В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.02.2021 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю учасників кримінального провадження:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
та сторін:
з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,
з боку захисту: захисника адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
у виділених матеріалах кримінального провадження № 00000218 від 13 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Виноградів, Закарпатської області, громадянина України, освіта - неповна вища, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-16.07.1999 року Берегівським районним судом Закарпатської області за ст.ст.86-1, 44 КК України на 5 років позбавлення волі. 25.12.2001 постановою Коломийського міського суду Івано-Франківської області ст.. 86-1 перекваліфіковано на ст.ст. 185 ч.5 69 КК України на 5 років позбавлення волі. Звільнений 12.07.2004 по відбуттю покарання;
-22.10.2009 року міським судом м. Прага Чеської республіки за ст.ст. 219 1, 219 2 п. «д», 247 1, 247 2 КК Чеської республіки на 15 років позбавлення волі. Постановою Голосіївського районного суду м Києва від 23.10.2012 вирок від 22.10.2009 разом з постановою Верховного суду Чеської республіки від 30.12.2009 приведено у відповідність до законодавства України, вважати засудженим за ст.ст. 115 ч.2 п.2, 185 ч.1 , 70 КК України на 15 років позбавлення волі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 23.02.2016 зараховано строк попереднього ув`язнення з 16.12.2008 по 31.10.2012, ст. 72 ч.5 КК України,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області угоду про визнання винуватості, укладену 02 грудня 2021 року між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченими ОСОБА_5 за участі захисника адвоката ОСОБА_4 ,

У С Т А Н О В И В:

І. Історія провадження
25 січня 2018 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 00000218 від 13.10.2017 року.
Ухвалою суду від 08 лютого 2018 року у цьому кримінальному провадженні було призначено судовий розгляд.
02 грудня 2021 року було виділено з матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000218 від 13.10.2017 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, в окреме провадження матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, для розгляду угоди про визнання винуватості.
ІІ. Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
За змістом обвинувального акта, ОСОБА_5 обвинувачуються в наступному.
Так, 11.10.2017 о 14.30 хв. ОСОБА_5 звернувся до начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» ОСОБА_7 , якому повідомив пропозицію надати неправомірну вигоду у вигляді коштів в сумі 2000-3000 доларів США за позитивне вирішення питання щодо застосування відносного нього на комісії для розгляду матеріалів на засуджених ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» умовно-дострокового звільнення від покарання.
Крім цього, ОСОБА_5 повідомив, що кошти за його умовно-дострокового звільнення від покарання принесе та надасть його знайома особа щодо якої здійснюється судовий розгляд у іншому кримінальному провадженні.
11.10.2017 начальник ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» ОСОБА_7 отримавши від засудженого ОСОБА_5 пропозицію на отримання неправомірної вигоди, з повідомленням звернувся до правоохоронних органів, за яким 13.10.2017 розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000218 за ознакою злочину, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України.
Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 , 25.10.2017 близько 11.00 звернувся до начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» ОСОБА_7 , якому повідомив пропозицію надати неправомірну вигоду у вигляді коштів в сумі 2500 доларів США за позитивне вирішення питання щодо застосування відносного нього на комісії для розгляду матеріалів на засуджених ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» умовно-дострокового звільнення від покарання та вказав про те, що передачу вищевказаних грошових коштів буде здійснювати особа щодо якої здійснюється судовий розгляд у іншому кримінальному провадженні.
Встановлено, що 25.10.2017 ОСОБА_5 вступивши в злочинний зговір з особою щодо якої здійснюється судовий розгляд у іншому кримінальному провадженні повідомив останній, що їй 28.10.2017 потрібно передати начальнику ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» ОСОБА_7 готівкові кошти в сумі 2500 доларів США за його умовно-дострокового звільнення від покарання.
28.10.2017 о 11.30 хвилин,особа щодо якої здійснюється судовий розгляд у іншому кримінальному провадженні умисно, розуміючи незаконність своїх дій, з метою умовно-дострокового звільнення від покарання її знайомого ОСОБА_5 , на виконання попередніх домовленостей з останнім, звернулась до начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» ОСОБА_7 та перебуваючи в службовому кабінеті останнього, що розташований за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Василя Симоненка, 16, надала ОСОБА_7 готівкові грошові кошти в сумі 2500 доларів США.
