Дата документу 13.12.2021 Справа№ 317/1483/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1356/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №317/1483/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

законного представника

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 02 червня 2021 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Топила Томаківського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.1 ст.304 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винуватими і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

10.05.2020 року у період часу з приблизно 02.30 години до 03.30 години ОСОБА_9 за попередньою змовою у групі з неповнолітнім ОСОБА_10 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, з корисливих мотивів, прибули до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де, усвідомлюючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом розбиття скла вхідних дверей, проникли до житлового будинку вказаного домоволодіння. При цьому, неповнолітній ОСОБА_10 за заздалегідь розробленим злочинним планом залишився на подвір`ї вказаного домоволодіння та спостерігав, щоб їх дії залишилися непоміченими. ОСОБА_9 , знаходячись в приміщенні вищезазначеного будинку, а саме на другому поверсі будинку, виявив велосипед «Formula 20», вартістю 2 800 грн., який належить ОСОБА_11 , та виніс його на подвір`я вищевказаного домоволодіння, таким чином ОСОБА_9 та ОСОБА_12 намагалися таємно викрасти велосипед, однак з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, а саме винести велосипед за територію домоволодіння та розпорядитись ним на власний розсуд, через те, що їх злочинні дії були помічені та зупинені працівниками «Охоронного холдінгу», під охороною якого знаходився вказаний будинок.

Крім того, ОСОБА_9 , будучи раніше знайомим з неповнолітнім ОСОБА_10 , завідомо достовірно знаючи про неповнолітній вік останнього, з корисливих мотивів, діючи умисно, шляхом пропозиції та переконання неповнолітнього ОСОБА_10 , викликав у нього бажання прийняти безпосередню участь у злочині, тим самим втягнув неповнолітню особу у злочину діяльність, а саме у вчинення 10.05.2020 року крадіжки велосипеду з приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_11 .

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло; за ч.1 ст.304 КК, як втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність.

Йому призначено покарання

- за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.304 КК у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло. Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.104 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирок щодо ОСОБА_10 в апеляційному порядку не оскаржено.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок щодо ОСОБА_9 скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК у виді 4 років позбавлення волі, за ч.1 ст.304 КК у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Свої вимоги мотивував тим, що суд першої інстанції в порушення вимог кримінального закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_9 за вчинені ним кримінальні правопорушення однакові за видом і розміром покарання, тим не менш при призначенні остаточного покарання на підставі ч.1 ст.70 КК застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим. Крім того, при вирішенні питання про те, який із передбачених ст.70 КК принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів, суд не врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , обставини, що впливають на покарання, а також форму вини й мотиви вчинення ним кримінальних правопорушень, а також їх тяжкість. Зокрема кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК, було вчинено обвинуваченими саме за ініціативою ОСОБА_9 і саме останній втягнув раніше не судимого неповнолітнього ОСОБА_10 у вчинення тяжкого злочину. Між тим, незважаючи на вирішальну роль ОСОБА_9 у вчиненні спільно із ОСОБА_10 злочину і неповнолітнього віку остатнього, покарання судом організатору злочину призначено за сукупністю злочинів одне й те ж саме, що і раніше не судимому неповнолітньому ОСОБА_10 .

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 просив залишити скаргу без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; обвинуваченого ОСОБА_10 і його законного представника, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які заперечили проти скарги та просили залишити вирок без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.404 КПК, оскільки в апеляційній скарзі не порушується питання щодо оскарження висновків суду першої інстанції стосовно доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень і правильності кваліфікації його дій, а також рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, колегія суддів вирок в зазначеній частині не перевіряла і не досліджувала.

Щодо доводів прокурора, наведених в апеляційній скарзі, про неправильне застосування судом кримінального закону, то вони є слушними.

Загальні засади призначення покарання - це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.

Виходячи із системного аналізу положень ст.70 КК суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК.

Проте суд першої інстанції в порушення наведених норм кримінального закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК та за ч.1 ст.304 КК однакові за видом і розміром покарання, тим не менш при призначенні остаточного покарання на підставі ч.1 ст.70 КК застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Відтак вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 не відповідає вимогам кримінального закону, а тому підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням апеляційним судом нового вироку.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із вимогою прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК у виді 4 років позбавлення.

При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суворо індивідуальний підхід при призначенні покарання з урахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особи винного і обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, забезпечує застосування оптимальної моделі кримінального покарання як щодо осіб, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, не стають на шлях виправлення, вчинили тяжкі злочини, так й щодо осіб, які вперше вчинили менш небезпечні злочини.

Тобто, залежно від конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності, суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше не судимий, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, внаслідок вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК, будь-яких негативних наслідків не настало, майно було повернуто потерпілому. А тому колегія суддів вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді 4 років позбавлення волі за замах на крадіжку велосипеда вартістю 2 800 грн., було б явно несправедливим внаслідок суворості та таким, що не відповідає принципу пропорційності.

Посилання прокурора в скарзі як на підставу для посилення покарання за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК на втягнення обвинуваченим ОСОБА_9 у вчинення злочину неповнолітнього ОСОБА_10 не може бути визнано підставою для призначення обвинуваченому більш суворого покарання. Адже за такі дії (вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.304 КК) обвинуваченого ОСОБА_9 визнано винуватим і йому призначено покарання. Повторне врахування цієї обставини буде суперечити загальним принципам призначення покарання.

Отже переконливих аргументів, які би свідчили про явну несправедливість призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК покарання через м`якість, в апеляційній скарзі прокурора не наведено.

А тому колегія суддів вважає за необхідне при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 остаточного покарання на підставі ст.70 КК застосувати принцип часткового складання призначених покарань.

Не може вважатися обґрунтованою і вимога прокурора про збільшення терміну іспитового строку при звільненні обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, адже така вимога прокурора нічим не мотивована. Крім того, на переконання колегії суддів визначений судом іспитовий строк в 1 рік буде необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого ОСОБА_9 з метою захисту інтересів суспільства та протягом якого можливо забезпечити дієвий контроль за поведінкою обвинуваченого та виконанням покладених на нього обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 02 червня 2021 року щодо ОСОБА_9 в цій справі в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_9 покарання

- за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.304 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4