Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/624/21

Номер провадження: 1-кп/511/123/21

16 вересня 2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

перекладачів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області кримінальне провадження №0000036 від 14.03.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Молдова Слободзейського району с. Чобручі, громадянина Республіки Молдова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 332-2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) 14.03.2021 року біля 02 год. 00 хв., діючи з прямим умислом, направленим на незаконне перетинання державного кордону України поза пунктом пропуску, в порушення встановленого порядку перетинання державного кордону України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді порушення встановленого порядку перетину державного кордону України, будучи особою, якій постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.08.2019 року заборонено в`їзд на територію України строком на 3 роки - до 02.08.2022 року, слідуючи пішки з Республіки Молдова до України поза пунктами пропуску, без відповідного дозволу компетентних органів України та за наявності їх заборони на в`їзд в Україну, незаконно перетнув лінію державного кордону України на напрямку м. Новокотовськ (Республіка Молдова) с. Павлівка Роздільнянського району Одеської області (Україна), в межах проміжного прикордонного знаку №0518/01 (інформаційний покажчик №1204), внаслідок чого незаконно потрапив на територію України поблизу с. Павлівка Роздільнянського району Одеської області.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) кваліфіковані за ч. 1 ст.332-2 КК України, як перетинання державного кордону України особою, якій заборонено в`їзд на територію України, у будь-який спосіб поза пунктами пропуску через державний кордон України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, підтвердив в суді всі фактичні обставини справи. Пояснив, що він є громадянином ОСОБА_9 , однак у нього на території України є діти, з якими він спілкується. Він має паспорт громадянина ОСОБА_9 , однак раніше перебуваючи на території України він порушив порядок прибування, затримався на 1 день, тому його депортували та встановили заборону в`їзду на територію України на 3 роки. На територію України намагався потрапити, щоб побачити дітей. 14.03.2021 року він в районі с. Новокотовськ (Молдова) через рів потрапив на територію України в с. Павлівку, там його і затримали прикордонники. Щиро кається у вчиненому.

Крім повного визнання вини обвинуваченим його причетність до вищевказаного злочину підтверджується зібраними по справі та оголошеними в судовому засіданні письмовими доказами: - повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_3 до УСБУ в Одеській області про виявлення та затримання ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) за перетин державного кордону поза встановленими пунктами пропуску (а.с.52); - протоколом огляду місця події від 14.03.2021 року з фототаблицями, згідно якого було оглянуто ділянку місцевості в АДРЕСА_3 , в межах проміжного прикордонного знаку №0518/01 (інформаційний покажчик №1204) (а.с.60); - протоколом про адміністративне правопорушення від 20.06.2019 року складеного у відношенні ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) за ч. 2 ст. 203 КУпАП (а.с.66); - постановою про накладення адміністративного стягнення від 20.06.2019 року, відповідно до якої ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП за порушення термінів перебування на території України (а.с.67); - постановою про заборону в`їзду в Україну від 02.08.2019 року, згідно якої ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) заборонили в`їзд на територію України строком на три роки (а.с.71); - рішенням про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 20.12.2020 року, згідно якого ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) було відмовлено в перетині державного кордону України, в зв`язку з наявною забороною (а.с.72); - протоколом огляду документа від 24.03.2021 року, згідно якого було оглянуто паспорт громадянина Республіки Молдова серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на сторінці 32 міститься відбиток печатки з рукописним дописом «3 роки 02 серпня 2022 року» (а.с.74); - постановою про визнання документу речовим доказом від 24.03.2021 року, згідно якої до матеріалів справи в якості речового доказу було долучено паспорт громадянина Республіки Молдова серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.75).

Суд, вивчивши надані по справі докази, перевіривши їх належність та допустимість, прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) у вчиненні злочину, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 332-2 КК України, як перетинання державного кордону України особою, якій заборонено в`їзд на територію України, у будь-який спосіб поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Призначаючи обвинуваченому покарання за вчинений злочин, суд враховує загальні засади призначення покарання визначені ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Прокурор просив при призначенні обвинуваченому покарання застосувати до нього ст.69 КК України та призначити покарання більш м`якого виду, ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 332-2 КК України, а саме у виді штрафу.

Так нормою ч. 3 ст. 65 КК України передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 КК України.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК.

Однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання. Разом з тим суди зобов`язані встановити не лише їх наявність, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.(постанова ВС від 24.01.2019 року по справі №140/863/17).

Так в ході розгляду кримінального провадження обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), визначені статтею 67 КК України, судом не встановлені.

Між тим, суд вважає, що наявні дві обставини, які пом`якшують покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) з огляду на таке.

Так відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючою обставиною для обвинуваченого ОСОБА_10 щире каяття у вчиненні злочину.

Відповідно, суд встановлюючи обставини, що пом`якшують покарання, ураховує як ті з них, що перелічені в ч. 1 ст. 66 КК України, так і ті, що визнаються судом такими на підставі ч. 2 ст. 66 КК України. Цей висновок базується на тому, що перелік обставин, які пом`якшують покарання та зазначені в ч. 1 ст. 66 КК України, не є вичерпним.

Окрім того судом встановлено, що у ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) є троє неповнолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які проживають на території України. Неповнолітній - ОСОБА_12 перебуває на «Д» обліку, має захворювання гіпофізарний нанізм, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) Любашівської сімейної амбулаторії Одеської області від 20.08.2021 року.

Суд, проаналізувавши всі обставини справи, визнає наявність у обвинуваченого трьох неповнолітніх дітей та хворої дитини такою обставиною, що пом`якшує покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), хоч дані обставини і не зазначені в ч. 1 ст. 66 КК України, та вважає за необхідне врахувати їх у сукупності при обранні міри покарання.

Таким чином у обвинуваченого є дві самостійні пом`якшуючі його вину обставини у вчиненні вказаного злочину.

Крім цього, обвинувачений в судовому засіданні висловив своє суб`єктивне ставлення до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнав свою провину, висловив жаль з приводу вчиненого, суду повідомив, що він саме з метою підтримання сімейних стосунків та неповнолітніх дітей прибув в Україну, бажає виправити ситуацію, що склалася.

З огляду на це, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо без реального відбуття покарання в місцях позбавлення волі. При цьому призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України в даному випадку неможливо, так як обвинувачений не має зареєстрованого місця поживання в Україні.

Однак суд вважає, що дані про особу обвинуваченого, вищенаведені дві пом`якшуючі вину ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) обставини відповідно до ст.66 КК України, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) злочину за ч. 1 ст. 332-2 КК, яким передбачено строк покарання за вчинений злочин до трьох років позбавлення волі, у зв`язку з чим суд вважає, що достатньо підстав для призначення йому покарання за ч.1 ст.332-2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України і відповідно суд вважає за можливе при призначенні покарання обвинуваченому за скоєний злочин перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції Особливої частини цього кодексу за цей злочин, а саме до покарання у виді штрафу.

Відповідно до ч.2 ст.53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Суд вважає, що призначення ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) покарання у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян буде достатньо, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимагати захисту основоположних прав особи.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, речові докази на а.с. 75 паспорт громадянина Молдови відповідно до ст.100 КК України після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) .

Керуючись ст.ст. 368, 369-371, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 332-2 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 300 (триста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 5100 (п`ять тисяч сто) грн.

Речові докази на а.с.75 - паспорт громадянина Республіки Молдова серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - після набрання вироком законної сили повернути обвинуваченому ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) .

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу через Роздільнянський районний суд до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1