Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/1897/20
Провадження № 1-кп/945/276/22
ВИРОК
Іменем України

04 лютого 2022 року м. Миколаїв
Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області кримінальне провадження №0000546, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.09.2020 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця п.Таловка Первомайського району Алтайського краю, росіянина, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, без реєстрації, який проживає за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121 КК України,

встановив:
Формулювання обвинувачення ОСОБА_4 , визнаного судом доведеним.
Досудовим розслідуванням та судовим слідством встановлено, що 14.09.2020 року у вечірній час (більш точного часу під час досудового розслідування та судового слідства не встановлено), ОСОБА_4 та його брат ОСОБА_6 , знаходились за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , де вживали алкогольні напої. Після того, як алкоголь скінчився, ОСОБА_4 почав готувати вечерю, а саме: чистити картоплю. У цей момент, між братами виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_6 , підійшовши до ОСОБА_4 , почав висловлюватися у бік останнього нецензурною лайкою. Вказане обурило та розізлило ОСОБА_4 , тому він умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , тримаючи у руці ніж, яким чистив картоплю, наніс ним один удар потерпілому в область черева зліва.
Внаслідок вказаних вище дій, відповідно до висновку експерта №1276 від 04.11.2020 року, ОСОБА_4 умисно спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді сліпого проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва з пошкодженням лівого синусу діафрагми та селезінки, яке ускладнилось малим гемотораксом зліва, внутрішньочеревною кровотечею. Дані тілесні пошкодження утворились від однієї дії будь-яким колюче-ріжучим предметом, не виключно, клинком ножа. По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки для життя. Ділянка грудної клітини зліва доступна для нанесення тілесних пошкоджень власною рукою, що в даному випадку можна виключати. Утворення даних тілесних пошкоджень при падінні тіла з положення стоячи на площину виключається. Дані тілесні ушкодження являються небезпечними для життя в момент їх заподіяння згідно «Правил визначення ступеню тяжкості тілесних пошкоджень». При нанесенні тілесних пошкоджень потерпілий міг бути звернений як передньою, так і задньою стороною тіла до нападника (нападників).

Позиція обвинуваченого ОСОБА_4 .
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи допитаним у судовому засіданні, вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення. Так, обвинувачений ОСОБА_4 показав, що ввечері 14.09.2020 року перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де, разом зі своїм братом ОСОБА_6 вживав алкогольні напої. Після того, як алкоголь скінчився, ОСОБА_4 почав чистити картоплю, щоб приготувати вечерю. У цей час, ОСОБА_6 почав виражатися у бік обвинуваченого нецензурною лайкою. Вказане розізлило ОСОБА_4 і він наніс ОСОБА_6 один удар ножем в область черева. Після цього, ОСОБА_4 злякався та викликав швидку допомогу. На сьогодні, обвинувачений та потерпілий примирилися. ОСОБА_6 пробачив ОСОБА_4 те, що сталося між ними.
Також, в судовому засіданні ОСОБА_4 зазначив, що отримав цивільний позов прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської прокуратури №1 ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства Миколаївська центральна районна лікарня Миколаївської районної ради до ОСОБА_4 про стягнення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_6 у розмірі 13665 грн 25 коп. Вимоги, викладені у цивільному позові, обвинувачений ОСОБА_4 визнає та не заперечує щодо їх задоволення.

