Категорія:ч. 1 ст. 286 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0001047 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не одружений, раніше не судимий,
засуджений за ч.1 ст.286 КК України на 2 (два) роки обмеження волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат, арештованого майна та цивільний позов.
ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 24.11.2018 близько 23 години 00 хвилин, неподалік смт Рокині Луцького району, керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «BMW 316I» реєстраційний номерний знак Республіки Польща НОМЕР_1 та рухаючись ним у темну пору доби з м. Ковель у напрямку м. Луцька по проїзній частині автодороги М-19 сполученням «Доманово Ковель Чернівці Телеблече» 136 км + 800 м, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив безпечність та неуважність, не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, а саме слизьке асфальтоване покриття проїзної частини, стан керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого керований ним автомобіль перейшов у стан неконтрольованого заносу з подальшим виїздом на смугу зустрічного руху, узбіччя лівої сторони та перекинувся у кювет лівої сторони, внаслідок чого пасажир автомобіля ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки у вигляді перелому грудини, перелому 8-10 ребер справа з забоєм легень, правобічним малим пневмотораксом, двобічним гемотораксом, закритих переломів поперечних відростків 3-4 поперекових хребців справа, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, рани на волосистій частині голови, множинних забоїв м`яких тканин та саден в ділянці чола, обличчя, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, які згідно висновку експерта №17 від 15.01.2019 за ступенем тяжкості травма грудної клітки та переломи хребців відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для їх лікування та загоєння необхідний час більше 21 доби, струс головного мозку та рани відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад, решта тілесних ушкоджень відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_8 Правил дорожнього руху, а саме:
п. 2.3. б) Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України (в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом № 270-IV від 15.04.2008, № 586 VI від 24.09.2008).
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним. Посилається на те, що органом досудового розслідування безпідставно виведено із справи іншого учасника ДТП, який і є винуватцем ДТП, не надана його діям правова оцінка. Вказує на те, що висвітлені у вироку покази свідка ОСОБА_11 спотворені та записані не вірно. Також зазначає, що в основу його винуватості у вироку покладені неналежні та недопустимі докази. Просить вирок суду скасувати та ухвалити виправдувальний вирок, а кримінальне провадження закрити.
В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 вважає вирок суду незаконним. Посилається на те, що ДТП відбулася за участі двох учасників ДТП, однак органом досудового розслідування вказана обставина не перевірялась. Зазначає, що на досудовому розслідуванні в якості свідка та в якості потерпілого він не допитувався, а також не відкривались докази за правилами ст. 290 КПК України та не повідомлялось про закінчення досудового розслідування. Просить вирок суду скасувати і постановити новий виправдувальний вирок, яким визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні ДТП, а кримінальне провадження закрити.
Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які подані апеляційні скарги підтримували та просили скасувати вирок суду і закрити кримінальне провадження, прокурора, яка апеляційні скарги заперечувала і просила рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Приписами ст.94 КПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
І з цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
На думку апеляційного суду, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримані.
Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки: діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, яке може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: вчиненні дій, які заборонені правилами; невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст.286 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною формою вини.

Перевіривши та дослідивши під час апеляційного розгляду обставини даного кримінального провадження, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Положення п.2 ч.3 ст.374 КПК України регламентують, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Спростовуючи доводи сторони захисту в частині встановлених фактичних обставин кримінального провадження, суд навів в своєму вироку докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.

За матеріалами кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення зроблено з дотриманням вимог ст.23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Незгода обвинуваченого з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, з метою уникнення останнім відповідальності за скоєне. Суд погоджується з такими висновками суду першої інстанцій і вважає, що за встановлених судом обставин, дії ОСОБА_8 кваліфіковано правильно.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого про те, що винуватцем у ДТП є водій іншого автомобіля ОСОБА_12 , оскільки саме він не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу чим створив аварійну ситуацію, є необґрунтованими та були предметом перевірки місцевого суду. В ході судового розгляду суд першої інстанції належним чином обґрунтував та мотивував своє рішення в цій частині.
Судом першої інстанції були ретельно перевірені доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів.
Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції поклав в його основу показання потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які підтвердили обставини, викладені в обвинувальному акті, та дійшов висновку, що їх показання є послідовними, узгоджуються між собою та іншими наданими і дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, будучи допитаним місцевим судом потерпілий ОСОБА_9 показав, що 24 листопада 2018 року він разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_15 поверталися з м. Ковеля в м. Луцьк. За кермом автомобіля ВМВ був ОСОБА_16 , так як у нього розболівся зуб, він сів з ззаду автомобіля і заснув, а до свідомості прийшов вже будучи в лікарні, оскільки в момент ДТП отримав тілесні ушкодження. Обставин ДТП не пригадує, так як був без свідомості.
Свідок ОСОБА_15 під час судового розгляду показав, що 24.11.2018 вони поверталися з м.Ковель в м.Луцьк автомобілем марки БМВ, за кермом якого знаходився ОСОБА_8 .. ОСОБА_17 сидів на задньому сидінні. Він заснув. А прокинувся від удару. Побачив, що їх автомобіль знаходиться у кюветі, а товариші без свідомості. Коли їх діставав з автомобіля почув звук удару автомобіля.
Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 показав, що в день ДТП до нього зателефонував товариш ОСОБА_13 та попросив автомобілем забрати його дівчину, на що він погодився. Рухаючись, 24 листопада 2018 року о 22 год. 30 хв., автомобілем марки БМВ зі сторони м. Ковель у м. Луцьк, не доїжджаючи с. Брище він злетів в кювет. Причиною ДТП була слизька дорога і він на той час не впорався з керуванням. З перевернутого автомобіля вони з ОСОБА_18 вибралися самостійно, обоє жодних тілесних ушкоджень не отримали.

Допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_13 суду показав, що до нього зателефонувала дівчина, попросила її забрати з роботи, тоді він зателефонував ОСОБА_12 , на що той погодився. 24 листопада 2018 року о 22 год. 30 хв., рухаючись автомобілем марки БМВ зі сторони м. Ковель у м. Луцьк не доїжджаючи с. Брище злетіли в кювет. Жодних тілесних ушкоджень вони обоє не отримали. На той час будь яких інших автомобілів в кюветі не було. Після даної події він зателефонував своїй дівчині та повідомив що вони потрапили в ДТП. Наступного дня він приїхав з батьком та братом забирати даний автомобіль.

Згідно показань свідка ОСОБА_14 , які вона дала під час розгляду справи місцевим судом, що вона працює в магазині «Сулі Гулі» адміністратором. 24 листопада 2018 року близько 22 год. вона зателефонувала своєму хлопцю ОСОБА_13 , попросила забрати її з роботи, а близько 22 год. 25 хв. їй зателефонував ОСОБА_19 , при цьому повідомив, що він з ОСОБА_12 автомобілем злетіли з дороги та потрапили в ДТП, також повідомив, що вони обоє жодних тілесних ушкоджень не отримали, сказав їй, щоб вона викликала собі таксі, так як він не зможе приїхати по неї.

Допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_13 суду показав, що 24 листопада 2018 року він разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_20 поверталися з м. Ковеля в м. Луцьк. За кермом автомобіля ВМВ був ОСОБА_8 , він сидів з переду спереду біля водія, а ОСОБА_9 ззаду. В момент ДТП він заснув, прокинувся від удару, о 22 год. 20 хв., при цьому побачив, що їх автомобіль знаходився в кюветі, а товариші обоє були без свідомості.

Таким чином, показаннями потерпілого та вказаних свідків стверджується той факт, що автомобіль під керуванням ОСОБА_8 та автомобіль під керуванням ОСОБА_12 , рухались зі сторони міста Ковеля, тобто в попутному напрямку, а тому доводи обвинуваченого про те, що автомобіль під керуванням ОСОБА_12 виїхав на зустрічну смугу, внаслідок чого створив аварійну ситуацію, не є спроможними.

Показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтверджується той факт, що ДТП за участю водія автомобіля під керуванням ОСОБА_12 відбулась 24 листопада 2018 року о 22 годині 30 хвилин.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_21 показав, що працюючи на посаді слідчого СВ Луцького РВП проводив огляд місця події після ДТП, яка трапилась 24 листопада 2018 року. На місці ДТП було два автомобілі. Потерпілий ОСОБА_17 перебував в одному з автомобілів, а тому щодо водія того автомобіля і були внесені відомості до ЄРДР.

Крім того, під час розгляду справи апеляційним судом досліджено, постанову слідчого СВ Луцького РВП ГУНП у Волинській області від 21 січня 2019 року ОСОБА_21 , згідно якої слідчим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 001047 від 25.12.2018, встановлено, що 24 листопада 2018 року близько 22 години 20 хвилин на автошляху М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Теребляче» 136 км +800 м., ОСОБА_12 , керуючи автомобілем «BMW 316» реєстраційний номерний знак Республіки Польща НОМЕР_2 , перевозячи пасажира ОСОБА_13 та рухаючись у напрямку м. Луцька зі швидкістю 60 км/год, в нічну пору доби, проявив небезпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожні умови, а саме слизьке асфальтне покриття проїзної частини, не вибрав безпечну швидкість, внаслідок чого керований ним автомобіль перейшов у стан неконтрольованого заносу, виїхав на смугу зустрічного руху та з`їхав в кювет з лівої сторони. Внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. В прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_12 вимог п.п.2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху. У зв`язку з вказаними обставинами, слідчим виділено з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 001047 від 25.11.2018 матеріали для притягнення ОСОБА_12 до адміністративної відповідальності.

Також апеляційним судом витребувано з Рожищенського районного суду Волинської області та досліджено в судовому засіданні матеріали справи №167/170/19, про притягнення ОСОБА_12 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 30 січня 2019 року серія ДПР18 від 206103, складеного відносно ОСОБА_12 за ст.124 КУпАП, ОСОБА_12 24 листопада 2018 року о 22 год. 20 хв. на автошляху М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече» 136 км + 800 м, керуючи автомобілем «BMW 316 1.6 КАТ», д.н.з. НОМЕР_2 , проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожні умови, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого виїхав на зустрічну смугу та з`їхав у кювет, чим порушив вимоги п.п.12.1, 12.2, 2.3(б) Правил дорожнього руху України. В наслідок ДТП автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Рожищенського районного суду Волиснької області від 20 лютого 2019 року, за обставин, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено відповідне стягнення. Постанова суду набрала законної сили