У подальшому, після надання неправомірної вигоди у вигляді готівкові грошові кошти в сумі 2500 доларів США особа щодо якої здійснюється судовий розгляд у іншому кримінальному провадженні була затримана в порядку ст. 208 КПК України в приміщенні службового кабінету начальнику ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)», за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Василя Симоненка, 16, із зазначеними коштами.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:
- ч.3 ст.369 КК України, тобто у пропозиції службовій особі, яка займає відповідальне становище, надати їй неправомірну вигоду, та наданні такої вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того хто пропонує дії з використанням службового становища, вчинені за попередньою змовою групою осіб;
IІІ. Відомості про укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості
02 грудня 2021 року між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченими ОСОБА_5 за участі захисника адвоката ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості.
Вказана угода містить формулювання та обсяг обвинувачення, а також правову кваліфікацію дій ОСОБА_5 із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність, які відповідають тим, що зазначені в обвинувальному акті.
Також угода містить інформацію про беззастережне визнання ОСОБА_5 винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та зобов`язується:
- беззастережно визнати винуватість в обсязі сформульованого обвинувачення;
При вирішенні питання щодо міри покарання ОСОБА_5 сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_5 наступного покарання:
- за ч. 3 ст. 369 КК України у виді позбавлення волі на строк -4 (чотири) роки.
Крім того, в угоді передбачені наслідки її укладення і затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
ІV. Позиції учасників судового провадження щодо угоди
Обвинувачений ОСОБА_5 в ході судового засідання повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Обставин, викладених в обвинувальному акті та угоді, не оспорював. Зазначив, що він був ініціатором укладення такої угоди між ним і прокурором. Запевнив, що він зробив це добровільно, жодного тиску на нього не вчинялось.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 , підтримав угоду про визнання винуватості, просив суд її затвердити.
Прокурор ОСОБА_3 подану угоду про визнання винуватості підтримав та також просив суд про її затвердження, вказавши про відповідність угоди вимогам чинного законодавства, добровільність її укладення, а також, що існують достатні фактичні дані для визнання обвинуваченими своєї винуватості у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яка підтверджується сукупністю зібраних під час досудового розслідування доказів.
V. Щодо вирішення судом питань, передбачених ч.4 ст. 474 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, що він цілком розуміє, що має право на повний судовий розгляд, у якому прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, і він при цьому має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, право подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. Підтвердив, що йому зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, визначені у ст. 473 КПК України. При цьому запевнив, що він розуміє характер висунутого обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, та дав згоду на застосування погодженого виду та розміру покарання.
VІ. Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону про кримінальну відповідальність.
Проаналізувавши зміст обвинувального акта та угоди про визнання винуватості, дослідивши надані сторонами матеріали, суд дійшов до такого висновку.
Щодо відповідності умов угоди вимогам КПК України та/або закону про кримінальну відповідальність.
Судом встановлено, що укладена між прокурором та обвинуваченими угода містить формулювання обвинувачення щодо кожного обвинуваченого, та правову кваліфікацію обвинувачення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
При цьому, сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні обставини цього кримінального провадження, які відповідають формулі кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 .. Зокрема, це виявляється у посяганні злочинної поведінки обвинуваченого на ті суспільні відносини, які становлять об`єкт інкримінованих кримінального правопорушення; участі кожного з обвинувачених; суб`єктному складі учасників; спрямованості та реалізації умислу обвинувачених; направленості мотиву та інших значущих для кваліфікації за відповідними статтями КК України обставинах.
Таким чином, формулювання обвинувачення, зазначене в угоді, обставини, описані в обвинувальному акті, а також підтвердження обвинуваченим ОСОБА_5 цих обставин дають можливість суду дійти висновку про існування фактичних підстав для визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
За змістом п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України у разі укладення угоди про визнання винуватості участь захисника є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення угоди.
