Справа № 357/4745/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

під час проведення відкритого підготовчого судового засідання, в приміщенні залу для судових засідань № 5 в м. Біла Церква, Київської області, в рамках кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000015 від 26.01.2016, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 205-1, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 209 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

захисник-адвокат: ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, відповідно до ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду, обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 205-1, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 209 КК України було передано для розгляду .

Ухвалою суду від 19.07.2021 за вищевказаним кримінальним провадженням призначено підготовче судове засідання на 01.09.2021, однак у зв`язку з неодноразовою неявкою сторін кримінального провадження, підготовче судове засідання відкладено на 11.11.2021, на розгляд у якому винесено питання регламентоване статтею 314 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що обвинувальний акт підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки справа підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області, підстав для повернення обвинувального акту прокурору немає, оскільки обвинувальний акт складений відповідно до вимог КПК України.

Захисник вважав, що обвинувальний акт складений з порушенням вимог, передбачених ст. 291 КПК України, а саме неконкретизоване формулювання обвинувачення, у зв`язку з чим просив повернути обвинувальний акт прокурору.

В обґрунтування своєї позиції захисник зазначив, що сторона обвинувачення допустила неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не враховано зміни в диспозицію ст. 212 КК України, внесені Законом України № 101-ІХ від 18.09.2019 «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо зменшення тиску на бізнес», який набрав чинності від 25.09.2019, яким підвищено мінімальні показники ухилення від сплати податків у значних, великих та особливо великих розмірах несплати податків, у зв`язку з чим в діях обвинуваченого ОСОБА_3 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, оскільки в формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_3 зазначено несплата податків на суму 6107908,44, а для кваліфікації за ч. 3 ст. 212 КК України мінімальна сума за несплату податків складає 7357000,00 грн.

Крім цього захисник наполягав, що сторона обвинувачення допустила неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 209 КК України.

Так, відповідно до викладеного формулювання обвинувачення на початку обвинувачення зазначено, що на розрахункові рахунки юридичних осіб надійшло 21 275 245,53 грн., а ОСОБА_3 отримав у банківських установах 18 592 942,00 грн., а далі по тексту обвинувачення зазначено, що ОСОБА_3 легалізував отримані незаконним шляхом грошові кошти на загальну суму 6 627 724,75 грн. Таким чином стороні захисту не зрозуміло саме за якою сумою готуватися до захисту, а відповідно як наслідок ставить під сумнів правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 209 КК України.

Крім цього захисник звернув увагу на підстави для направлення обвинувального акту для розгляду до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, оскільки при формулюванні обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 209 КК України, всі операції зі зняттям готівкових коштів з рахунків підприємств підконтрольних ОСОБА_3 відбувалися за адресою: АДРЕСА_1 , тому залишається не зрозумілим, яким чином обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 підсудний Білоцерківському міськрайонному суду Київської області, оскільки обвинувальний акт відносно керівника контрагента підприємств ОСОБА_3 ПрАТ «Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів» перебуває на розгляді в Кагарлицькому районному суді Київської області.

Також захисником зазначено, що сторона обвинувачення у формулюванні обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 209 КК України, вказала лише період проведення незаконної діяльності ОСОБА_3 з обміну валют, впродовж 2014-2016 з метою приховування незаконного проходження таких коштів, шляхом зміни їх форми (перетворення), із національної валюти обмінював готівкові кошти в іноземну валюту.

Таким чином сторона обвинувачення не зазначила час, місце, спосіб та суми готівкових коштів, які ОСОБА_3 легалізував.

Отже захисник наполягав, що не чітко зазначене формулювання обвинувачення, суперечить вимогам чинного законодавства України та не дає обвинуваченому розуміння в яких саме нібито противоправних діях його обвинувачують, що в свою чергу порушує право обвинуваченого на захист.

Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника та просив його задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору для подальшого здійснення досудового розслідування.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, вважає, що зміст обвинувального акту не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Так, у ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи зі змісту цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Норми КПК України установлюють принципи, за якими суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків та вказані норми спрямовані на забезпечення об`єктивного та неупередженого здійснення правосуддя.

Як вбачається з п. 10 Пленуму ВСУ «Про застосування законодавства яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наслідки які відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).

В рішенні ЄСПЛ від 25.07.2000, у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено, «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Згідно з обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 , який затверджений прокурором від 18.05.2020, у формулюванні обвинувачення, прокурор при викладені фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України не конкретизував час, спосіб, місце вчинення зазначеного злочину, не зазначив точної суми, яку отримав обвинувачений в наслідок злочинної діяльності, а також не конкретизована сума, яку легалізував ОСОБА_3 і де саме відбулась легалізація, унаслідок чого суд вважає, що обвинувачення сформовано не коректно.

Крім цього під час розгляду клопотання сторони захисту, знайшли своє підтвердження доводи захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не враховано зміни в диспозицію ст. 212 КК України, внесені Законом України № 101-ІХ від 18.09.2019 «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо зменшення тиску на бізнес», який набрав чинності від 25.09.2019.

Таким чином суд вважає, що клопотання захисника про повернення обвинувального акту по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 205-1, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 209 КК України прокурору, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального Кодексу України, підлягає задоволенню.

При вирішенні клопотання захисника, судом врахована позиція Верховного суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду, викладеної у постанові від 11.11.2020, по справі № 750/9145/18, провадження № 51-1749км20, з якої вбачається, що скасовуючи ухвалу апеляційного суду, суд зазначив, що апеляційною інстанцією, належним чином не перевірені доводи щодо неконкретності сформульованого обвинувачення, при цьому Верховний Суд послався на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жупнік проти України» від 09.12.2010, зазначивши, що межі гарантій, передбачених пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутого особі обвинувачення, яка надалі може бути сприйнята судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. Разом із цим підпунктами «а» і «б» п 3 ст. 6 Конвенції взаємопов`язані та визначають, що право бути поінформованим про характер і причину висунутого обвинувачення слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду.

Виходячи з наведеного, вбачається, що прокурором при затвердженні обвинувального акту 18.05.2020 недотриманий принцип забезпечення права на захист обвинуваченому ОСОБА_3 , що приводить до неможливості призначити справу до судового розгляду.

Внаслідок чого, відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 291, 314 ч. 3 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Повернути обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000015 від 26.01.2016 відносно ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 205-1, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 209 КК України, прокурору відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державної фіскальної служби України управління нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами прокуратури Київської області - для продовження досудового розслідування.

Ухвала про повернення обвинувального акта може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом семі днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений та проголошений 16.11.2021 .

СуддяОСОБА_1