УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.10.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0001275, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.10.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до клопотання, 20.10.2021 водій ОСОБА_5 , керуючи автопоїздом у складі сідельного тягача «DAF ТЕ 47XS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «KOGEL SN 24Р», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух в темну пору доби, по асфальтному сухому дорожньому покриттю автодороги «Київ - Одеса», з боку м. Київ у напрямку м. Одеса, на території Подільського району Одеської області.

Проїжджаючи ділянку 312 км цієї автодороги, автопоїзд під керуванням ОСОБА_5 рухався в умовах обмеженої видимості, через густий туман, при нахилу проїзної частини (спуск), при цьому останній був неуважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, в умовах недостатньої видимості, обрав швидкість руху керованого автопоїзду без урахування видимості дороги та дорожньої обстановки, яка не забезпечує безпеку, і не дає можливість йому постійно контролювати рух, чим порушив вимоги п.п. 1.5., п/п б) п. 2.3. «Правил дорожнього руху» України.

Того ж дня, на 312 км + 500 м автодороги «Київ-Одеса», у лівій смузі проїзній частині автодороги напрямку руху в бік м. Одеси, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «VOLKSWAGEN MULTIVAN», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та автопоїзду, у складі сідельного тягача «DAF ТЕ 47 XS», реєстраційний номер НОМЕР_4 , з напівпричепом «SCHMITZ SCS 34L», реєстраційний номер НОМЕР_5 , нерухомо стояли зазначені транспортні засоби, а також один за одним автомобілі «VOLKSWAGEN CRAFTER», реєстраційний номер НОМЕР_6 , та «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_7 , які зупинилися у зв`язку з наявною попереду перешкодою для руху.

Здійснюючи подальший рух по крайній лівій смузі, приблизно о 04.35 годині, під`їжджаючи до вищевказаної ділянки проїзної частини, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, та маючи об`єктивну реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_5 заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, у порушення вимог п.п. 12.1.,12.2., 12.3., 11.5. зазначених Правил, що зобов`язують водія:

п.11.5. «На дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки)».

п. 12.1. «При виборі в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

п.12.2. «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги».

п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об "їзду перешкоди»;

при наявності вільної правої смуги для руху, безпідставно обрав для свого подальшого руху ліву смугу свого напрямку, не обрав безпечної швидкості руху за умовами видимості, відволікся від керування, з моменту об`єктивної можливості виявити транспортні засоби, які знаходилися на проїзній частині попереду, у смузі руху його автопоїзда, своєчасно не відреагував на виниклу перешкоду для руху, при відсутності яких-небудь інших перешкод технічного характеру, не зменшив швидкість руху керованого ним транспортного засобу аж до його зупинки або безпечного, для інших учасників дорожнього рух, об`їзду перешкоди, внаслідок чого, передньою частиною керованого ним автопоїзда скоїв наїзд на задню частину автомобіля «ВАЗ 21093», який під дією динамічної сили, здійснив неконтрольований рух вперед, та здійснив наїзд на задню частину стоячого поперед нього автомобіля «VOLKSWAGEN CRAFTER», який в свою чергу контактував з задньою частиною напівпричепа «SCHMITZ SCS 34L», у складі автопоїзду з сідельним тягачем «DAF», який знаходився попереду нього у нерухомому стані.

Внаслідок контактування між собою зазначених вище транспортних засобів стався наїзд автопоїзда під керуванням ОСОБА_5 , на пішоходів ОСОБА_6 та невстановлену особу, чоловічої статі, у зв`язку з обгоранням трупу, які перебували біля задньої частини напівпричепа «SCHMITZ SCS 34L», та від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці пригоди.

В наслідок дорожньо-транспортної пригоди сталося загорання всіх транспортних засобів, учасників ДТП.

За вказаним фактом дорожньо-транспортної пригоди 20.10.2021 розпочате досудове розслідування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб.

Під час огляду місця ДТП транспортні засоби - автопоїзда у складі тягача

20.10.2021 року транспортні засоби визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Автомобілі учасників ДТП відносяться до речей, які зберегли на собі сліди скоєння кримінального правопорушення.

З метою встановлення істини по кримінальному провадженню та з`ясування причин дорожньо-транспортної пригоди потрібне детальне дослідження зазначених транспортних засобів за участю спеціалістів у галузі автотехніки та трасології.

У зв`язку з викладеним, у органу досудового розслідування виникла необхідність у арешті маршрутного автобусу ЗАЗ I-VAN, реєстраційний номерний знак НОМЕР_8 , сідлового тягача MAN TGX 18.480, реєстраційний номерний знак НОМЕР_9 , напівпричепа SCHWARZMULLER SPA-3E, реєстраційний номерний знак НОМЕР_10 , які мають суттєве значення для встановлення істини у кримінальному провадженні.

Зазначені транспортні засоби мають суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, їх арешт потрібен для позбавлення власників можливості відчужувати вказане майно, щоб в ході подальшого розслідування мати можливість їх дослідження за місцем зберігання, яким є спец, майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Одеська область, смт. Любашівка, вул. Завокзальна, 2/а.

Слідчий звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів в рамках кримінального провадження.
В судове засідання слідчий не з`явився, надавши заяву про розгляд клопотання без його участі, в якій повідомив суд про те, що власники майна сповіщені належним чином про час та місце розгляду клопотання.
Вивчивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з поданого клопотання та долучених в його обґрунтування матеріалів, слідчим під час складання клопотання не було дотримано вимог ч.2 ст.171 КПК України, що позбавляє можливості слідчого суддю розглянути таке клопотання по суті.

Так, в порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна належним чином не обґрунтовано наявність підстав та необхідності в дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Зокрема, згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З поданого клопотання вбачається, що в матеріалах, долучених до клопотання, відсутня постанова слідчого про визнання вилученого майна речовими доказами у кримінальному провадженні.

Тобто, будь-яке обґрунтування, на підставі якого слідчий суддя міг би вирішити питання обґрунтованості вказаних доводів сторони обвинувачення, зокрема перевірити факт відповідності такого майна категорії речових доказів (ч. 1 ст. 98 КПК України), дане клопотання не містить.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0001275, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.10.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 286 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1