В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 стверджує, що ДТП 24 листопада 2018 року о 22.30 поблизу см. Рокині відбулась за участю двох автомобілів і двох водіїв, однак такі твердження суперечать його ж показанням, які він надав суду будучи допитаним як потерпілий.
Зокрема, згідно звукозапису судового засідання Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2021 року, будучи допитаним потерпілий суду показав, що за кермом автомобіля ВМВ був ОСОБА_16 , так як у нього розболівся зуб, він сів з ззаду автомобіля і заснув, а до свідомості прийшов вже будучи в лікарні, оскільки в момент ДТП отримав тілесні ушкодження.
Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_9 в цій частині суперечать його ж показанням, наданими суду, і які суд дослідив безпосередньо, як того вимагає ст.23 КПК України.
Крім того, під час досудового розслідування 03 грудня 2018 року ОСОБА_9 звернувся до слідчого СВ Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_21 з заявою, в якій просить визнати його потерпілим у кримінальному провадженні по факту ДТП, яка мала місце 24.11.2018близько 23 години на автошляху Ковель-Луцьк, внаслідок якої ним отримані тілесні ушкодження (Т.1 а.м.к.п.193).
На думку апеляційного суду вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, підтверджується також іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Так, відповідно до протоколу огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 25 листопада 2018 року, з фототаблицями, об`єктом огляду є місце ДТП, автошлях М-19 сполученням «Доманово Ковель Чернівці Тереблече» де знаходився автомобіль марки «BMW 316I» реєстраційний номерний знак Республіки Польща НОМЕР_1 , який перебував у рові з правої сторони у напрямку м. Луцьк. Під час огляду встановлено в даному автомобілі наявні пошкодження (Т.1 а.м.к.п.147-151).
Згідно протоколу огляду транспортного засобу від 27 листопада 2018 року, з фототалицями, об`єктом огляду являється автомобіль марки «BMW 316I» реєстраційний номерний знак Республіки Польща НОМЕР_1 . В даному автомобілі наявні механічні пошкодження ( Т.1 а.м.к.п.153-155).
Відповідно до висновку експерта № 17 від 15 січня 2019 року, у гр. ОСОБА_9 було виявлено тілесні які за ступенем тяжкості відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для їх лікування та загоєння необхідний час більше 21 доби, струс головного мозку та рани відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад, решта тілесних ушкоджень відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (Т.1 а.м.к.п.168-169).
З висновку експерта № 86 від 27.03.2018 вбачається, що на момент експертного огляду робоча гальмова система автомобіля «BMW 316I» р.н. знак НОМЕР_1 знаходилась в непрацездатному стані. На момент експертного огляду система рульового керування автомобіля «BMW 316I» р.н. знак НОМЕР_1 знаходилась в непрацездатному стані. Непрацездатність робочої гальмової системи автомобіля «BMW 316I» р.н. знак НОМЕР_1 у вигляді пошкодження трубопроводу живлення гальмових механізмів задніх коліс виникла в результаті ударного навантаження під час ДТП. Непрацездатність системи рульового керування автомобіля «BMW 316I» р.н. знак НОМЕР_1 у вигляді пошкодження корпусу рульової рейки виникла в результаті ударного навантаження під час ДТП (Т.1 а.м.к.п.173-178).
При оцінці доказів та доводів апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого, суд апеляційної інстанції показання потерпілого та вище зазначених свідків вважає логічними, послідовними, такими, що не містять істотних суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються документально, та які місцевий суд обґрунтовано прийняв до уваги, та визнав їх достовірними й такими, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Таким чином, доводи апеляційних скарг потерпілого та обвинуваченого про те, що до ДТП причетний інший водій, а саме ОСОБА_12 , не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються дослідженими та наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.
З огляду на вище викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ОСОБА_8 допустив порушення вимоги підпункту «б» пункту 2.3, пункту 12.1 Правил дорожнього руху, що стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди, та знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило отримання потерпілим тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

Також апеляційний суд зазначає, що вимоги до мотивування судових рішень засновані на положеннях ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. Зважаючи на позиції ЄСПЛ про неможливість тлумачення п.1 ст.6 цієї Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (справа «Салов проти України»), в цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано. Суд першої інстанції надав обґрунтовані відповіді на основні сторони захисту доводи, навів переконливі аргументи на їх спростування, вказав підстави, з яких визнав їх необґрунтованими, та належним чином мотивував свою позицію.
Також апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у вищезгаданій Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування вироку, про що йдеться в апеляційних скаргах обвинуваченого та потерпілого, апеляційний суд не встановив.
Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, місцевий суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії проступків, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.
Так, обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено.
Крім того, місцевим судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , інформацію про стан його здоров`я, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра та за допомогою до них не звертався, вперше притягується до кримінальної відповідальності, являється особою молодого віку та інвалідом III групи, має постійне місце проживання, потерпілий жодних претензій до обвинуваченого не має.
Тому врахувавши всі обставини в кримінальному провадженні в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і не є надто суворим.
З урахуванням відсутності обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, даних про його особу, місцевий суд обґрунтовано та вмотивовано дійшов висновку і про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування основного покарання на підставі статей 75, 76 КК України та покладення на нього обов`язків в межах однорічного іспитового строку, що дозволить здійснювати контроль за його поведінкою зі сторони уповноваженого органу з питань пробації.
Отже, призначене ОСОБА_8 покарання апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для скасування або зміни вироку та задоволення апеляційних скарг з наведених у них мотивів, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: