Справа № 1519/1-201/11
Номер провадження:1/521/19/21
П О С Т А Н О В А

ВСТУПНА ЧАСТИНА
м. Одеса, Україна
27 серпня 2021 року

Малиновський районний суд м. Одеси засідаючи у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 на стадії судового провадження розглянув кримінальну справу у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, що має середню освіту, не маючого місця реєстрації та мешкання, обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК.
Сторони кримінальної справи, які приймали участь на стадії судового розгляду, -

з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Суть питання, що вирішується постановою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
Судом проводився розгляд клопотання прокурора, в порядку ст. 11-1 КПК (1960 р.) та ст. 49 КК про закриття кримінальної справи і звільнення підсудного від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Питання розглядалось за ініціативою прокурора.

2.Встановлені судом обставини із посиланням на докази.
Малиновським районним судом м. Одеси, здійснюється розгляд кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК, за правилами КПК 1960 року.
Провадження за вказаною кримінальною справою з 28.09.2006 року зупинене постановою Малиновського районного суду м. Одеси, у зв`язку із розшуком підсудного.

27.08.2021 року провадження з розгляду кримінальної справи відновлено, у зв`язку з поданням прокурора клопотання в порядку ст. 11-1 КПК (1960 року) та ст. 49 КК для закриття кримінальної справи і звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

3.Позиції сторін кримінального провадження. Явка учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засідання просив суд його клопотання задовольнити з підстав викладених у клопотанні.

Оскільки підсудний знаходиться у розшуку, потерпілого у вказаній кримінальній справі не має, судом проводився розгляд клопотання лише за участю прокурора.

4.Мотиви, з яких суд виходив при винесені постанови, мотиви неврахування окремих доказів, положення закону яким керувався суд.
Вивчивши матеріали кримінальної справи, вислухавши думку прокурора, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити, з наступних підстав.

У вказаному судовому розгляді, головним питанням на яке потрібно було суду надати відповідь чи можливо провести розгляд вказаного клопотання без участі підсудного та задовольнити його з підстав встановлених кримінальним законом?

Питання щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності що регулюється матеріальним правом очевидно не викликає сумніву у його застосуванні.

Так, обставини кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_3 мало місце в квітні 2006 року. Правова кваліфікація правопорушення органом обвинувачення встановлена як ч. 2 ст. 263 КК (в редакції закону на квітень 2006 року), за кваліфікуючими ознаками носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу. Вказане правопорушення в редакції Кримінального Кодексу на 2006 рік, відповідно до ст. 12 КК було злочином середньої тяжкості. В теперішній час є нетяжким злочином і відповідає кваліфікації ч. 2 ст. 263 КК.

Частина 2 статті 49 КК встановлює імперативну вимогу, щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, незалежно від того, чи зупинявся перебіг давності у зв`язку із ухиленням особи від досудового розслідування або суду.

З часу вчинення ОСОБА_3 правопорушення до часу розгляду клопотання минуло більше 15 років.

Оскільки всі формальні вимоги закону у даному випадку дотриманні є очевидним, що існують законні підстави для звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 та закриття щодо нього кримінальної справи.

Разом з тим, постає процесуальне питання, яке пов`язано з явкою підсудного до суду і прийняття ним участі у розгляді вказаного клопотання прокурора.

Загально відомо, що розгляд справи в засіданні суду першої інстанції відбувається з участю підсудного, явка якого до суду є обов`язковою /ч. 1 ст. 262 КПК 1960 р./.

Розгляд справи при відсутності підсудного допускається лише у виняткових випадках: 1)коли підсудний перебуває за межами України і ухиляється від явки до суду; 2)коли справу про злочин, за який не може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, підсудний просить розглянути у його відсутності. Проте суд має право і в цьому разі визнати явку підсудного обов`язковою /ч. 2 ст. 262 КПК 1960 р./.

Явка особи, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення і здійснення ним свого захисту у такому провадженні є не тільки законодавчою нормою або правом яке передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 4.11.1950 р.), але й перш за все є принципом права, який як частина будь-якої правової системи гарантує кожному бути вислуханим у суді. «Audiatur et altera pars» або «Audi alteram partem» в перекладі з латині означає «слухай іншу сторону» або «нехай і інша сторона буде вислухана». Відомо, що вказаний принцип, має на меті створити певну рівновагу у судовому процесі між сторонами. Ніхто не повинен судитися без об`єктивного розгляду, в ході якого кожній стороні надається можливість дати відповідні докази та бути вислуханим.

Натомість кожна норма закону як і принцип права повинні бути застосовані розумно. Законодавець створюючи норму обов`язкової участі підсудного в засіданні суду /ч. 1 ст. 262 КПК 1960 р./, створив також норму виключення, яка передбачає підстави для проведення розгляду справи без участі підсудного, а також застосування певного розсуду суду у разі необхідності.

