У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретарів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002902 за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.07.2021 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Учасники судового провадження
прокурори: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачений: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_10 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати, ухвалити новий, який визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ч.5 ст.74 КК України від відбування призначеного покарання звільнити, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, визначених ст.49 КК України.

_______________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/812/21
головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_11
категорія: ч.1 ст.125 КК України доповідач у апел. інст.: ОСОБА_1 .

Зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Узагальнені доводи апелянта.

Прокурор вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що у вироку хоча і викладено зміст усіх досліджених доказів, проте не проведено їх ґрунтовний аналіз з точки зору належності й взаємозв`язку, не оцінено усі докази обвинувачення у їх сукупності.

Вважає, що вирок суду належним чином не мотивовано, оскільки судом не конкретизовано підстав виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Звертає увагу на те, що ані обвинувачений, ані свідок ОСОБА_12 не несуть відповідальності за дачу завідомо неправдивих показів й обрали таку позицію виключно з метою уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Вказує, що суд без належної критичної оцінки послався на показання свідка ОСОБА_12 , яка є дружиною обвинуваченого ОСОБА_12 та явно перебуває у неприязних відносинах з потерпілою ОСОБА_13 . Зазначає, що такі показання не можна сприймати як ті, що в сукупності з показаннями обвинуваченого відтворюють об`єктивні обставини події, оскільки вона є зацікавленою особою у результатах розгляду справи.

Апелянт стверджує, що показання свідка ОСОБА_14 судом першої інстанції безпідставно взято до уваги, оскільки остання під час допиту в ході судового розгляду надала показання, щодо початку конфлікту, проте нічого не змогла згадати з приводу його обставин та деталей.

Наголошує на тому, що судом першої інстанції належним чином не оцінено те, що навіть у взаємозв`язку показання свідка ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_7 мають суттєві розбіжності щодо початкової стадії конфлікту.

Вважає, що версія подій, висунута родиною ОСОБА_15 , повністю спростовується, а вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена сукупністю досліджених під час судового розгляду належних, послідовних й допустимих доказів.

Наголошує на тому, що потерпіла ОСОБА_13 чітко й послідовно вказувала, що в ході конфлікту між ОСОБА_12 та її донькою ОСОБА_16 вона намагалась захистити останню та в цей момент ОСОБА_7 схопив її та вдарив між очей та вона впала на карусель.

На думку прокурора зазначені показання потерпілої повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що дійсно у неї був конфлікт з ОСОБА_12 . В ході конфлікту потерпіла ОСОБА_13 намагалась її захистити та в цей час обвинувачений встав з лавки та вдарив в обличчя потерпілу, від чого вона впала на карусель.

Вказує, що досліджений в ході судового розгляду цифровий носій DVD-B з обставинами події, також повністю підтверджує версію сторони обвинувачення, показання потерпілої та свідка ОСОБА_17 , в свою чергу спростовуючи версію сторони захисту та свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , оскільки на ньому чітко зафіксовано, що потерпіла ОСОБА_13 впала тільки після того, як до неї підійшов обвинувачений, а свідок ОСОБА_12 взагалі не падає, як на те вказує ОСОБА_14 .

Окрім того зазначає, що підтверджує версію сторони обвинувачення і висновок судово-медичного експерта № 697 від 21.08.2021р., відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_13 мають місце тілесні ушкодження.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 07 серпня 2019 року приблизно о 19 год. 44 хв. знаходячись біля будинку №66 по пр. Миру в м. Миколаєві, на ґрунті раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_13 , діючи умисно, розуміючи можливість заподіяння шкоди здоров`ю потерпілій і бажаючи її настання, наніс один удар рукою в область обличчя, спричинивши останній легкі тілесні ушкодження у вигляді саден носу.
Орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.
Виправдовуючи ОСОБА_7 суд першої інстанції зазначив, що сукупністю доказів досліджених судом не доведено поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді та вичерпані можливості їх отримати.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку своєї апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим, а апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вирок суду це акт правосуддя, спрямований на захист порушених прав і свобод людини й інтересів держави, в якому суд на основі всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього дослідження доказів робить висновок про винуватість або невинуватість підсудного і приймає рішення про притягнення його або не притягнення до кримінальної відповідальності, вирішуючи інші, пов`язані з висновками суду, юридичні питання.
Вирок постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо додержуючись вимог ст.370-374 КПК України.
Кримінальний процесуальний закон (ст. 373 КПК) розрізняє два види вироків: обвинувальний та виправдувальний. При цьому виправдувальний вирок ухвалюється за наявності однієї з таких підстав: не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.374 КПК України у мотивувальній частині виправдувального вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з визначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, а у резолютивній його частині має бути зазначено рішення про визнання особи невинуватим у пред`явленому обвинувачені та про його виправдання.

Проте, суд першої інстанції наведених вимог не дотримався.

З мотивувальної частини вироку вбачається, що суд дійшов висновку про те, що не доведено поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді та вичерпані можливості їх отримати (а.п.178). Зазначена підстава передбачена п.1 ч.1 ст.284 КПК України.

Однак, у резолютивній частині зазначено про виправдання ОСОБА_7 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто за п.2 ч.1 ст.284 КПК України

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 січня 2020р. (справа № 754/17019/17).

Не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані всі можливості їх отримати мають місце у тому випадку, коли особа підозрювалась у вчиненні кримінального правопорушення, але суд дійшов висновку, що зібраних органами досудового розслідування доказів недостатньо для обвинувачення і всі можливості для збирання додаткових доказів вичерпані.
Відсутність в діянні складу кримінального правопорушення має місце в тому випадку, коли встановлено, що подія, з приводу якої проводиться розслідування, мала місце, була результатом діянь, певної особи, проте це діяння не є кримінальним правопорушенням внаслідок: відсутності хоча б одного з елементів складу правопорушення (об`єкта, суб`єкта, об`єктивної та суб`єктивної сторін); б) непричетності особи до кримінального правопорушення. Ця обставина виявляється, якщо достовірно встановлено, що правопорушення вчинене не даною особою, а іншою і цю особу встановлено, та якщо встановлено, що правопорушення вчинене не цією особою, а іншої, проте невідомо ким саме).

Отже, відсутність в діях складу кримінального правопорушення та не доведення поза розумним сумнівом вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення є абсолютно різними підставами для виправдання особи.

Тобто, суд безпідставно зазначив дві різні самостійні підстави для виправдання особи, що суперечить вимогам ст.373 КПК України.

В постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 липня 2019 року (справа № 128/1266/16-к) визначена правова позиція щодо недопустимості зазначення у виправдувальному вироку двох різних підстав для виправдання.

Зазначене свідчить про істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи наведене, рішення суду не можна вважати законним, обґрунтованим і належним чином вмотивованим, а допущенні порушення є істотними і такими, що тягнуть за собою скасування вироку.
За правилами пункту 1 частини 1 статті 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини 2 статті 412 КПК України.
Однак, положеннями КПК України не врегульовані питання кримінального провадження, які полягають у вищенаведених порушеннях судом норм кримінального процесуального Кодексу.
Відповідно до частини 6 статті 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 цього Кодексу.
Тому, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового судового розгляду.
При новому розгляді провадження суду першої інстанції необхідно усунути зазначену вище невідповідність між мотивувальної та резолютивною частинами вироку, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи, які викладені в апеляційних скаргах та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
З наведених підстав, апеляційна скарги прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2021 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: