ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2803/21 Справа № 183/4273/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000675 стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз: 12 липня 2017 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання, з урахуванням ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. Звільнився 24 січня 2020 року з Солонянської ВК №21 по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю:
прокурора
захисника ОСОБА_8
в режимі відеоконференції:
обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2021 року клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 строк його дії до 04 листопада 2021 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.
Крім того, судом враховано також й наявність доведених ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, що не дає достатніх правових підстав суду для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який.
З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що запобігти встановленому ризику можливо лише шляхом продовження застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, та просив застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування своєї скарги зазначає про те, що судом залишено поза увагою ту обставину, що тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.
Крім того зазначає, що прокурором не обґрунтовано, а судом не перевірено можливість застосування альтернативних заходів та не наведено відповідних мотивів щодо неможливості їх застосування.
Разом з цим посилається також й на те, що у даному кримінальному провадженні відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки з моменту вчинення інкримінованого правопорушення до моменту затримання ОСОБА_7 пройшло близько трьох місяців та в цей період ОСОБА_7 не переховувався від суду та не вчиняв нових кримінальних правопорушень.
Також зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_10 має стійкі соціальні зв`язки, проживає разом з батьками похилого віку, які мають поганий стан здоров`я та потребують стороннього догляду, що на його думку свідчить про можливість застосування до нього альтернативних запобіжних заходів.
Одночасно з цим, залишились поза увагою суду ті обставини, що обвинувачений більше року утримується під вартою та за останні пів року не було допитано жодного свідка та не досліджено матеріалів кримінального провадження, що порушує розумні строки утримання особи під вартою та строки розгляду кримінального провадження, тим паче, що він утримується у нелюдських умовах.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 та з підстав, викладених у ній просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід.
Інші учасники судового розгляду про час та дату апеляційного провадження повідомленні належним чином, клопотань про їх особисту участь до суду не надходили, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд за їх відсутності.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про автоматичне продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частина 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. проголошує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, зокрема, законного арешту для забезпечення виконання будь-якого обов`язку встановленого законом (п. b), або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. с) і відповідно до процедури, встановленої законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За положеннями ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований до раніше судимої особи, окрім підозрюваної або обвинувачуваної у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Як слідує з матеріалів справи, в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0000675 стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 з тих підстав, що на час розгляду цього питання продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які також були підставою для обрання саме такого, виключного, запобіжного заходу.
Розглядаючи вказане клопотання, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження на предмет наявності ризиків, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, з метою уникнути покарання за інкримінований йому тяжкий злочин, а також продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.
Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинуваченому ОСОБА_9 інкримінується вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який законом України про кримінальну відповідальність, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, а тому, розуміючи невідворотність покарання, такий ризик є наявним та повністю обґрунтованим.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , який є тяжким. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є повністю обґрунтованим та підтвердженим у даному випадку, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 будучи раніше засудженим за вчинення умисних, корисливих злочинів та відбувши покарання у виді позбавлення волі, нещодавно звільнившись з місць відбуття покарання, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, обвинувачується у вчиненні нового тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що вказує на схильність обвинуваченого до протиправної поведінки та вчинення умисних злочинів.
Апеляційний суд враховує й обставини, визначені ст. 178 КПК України, а саме те що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, має постійне місце мешкання, батьків та певні соціальні зв`язки.
В той же час, зазначені обставини не можуть бути самодостатньою підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки вони не зменшують та не спростовують існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що застосувати більш м`який запобіжний захід, наразі, не можливо, оскільки ризики, які були визнані судом доведеними раніше, не зменшились та не перестали існувати, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи.
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, існує презумпція на користь звільнення. Європейський Суд неодноразово зазначав, що до засудження обвинувачений має вважатися невинуватим і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим.
Проте у даному випадку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 обумовлено законними і достатніми підставами, і таке обмеження особистих прав осіб є пропорційним і необхідним у демократичному суспільстві.
Доводи апеляційної скарги захисника про надмірне тримання особи під вартою та розгляд кримінального провадження, апеляційний суд вважає неприйнятними з огляду на наступне.
За змістом ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо, поведінка учасників кримінального провадження тощо.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні ряду тяжкого злочину, у кримінальному провадженні беруть участь потерпілий та 9 свідків, що об`єктивно потребує достатньо часу для проведення судового розгляду.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини що стосується порушення, статті 5, пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод (право на справедливий суд) у зв`язку з надмірно тривалим триманням обвинувачених під вартою та тривалим кримінальним провадженнями, тому звертає увагу на тривалість кримінального провадження, періодичність призначення судових засідань, рух даної справи та не вважає, що загальний строк тримання ОСОБА_7 під вартою є надмірним, з огляду на складність кримінального провадження та кількість процесуальних дій, які необхідно провести.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4