Суд вважає, що у даному випадку обставини вказаної кримінальної справи свідчать про можливість застосування норми виключення із правила, враховуючи значний строк який минув з часу вчинення правопорушення до дня судового розгляду.

Так, особистість підсудного свідчить про те, що він народився і проживав в м. Одесі, але не мав постійного місця мешкання. Станом на день порушення кримінальної справи мешкав у каналізаційному люкі на ринку «Привоз». Не працював, займався жебрацтвом.

Можливо стверджувати, що підсудний ОСОБА_3 не з`являючись до суду з першого дня перебування справи у суді, фактично ігнорує не тільки правосуддя але й обставини які можуть вплинути на його життя. Не бажання розумно оцінити всі наслідки притягнення до кримінальної відповідальності, а також ігнорування всієї системи правосуддя на думку суду свідчать про небажання у будь-який спосіб вирішити вказану кримінальну справу. Вказане призводить до думки, що ОСОБА_3 не бажає спростування обвинувачення, а тому не бажає у будь-якій формі реалізувати своє право на захист і відмовляється у такий спосіб від всіх своїх прав, що передбачені і гарантовані КПК 1960 р., в тому числі і від права на розгляд своєї справи у суді.

Окрім фактичних обставин даної справи, суд враховує державну кримінально-правову політику у сфері боротьби із злочинами та їх наслідками.

Так, матеріально правова норма, що передбачена ч. 2 ст. 49 КК відображає зміст кримінально-правової політики держави і має своїм завданням серед іншого, забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина. Кримінально-процесуальні норми відповідно забезпечують, регламентують кримінальну процесуальну діяльність. Тобто створюють певну форму, за якою необхідно проводити діяльність. Відповідно необхідно враховувати, що залишаючи безстроково будь-яке кримінальне провадження (кримінальну справу) для розслідування, держава витрачає значні ресурси (часові, людські, матеріальні і т.д.) задля формального продовження розгляду кримінальної справи (розшуку). При цьому, підсудній особі за такою справою неможливо призначити у випадку визнання її винною будь-якого покарання. Таке продовження кримінально-процесуальної діяльності очевидно не виконує жодних завдань кримінального судочинства, що передбачено в ст. 2 КПК 1960 р.

Очевидно у даному випадку форма, превалює над здоровим глуздом та реальним життям. «Невизначеність і мінливість людських справ не можуть винести постійно встановленого правила»1.

Суд вважає, що продовження розшуку у даній кримінальній справі за наявними обставинами, а фактично формальне зберігання такої справи у суді, є безглузде дотримання звичаю, коли сенсу в таких процедурах вже немає. Це ніщо інше ніж правовий пуризм, термінологічне значення якого було визначено у рішенні Європейського Суду у справі «Сутяжник проти Росії», Постанова Суду від 23.07.2009 року, скарга № 8269/02. Таке надмірне прагнення до чистоти, так би мовити підвищена вимогливість до збереження початкової чистоти, строгості стилю, прихильності канонам підміняє сенс та суть права, а у даному випадку суть норми закону. Перевага форми над змістом у даному випадку, є ніщо інше ніж дотримання правозастосовувачами певних нормативних правил за інерцією.

Враховуючи викладені обставини та встановлені факти, а також вимоги КПК, суд вважає, що у даному випадку можливо без шкоди для особи, яка притягається до кримінальної відповідальності провести розгляд клопотання без її участі та задовольнити його з підстав встановлених у законі, звільнив ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності.

При явці ОСОБА_3 до суду і у випадку незгоди з прийнятим судовим рішенням, у нього залишається право на поновлення строків оскарження такого рішення із зверненням до апеляційної інстанції для його скасування.

При винесені постанови, суд керується ст. 49 КК, ст. ст. 11-1, 262, 280, 296 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.Висновки суду.

1.1.Клопотання прокурора ОСОБА_4 задовольнити.

1.2.Закрити кримінальну справу у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК, на підставі ст. 49 КПК, у зв`язку із закінченням строків давності, звільнивши його від кримінальної відповідальності.

2.Набрання постановою законної сили та її оскарження.
2.1.Постанова суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

2.2.Постанова суду про закриття кримінальної справи та звільнення особи від кримінальної відповідальності, може бути оскаржена, через суд, який постановив судове рішення, протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

С У Д Д Я: ОСОБА_1

[1] Джон Локк, «Два трактати про правління», Книга Друга, Глава XIIІ, п. 156, 1679-1689 р. Видавництво «Думка». 1988 р. а. 353.

1 Джон Локк, «Два трактати про правління», Книга Друга, Глава XIIІ, п. 156, 1679-1689 р. Видавництво «Думка». 1988 р. а. 353.