідає меті покарання, якою є також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим.

Зазначають, що суд, звільняючи ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, недостатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, а також ту обставину, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що здійснив наїзд на потерпілого та поставив своїм діянням останнього в небезпечний для життя стан, маючи змогу надати потерпілому ОСОБА_12 допомогу, не надав велосипедисту ОСОБА_12 першу медичну допомогу, свідомо залишив його без допомоги, зник з місця події та не повідомив про дану дорожньо-транспортну пригоду і наявність потерпілого до жодного державного органу.

На думку сторони обвинувачення, усупереч вимогам ст. 75 КК України рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням належним чином не мотивовано і не указано, які дані про особу обвинуваченого дають підстави для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання. Ті позитивні дані про особу ОСОБА_7 , на які послався суд першої інстанції, були враховані судом при визначенні судом виду та міри покарання за ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України.

Просять вирок Володимирецького районного суду від 29 травня 2020 року скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання за ч.1 ст. 135 КК України 1 рік позбавлення волі, за ч.2 ст. 286 КК України 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. В решті вирок суду залишити без змін.

В запереченнях на апеляційні скарги прокурорів захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вказує на необґрунтованість доводів апеляційних скарг та вважає такими, що вони не спростовують висновки суду щодо призначеного ОСОБА_7 покарання.
Просить відмовити в задоволення апеляційних скарг прокурорів, а вирок суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційні скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурорів, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурорів підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та за ч.1 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, в апеляційних скаргах не оскаржується.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, зі змісту якої випливає, що застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження попередження нових злочинів й виправлення обвинуваченого є можливим без його ізоляції від суспільства.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, обираючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, відноситься до злочинів, вчинених з необережності та відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину визнав, розкаюється у вчиненому, позитивно характеризується, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Судом взято до уваги також позицію потерпілої, яка претензій не має, просить суворо не карати, а також висновок органу пробації, відповідно до якого виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Врахувавши вказані обставини у їх сукупності, суд вважав за можливе у даному випадку призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України та ч.1 ст.135 КК України з застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням та покладенням відповідних обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання за вчинення інкримінованих злочинів і, звільняючи від його відбування з випробуванням, судом першої інстанції в достатній мірі не були враховані вимоги ст. 75 КК України, у зв`язку з чим суд помилково дійшов висновку про його звільнення від відбування покарання з випробуванням та можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Свій висновок про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, суд мотивував врахуванням вищенаведеного при обранні міри і виду покарання.

Проте, місцевим судом не наведено переконливих мотивів такого рішення, не дано належної оцінки ступеню тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, який визначається не тільки положеннями ст. 12 КК України, виходячи з формального критерію ? виду і розміру покарання, а і фактичними обставинами, при яких було вчинено злочин; суспільній небезпечності злочинів та наслідкам діяння: злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України відносяться до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, полягає в тому, що вчинюється джерелом підвищеної небезпеки, а саме транспортним засобом і в даному випадку спричинив смерть потерпілого, що стосуються охоронюваної державою найважливішої соціальної цінності життя і здоров`я людини, суспільна небезпека злочину за ст. 135 КК України полягає у поширенні аморальної поведінки, змістом якої є неповага до права людини на життя і безпеку, нехтування моральними і правовими нормами, що зобов`язують надавати допомогу людям, які перебувають у небезпечному для життя стані; обставині, яка обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до загальних засад призначення покарання вказує на необхідність призначення більш суворого покарання.

Крім того, колегія суддів підкреслює, що злочин, передбачений ст.286 КК України, є злочином публічного обвинувачення та законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху, тому думка потерпілих щодо виду та розміру покарання сама по собі не є вирішальною в цьому питанні та не має визначального значення для призначення покарання.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, водієм, який керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, зазвичай виключає застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Ураховуючи наведене, на думку колегії суддів, обставин, які б давали підстави для застосування ст. 75 КК України до ОСОБА_7 , немає, відтак доводи апеляційних скарг прокурорів щодо безпідставного застосування стосовно обвинуваченого положень ст.75 КК України, є обґрунтованими.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах реального відбування покарання з призначенням покарання у виді позбавлення волі та додаткового покарання в межах санкцій частин статей, які передбачають покарання за інкриміновані злочини ближче до мінімальної межі з застосуванням при визначенні остаточного покарання принципу поглинення менш суворого основного покарання більш суворим, передбаченого ст. 70 КК України.
На думку колегії суддів, саме таке покарання, у виді позбавлення волі із застосуванням додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
За наведенного, порушуючи у апеляційній скарзі питання про призначення обвинуваченому основного покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, на думку колегії суддів, є переконливими та такими, що заслуговують на увагу. При цьому, колегія суддів враховує, що стороною обвинувачення не оспорюються наведені вище обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , позитивні дані про його особу, відсутність претензій з боку потерпілої, що свідчить про можливість і необхідність призначення покарання, наближеного до мінімального, однак в умовах ізоляції від суспільства.
Згідно із п.4 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
За наведеного оскаржуваний вирок не може залишатись чинним і відповідно до п.4 ч.1 ст. 420 КПК України підлягає скасуванню в частині призначення покарання з ухваленням нового вироку.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_10 та прокурора Володимирецького відділу Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_11 задовольнити.
Вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 травня 2020 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК Українискасувати в частині призначення покарання.
Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України та призначити йому покарання:
за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік;
за ч.1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 остаточне основне покарання за сукупністю злочинів 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Взяти ОСОБА_7 під варту із зали суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 28 вересня 2021 року, зарахувавши на підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII від 18 травня 2017 року строк попереднього ув`язнення у строк покарання з моменту затримання 12 січня 2020 року по 14 січня 2020 року з розрахунку день за день.

У решті вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а ОСОБА_7 ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3