Як встановлено з пояснень сторін, угода про визнання винуватості була укладена за ініціативою обвинуваченого ОСОБА_5 та за участі захисника.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо нетяжких та тяжких злочинів без будь-яких застережень. Діяння, передбаченого частиною 3 статті 369 КК України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_5 , згідно зі ст. 12 КК України належать до тяжких злочинів, а за змістом примітки до статті 45 КК України кримінальне правопорушення, передбачене статтею369 КК України, належать до корупційних.
Згідно з абз.2 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
За змістом угоди вчиненими за участі ОСОБА_5 кримінальним правопорушенням шкода завдана лише державним та суспільним інтересам.
Відповідно до змісту обвинувального акта потерпілі у цьому кримінальному провадженні відсутні.
Таким чином, з огляду на відсутність потерпілих та завдання шкоди вчиненими кримінальними правопорушеннями лише державним та суспільним інтересам, вимог абз. 2 ст. 469 КПК України в угоді дотримано.
Щодо відповідності умов угоди інтересам суспільства .
Кримінальний процесуальний закон зобов`язує прокурора при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості враховувати наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень (ст. 470 КПК України).
У пункті 87 рішення від 29 квітня 2014 року у справі «Natsvlishvili and Togonidze v. Georgia Європейський суд з прав людини зазначив про підтримку ним ідеї, що угоди про визнання винуватості, окрім важливих переваг швидкого розгляду кримінальних справ та полегшення навантаження на суди, прокурорів та адвокатів, також можуть бути успішним інструментом у боротьбі з корупцією, якщо їх правильно застосовувати, та організованої злочинності і може сприяти зменшенню кількості призначених покарань і, як наслідок, кількості ув`язнених.
Суд вважає, що умови угоди, з урахуванням тяжкості інкримінованих злочинів та передбаченого за їх вчинення покарання, відповідають інтересам суспільства, які полягають у забезпеченні можливості справедливого та в розумні строки найскорішого вирішення кримінального провадження при мінімальних витратах державних ресурсів, а також зменшення навантаження на органи прокуратури і суди. Крім того, укладення угоди про визнання винуватості стимулюватиме інших підозрюваних чи обвинувачених укладати такі угоди з метою сприяння у проведенні кримінального провадження та отримання для себе узгодженого покарання чи звільнення від його відбування тощо, що сприятиме виправленню обвинувачених та запобіганню вчиненню ними нових кримінальних правопорушень, а також впливатиме на усвідомлення іншими особами неминучої караності протиправних діянь та формування несприйняття корупційної поведінки. Слід також зазначити, що у контексті цього кримінального провадження суспільний інтерес полягає у припиненні на майбутнє існування такого ганебного явища як одержання службовими особами неправомірної вигоди шляхом використання наданої їм влади чи службового становища всупереч інтересам служби, що завдає істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.
До того ж, на думку суду, було б недоцільним застосовувати загальний порядок кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_5 , враховуючи беззаперечне визнання ним своєї вини. На переконання суду, характер та тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, особи винного, його ставлення до вчиненого, поведінка під час судового розгляду вказує на його бажання виправитись, тому вважає, що укладена угода не суперечить будь-яким великим суспільним інтересам чи очікуванням.
Щодо відповідності умов угоди вимогам закону в частині призначення покарання.
За загальним правилом, домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. На думку суду, вказаних вимог закону сторони угоди дотримались.
Так, зі змісту угоди вбачається, що при узгодженні сторонами покарань ОСОБА_5 було враховано і дотримано:
1) положення ст. 65 КК України, а саме сторони узгодили покарання у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини; при визначенні меж покарання виходили із положень розділу X Загальної частини КК України; врахували характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину; взяли до уваги особу винного; врахували його поведінку після вчинення злочину;
Стаття 373 КПК України визначає види вироків, які можуть бути ухвалені судом: виправдувальний та обвинувальний. Якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч.2 ст.373 КПК), обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч.3 ст.373 КПК).
КПК України виокремлює в ст.475 ще один вид вироків вирок на підставі угоди. Цим вироком за визначених законом підстав затверджується угода та призначається узгоджена сторонами міра покарання (ч.1). Вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, які передбачені частиною третьою.