Позиція потерпілого ОСОБА_6 .
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що ОСОБА_4 є його братом. Вони разом мешкають у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Ввечері 14.09.2020 року вони разом вживали спиртні напої, після чого між ними виник словесний конфлікт. Під час сварки ОСОБА_4 ножем чистив картоплю для приготування вечері. В ході сварки, потерпілий виразився на адресу обвинуваченого нецензурною лайкою, внаслідок чого останній вдарив потерпілого ножем. На сьогоднішній день, він та його брат примирилися; жодних претензій до обвинуваченого у потерпілого не має; цивільний позов не заявлявся. Крім того, потерпілий ОСОБА_6 просив суд обвинуваченого ОСОБА_4 суворо не карати та призначити йому покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин та мотиви суду.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому діянні. Це підтверджується наданими у судовому засіданні показами самого обвинуваченого ОСОБА_4 , а також показами потерпілого ОСОБА_6 .
Отже, враховуючи вищевикладене, дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує в межах пред`явленого йому обвинувачення за ч.1 ст.121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК України належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень. Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК України) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у п.22 постанови Пленуму від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», а саме, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту спрямованості умислу винного. Питання про умисел винного необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
При визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.
За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_4 носили активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками у вигляді заподіяння ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, є причинний зв`язок.
Отже, оцінивши всі зібрані докази відповідно до ст.94 КПК України, з точки зору їх належності й допустимості, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку, здійснивши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Згідно зі ст.85 КПК України належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Стаття 94 КПК України визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
При цьому, чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.
Таким чином, допитавши обвинуваченого, який під час судового розгляду вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України визнав повністю, потерпілого, який підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, кількість завдання ударів потерпілому обвинуваченим, суд прийшов до переконання про наявність причинного зв`язку між умисними протиправними діями обвинуваченого та наслідками, які настали для потерпілого у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та встановив винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Мотиви призначення покарання.
При вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, враховує постанову Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Так, обставинами, які відповідно до ст.66 КК пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлені.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, відповідно до положень ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України є тяжким злочином, ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, яке полягає в тому, що він визнає свою провину та жалкує про те, що сталося, дані обставин які характеризують його особу, а саме те, що він є особою раніше не судимою, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, за місцем мешкання характеризується позитивно.
Отже, враховуючи особу обвинуваченого, характер скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень має бути покарання, не пов`язане із позбавленням волі, що, на переконання суду, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Підстав для застосування ст.69 КК України суд не вбачає.

Рішення щодо цивільного позову прокурора, речових доказів та про відшкодування процесуальних витрат.
У кримінальному провадженні заявлений цивільний позов прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської прокуратури №1 ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства МИКОЛАЇВСЬКА ЦЕНТРАЛЬНА РАЙОННА ЛІКАРНЯ МИКОЛАЇВСЬКОЇ РАЙОННОЇ РАДИ до ОСОБА_4 про стягнення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_6 у розмірі 13665 грн 25 коп.
Відповідно до ч.3 ст.128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права.
Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених частиною четвертою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, а також письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення ним представництва.
Розглядаючи цивільний позов прокурора, суд дійшов такого.
Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди
Згідно із положеннями ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
У судовому засіданні встановлено, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 були завдані тілесні ушкодження, у зв`язку із чим останній перебував на лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві МИКОЛАЇВСЬКА ЦЕНТРАЛЬНА РАЙОННА ЛІКАРНЯ МИКОЛАЇВСЬКОЇ РАЙОННОЇ РАДИ. Загальна вартість витрачених коштів на стаціонарне лікування ОСОБА_6 склала 13665 грн 25 коп.
Згідно з положеннями ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Враховуючи те, що лікування потерпілого ОСОБА_6 проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності; вказані витрати є документально підтвердженими, суд вважає, що цивільний позов прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської прокуратури №1 ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства МИКОЛАЇВСЬКА ЦЕНТРАЛЬНА РАЙОННА ЛІКАРНЯ МИКОЛАЇВСЬКОЇ РАЙОННОЇ РАДИ до ОСОБА_4 про стягнення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

Речовими доказами у даному кримінальному провадженні, відповідно до обвинувального акта, є ніж та штани з ременем. Вказані речові докази передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області (Відділення поліції №5 Миколаївського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області). Питання щодо речових доказів слід вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Рішення щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .
У даному кримінальному провадженні під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк дії якого сплинув 15.11.2020 року. До набрання вироком законної сили суд не вбачає підстав для обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Керуючись ст.100, ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України,

ухвалив:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку терміном на 2 (два) роки.
Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської прокуратури №1 ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства МИКОЛАЇВСЬКА ЦЕНТРАЛЬНА РАЙОННА ЛІКАРНЯ МИКОЛАЇВСЬКОЇ РАЙОННОЇ РАДИ до ОСОБА_4 про стягнення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_6 у розмірі 13665 грн 25 коп задовольнити.
Сягнути з ОСОБА_4 на користь Комунального некомерційного підприємства МИКОЛАЇВСЬКА ЦЕНТРАЛЬНА РАЙОННА ЛІКАРНЯ МИКОЛАЇВСЬКОЇ РАЙОННОЇ РАДИ витрати на лікування потерпілого ОСОБА_6 у розмірі 13665 (тринадцять тисяч шістсот шістдесят п`ять) гривень 25 копійок.

Речовий доказ ніж, який переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області (Відділення поліції №5 Миколаївського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області) знищити.

Речові докази штани з ременем, які передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області (Відділення поліції №5 Миколаївського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області) повернути ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч. 2 ст.394 КПК України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

04.02.2022