У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.01.2022 Справа №607/1442/22
провадження № 1-кс/607/539/2022

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження № 000048 від 11 січня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, про арешт майна,
встановила:

27 січня 2022 року до слідчого судді надійшло вказане клопотання.
Воно було подано на виконання ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 січня 2022 року про повернення та надання строку в сімдесят дві години для усунення недоліків цього клопотання, яке вперше надійшло до суду 26 січня 2022 року.
У клопотанні прокурор просить накласти арешт на: автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», моделі «V-KLASSE», чорного кольору, 2016 року випуску, н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Також, з метою проведення повного, всебічного та об`єктивного розслідування кримінального провадження за № 0000048 від 11 січня 2022 року, збереження доказів, дослідження усіх обставин, проведення необхідних слідчих дій та проведення необхідних експертиз, просить дозволити зберігати зазначене майно на території спеціального майданчика для тимчасового зберігання транспортних засобів Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області, що в м. Тернопіль, вул. Бережанська, 44Б, Тернопільського району Тернопільської області, на термін, який необхідний для їх проведення.

Клопотання мотивоване тим, що кримінальне провадження розслідується за заявою ОСОБА_4 про те, що її чоловік ОСОБА_5 , підробив підпис у договорі купівлі-продажу зазначеного автомобіля. 11 січня 2022 року на підставі вказаного договору, проведено перереєстрацію зазначеного автомобіля на ОСОБА_6 . Прокурор вважає, що даний автомобіль є предметом вчинення «сумнівної цивільно-правової угоди» без фактичної згоди його власника, тому є речовим доказом у справі. Для того, аби запобігти можливості приховування та відчуження цього речового доказу, слід накласти на нього арешт. Окрім цього, арешт необхідно накласти з метою можливого відшкодування завданої шкоди кримінальним правопорушенням, вважає прокурор.
В судовому засіданні прокурор вказані вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у клопотанні. Додав, що ОСОБА_4 не відчужувала зазначеного транспортного засобу, тобто вона залишається його власником, а правочин від 11 січня 2022 року є фіктивним.
Повідомлення власника майна не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.
Заслухавши пояснення, вивчивши клопотання та додані до нього копії документів, слідчий суддя вважає, що воно не підлягає до задоволення з огляду на таке:
згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Втручання у таке право особи повинно бути виправданим, переслідувати легітимну мету та відбуватись у спосіб, визначений законом.
Згідно матеріалів клопотання, сектором дізнання Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000048 від 11 січня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
Згідно короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення зазначеного кримінального правопорушення, 11 січня 2022 року до Тернопільського РУП із заявою звернулася ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те що її чоловік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підробив підписи у договір купівлі-продажу про продаж автомобіля марки «Мерседес», моделі «Віано», д.н.з. НОМЕР_3 , який на праві власності належить їй.

Як зазначає прокурор у клопотанні, органами досудового розслідування отримано відомості, з яких вбачається, що 11 січня 2022 року, ТСЦ 6141 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області на підставі фіктивного договору купівлі-продажу проведено перереєстрацію транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ», моделі «V-KLASSE», номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , на особу / ОСОБА_6 / із присвоєнням нового д.н.з. НОМЕР_4 , чим спричинено матеріальну шкоду ОСОБА_4 , оскільки будь-яких коштів чи іншої матеріальної вигоди від відчуження даного транспортного засобу вона не отримала.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.
Відповідно по ч. 1 та п. 7 ч. 2 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Окрім цього, відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна, не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно із абзацом ч. 1 ст. 170 КПК України майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження /абзац 2 ч. 1 ст. 170 КПК України/.
Обґрунтовуючи мету накладення арешту, прокурор посилається на п.п. 1 та 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто те, що це необхідно для збереження автомобіля як речового доказу, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення /цивільний позов/, чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Однак, існування жодної із цих обставин не доведено прокурором та слідчим суддею не встановлено.
Щодо п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне:
відповідно до цього пункту КПК України, та ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Поданим прокурором клопотанням не обґрунтовано, які конкретно ознаки речового доказу, зазначені у ст. 98 КПК України, має автомобіль, який планується арештувати.
Твердження про те, що це майно є предметом вчинення «сумнівної цивільно-правової угоди» є неспроможними, адже така характеристика, навіть якщо припустити її наявність, не наділяє об`єкт ознаками речового доказу згідно із ст. 98 КПК України. Такі словосполучення є оціночними поняттями, наповнені виключно цивільним-правовим змістом.
При цьому, доцільно звернути увагу прокурора на те, що відповідно до ч. 1 ст. 358 КК України, щодо якого і проводиться розслідування у даному провадженні, кримінальним правопорушенням є підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.

Об`єкт цього кримінального правопорушення є встановлений законодавством порядок ведення, обігу і використання офіційних та деяких приватних документів, який забезпечує нормальну діяльність підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, а також прав і законних інтересів громадян, порядок документального посвідчення фактів, які мають юридичне значення.

Предметом останнього є: посвідчення або інший документ, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, а також підроблені печатки, штампи чи бланки підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інші офіційні печатки, штампи чи бланки.
Таким чином, майно, арештувати яке просить прокурор, не є, та не може бути, ні об`єктом кримінально протиправних дій, які розслідуються, ні містить інших характеристик, передбачених ст. 98 КПК України, що знову ж таки свідчить про відсутність у нього ознак речового доказу у даному кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 358 КК України.
З огляду на такі висновки, через призму фактичних обставин справи, а саме правового змісту кримінального правопорушення, яке розслідується і спрямовано проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, а не проти власності, твердження прокурора про те, що зазначений автомобіль набутий кримінально протиправним шляхом, як він про це зазначає у постанові про визнання речей речовими доказами від 20 січня 2022 року, є безпідставними.

Щодо п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України слід зазначити наступне:
згідно цього пункту КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення /цивільний позов/, чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
З комплексного аналізу ч.ч. 1, 6 та п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України вбачається, що накладення арешту на майно з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, можливе за умови подання цивільного позову, у якому зафіксовано, як розмір останньої, так і намір уповноважених осіб на її стягнення із заподіювача.
Як підтверджується відсутністю у матеріалах клопотання копії відповідного документа, цивільний позов у даному кримінальному провадженні ніким не поданий.
Бездоказові посилання прокурора на фіктивність договору від 11 січня 2022 року слідчий суддя сприймає критично, адже вони порушують одну із фундаментальних презумпцій цивільного законодавства, яка визначена у ст. 204 ЦК України і полягає у тому, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, слідчим суддею не встановлено підстав вважати, що захід забезпечення кримінального провадження, про застосування якого просить прокурор, є необхідним /існує легітимна мета його застосування/, та наявні ризики, передбачені абзацом 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.
Це і є підставою для відмови у задоволенні клопотання відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,
постановила:
у задоволенні клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження № 000048 від 11 січня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, про арешт майна автомобіля марки «MERCEDES-BENZ» моделі «V-KLASSE», чорного кольору, 2016 року випуску, н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , - відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Слідчий суддя ОСОБА_1