Так, якщо в обвинувальному вироку в мотивувальній його частині зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним (п.2 ч.3 ст.374 КПК), то у вироці на підставі угоди зазначається тільки формулювання обвинувачення (ч.3 ст.475 КПК); якщо в обвинувальному вироку має бути зазначено статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, то у вироці на підставі угоди зазначається стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа. В резолютивній частині обвинувального вироку зазначається прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п.2 ч.4 ст.374 КПК України), в той час в резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися рішення про винуватість особи із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (ч.3 ст.475 КПК); якщо в обвинувальному вироку зазначається покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеним, та остаточна міра покарання, обрана судом, то у вироку на підставі угоди викладається рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання.
Очевидно, що обвинувальний вирок на підставі угоди за своєю суттю не може прирівнюватись до обвинувального в розумінні ч.3 ст.373 КПК України, оскільки в ході судового розгляду не доводилась винуватість особи у вчиненні злочину.
Варто зауважити, що викладене повністю узгоджується з приписами ч.1 ст.50 КК України, за змістом якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Крім того, відповідно до ч.5 ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Отже, не зважаючи на те, що в результаті обох цих вироків (обвинувального вироку, яким засуджується особа, та обвинувального вироку на підставі угоди) до особи застосовується покарання, між ними існують суттєві відмінності.
Отже, із урахуванням викладеного у суду є достатні підстави вважати, що узгоджене сторонами покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам призначення покарання.
Щодо порушення умовами угоди прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.
Судом не встановлено обставин, які б могли свідчити, що умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, з огляду на те, що її укладення не має преюдиційного значення для кримінального провадження щодо будь-яких інших осіб.
Щодо добровільності укладення угод.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив свій намір щодо укладення угоди та просив суд її затвердити, вказавши, що він був ініціатором укладення такої угоди і зробив це добровільно.
Прокурор ОСОБА_3 вказав на спільну узгодженість усіх викладених в угоді умов, підтвердивши добровільність її укладення як з боку прокурора, так і з боку обвинуваченого.
В ході розгляду суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним та свідомим рішенням, оскільки матеріали провадження не містять відомостей про застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи про інші обставини, ніж ті, які передбачено змістом угоди, в судовому засіданні сторони не заявляли про обставини, що могли поставити під переконливий сумнів добровільне укладення угоди.
Щодо можливості виконання обвинуваченими взятих на себе за угодою зобов`язань.
Згідно з п.2 угоди про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язується:
- беззастережно визнати свою винуватість в обсязі сформульованого обвинувачення;
Суд вважає, що з огляду на зміст наданих у судовому засіданні пояснень обвинувачений ОСОБА_5 може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання.
Висновки.
З урахуванням вищенаведених обставин суд приходить до переконання, що укладена у цьому кримінальному проваджені угода про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та закону України про кримінальну відповідальність.
Також судом не встановлено підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, для відмови в її затвердженні.
З огляду на вказане суд приходить до висновку про необхідність затвердження вказаної угоди про визнання винуватості шляхом ухвалення вироку та призначення обвинуваченим узгодженого угодою покарання.
VІІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку на підставі угоди.
Залік досудового тримання під вартою
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 перебував під вартою в період 01 лютого 2018 року та утримувався в Державній установу «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, то такі строки попереднього ув`язнення мають бути зараховані у строк відбування покарання у виді позбавлення волі.
Цивільний позов
Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся.
Речові докази.
Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадення за обвинуваченнмя ОСОБА_8 .
Запобіжні заходи
Суд вважає необхідним залишити чинними до моменту набрання цим вироком законної сили обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набранням виоком законної сили.
На підставі викладеного та керуючись ст.50,65,66,75,76 КК України, ст.373-376, 469-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 02 грудня 2021 року між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участі захисника адвоката ОСОБА_4 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, та призначити на підставі угоди про визнання винуватості йому покарання:
- за ч.3 ст. 369 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
Залишити чинним до набрання цим вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_5 .
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання у виді позбавлення волі строк перебування під вартою в період 01 лютого 2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, та з урахуванням обмежень, визначених ч. 2 ст. 473 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.
Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суддя: ОСОБА_1