№ 207/2147/15-к
№ 1-кп/207/4/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000213 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Таромське Ленінського району м. Дніпропетровська, громадянки України, українки, не працюючої, не заміжньої, на утримані неповнолітніх дітей не має, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

- 23.07.2008р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.358, ч.3 ст.358, ч.2 ст.190, ст.15, ч.2 ст.190, ст..70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнена з іспитовим строком 2 роки. Вирок набрав законної сили 09.08.2008. Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.12.2009 іспитовий строк скасовано, направлено для відбуття покарання. Постановою Орджонікідзевського районного суду Дніпропетровської області від 08.12.2011 на підставі ст. 5 Закону України «Про амністію» скорочено на 1/2 частину невідбутого покарання 2 роки 1 місяць 10 днів. Звільнена 26.09.2012 з Орджонікідзевської ВК по відбуттю строку покарання;

- 15.05.2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч.4 ст.358 КК України до 1 року обмеження волі на підставі ст..75 КК України від відбуття покарання звільнена з іспитовим строком 2 роки. Вирок набрав законної сили 17.06.2013.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 , повторно, у період часу з 10.11.2014 по 18.12.2014, маючи намір на незаконне заволодіння майном, що має майнову цінність, а саме: кузовом автомобіля ВАЗ-2101, що належить потерпілому ОСОБА_5 , який знаходився у дворі домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_3 , зайшла на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де знаходився вище вказаний кузов автомобіля ВАЗ 2101, вартістю 5 000 грн. і реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливою метою, незаконно заволоділа кузовом автомобіля ВАЗ-2101, що належить потерпілому ОСОБА_5 , чим спричинила потерпілому майнову шкоду на суму 5000 грн.

У подальшому ОСОБА_4 розпорядилась майном ОСОБА_5 на власний розсуд шляхом його відчуження ОСОБА_6 . Після чого ОСОБА_6 , будучи впевнений в тому, що ОСОБА_4 є власником, передав їй грошові кошти в сумі 1 000 грн. та купив даний кузов автомобіля, яким розпорядився на власний розсуд, здавши його на металобрухт.

Заволодівши викраденим майном та розпорядившись ним на власний розсуд, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на суму 5 000 грн.

Крім того, повторно, в першій половині грудня 2014 року ОСОБА_4 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна, прийшла на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , що належить потерпілому ОСОБА_7 ,1939 року народження.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 таємно із корисливих мотивів викрала майно, що наложить потерпілому ОСОБА_7 , а саме: металевий шифер у кількості 80,68 м. кв., за ціною 70 грн. за 1 кв.м., на загальну суму 5647 грн. 60 коп.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_4 розпорядилася ним на власний розсуд, після чого зникла з місця вчинення кримінального правопорушення, завдавши потерпілому матеріальної шкоди вищевказану суму.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчиненому повторно.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що у дворі на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 року знаходився його автомобіль марки ВАЗ, яким потерпілий володів та користувався на підставі довіреності, придбав автомобіль за 800 доларів США. З метою подальшого фарбування потерпілий розібрав автомобіль, з автомобіля було демонтовано акумулятор, салон, колеса, двигун, трансмісію, лишився лише кузов. Автомобіль не заводився, самостійно не пересувався, стояв на дерев`яних колодах, кузов автомобіля можливо було завантажити на вантажний автомобіль та вивезти. Зі слів сусіда ОСОБА_8 потерпілий дізнався, що ОСОБА_4 забрала автомобіль ВАЗ та вивезла його у невідомому напрямку. Потерпілому протиправними діями ОСОБА_9 спричинено майнову шкоду на суму 5000 грн.

Приблизно у грудні 2014 року, коли потерпілий був в АТО, йому телефонував син сусіда ОСОБА_10 та повідомив, що з прибудови будинку домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 , розібрали металеву кришу та вивозять її на металобрухт. Він сказав ОСОБА_11 , який йому телефонував, щоб викликали «102». Ні він, ні його батько ОСОБА_7 дозволу на демонтаж металевої покрівлі, вивіз кузова автомобіля ВАЗ не надавали.

Потерпілий ОСОБА_7 надав до суду заяву про судовий розгляд кримінального провадження за його відсутності у зв`язку з хворобою за віком.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що тривалий час є головою квартального комітету № 1 АДРЕСА_3 проживав ОСОБА_5 , який перебував на той час в АТО. Від ОСОБА_13 та ОСОБА_14 свідку стало відомо про те, що ОСОБА_4 вкрала машину та шифер і продала розібрану машину як металобрухт. ОСОБА_4 і свідку ОСОБА_15 пропонувала купити цей автомобіль, приходила з якимось чоловіком, але їй машина потрібна не була. Свідок неодноразово бачила цю автівку у дворі Котенків, автомобіль був на колесах, у розібраному стані автомобіль не бачила. Про обставини крадіжки металевого шиферу з криші будинку ОСОБА_16 , їй нічого невідомо. Під час додаткового допиту свідок також повідомила, що у 2014 році до неї приходила ОСОБА_4 разом з ОСОБА_17 . ОСОБА_4 казала, що хотіла продати автомобіль ОСОБА_5 та віддати йому гроші. Автомобіль був стареньким, в якому стані перебував на час крадіжки, не пам`ятає. Коли ОСОБА_5 був в АТО, у домоволодінні ніхто не проживав, чи уповноважував ОСОБА_18 на період своєї відсутності кого-небудь доглядати за домоволодінням, автомобілем, що був у дворі, їй невідомо. Територія домоволодіння ОСОБА_16 була частково огородженою, з фронтальної сторони старим дерев`яним забором, з тильної сторони не огороджена, оскільки там пустир, земельна ділянка не огороджена.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_17 пояснив суду, що ОСОБА_4 є його співмешканкою. По АДРЕСА_3 проживав ОСОБА_19 . Свідок працював у будинку АДРЕСА_2 у ОСОБА_4 , розташованому навпроти будинку ОСОБА_5 , що був у занедбаному стані. ОСОБА_5 був в АТО. Приходили особи, які вживали спиртні напої та розтягували домоволодіння ОСОБА_16 . Яременко хотіла придбати однокімнатну квартиру ОСОБА_20 та придбати його будинок для своїх родичів. Свідок знав про це зі слів ОСОБА_4 . Свідок не чув розмови між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Свідок неодноразово шляхом вільного доступу заходив у двір Котенків та бачив тільки кузов автомобіля ВАЗ, інших деталей авто не було. ОСОБА_21 автівки стояв у дворі на кирпичах. Свідок кришу з будинку не знімав, хоча ОСОБА_4 його про це просила, але він був зайнятий. Хто знімав металеву покрівлю та вивозив з подвір`я домоволодіння ОСОБА_22 свідку невідомо. Також свідку невідомо, хто вивозив кузов автомобіля на металобрухт. ОСОБА_4 здала це майно на металобрухт та збиралась віддати гроші ОСОБА_5 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 пояснив суду, що 5-6 років тому купив у ОСОБА_4 кузов автомобіля ВАЗ-2101 без стекол, салону, двигуна, коліс, інших запчастин. ОСОБА_4 з різних будинків продавала металобрухт. Свідок приїхав на Жигулях з причепом, заїхав у двір, на причіп погрузив кузов автомобіля та поїхав. Він питав у ОСОБА_4 , чий це двір, на що остання відповіла, що придбала будинок АДРЕСА_3 з цією машиною, документів на будинок та автівку у ОСОБА_4 не було. Зі свідком було ще 3 чи 4 чоловіка, які грузили кузов автомобіля. Свідок розрахувався, виїхав з двору та поїхав. У подальшому кузов автомобіля ВАЗ він продав на металобрухт. Свідок не купував металевий шифер з даху будівлі, однак, ОСОБА_4 пропонувала йому його придбати, але він відмовився. Металевим шифером був покритий дах літньої кухні, його можливо було використати тільки на брухт, за призначенням шифер використовувати було б неможливо у зв`язку з непридатним станом. У подальшому свідка викликали співробітники поліції, від яких він і дізнався, що кузов автомобіля та металеву покрівлю з літньої кухні було вкрадено.

Територія домоволодіння, з якої свідок забирав кузов автомобіля була частково огородженою, ворота відкривала ОСОБА_4 , вони були закриті металевою проволокою, на територію домоволодіння можливо було потрапити вільно.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_14 пояснив, що він знає про зникнення автомобіля з подвір`я по АДРЕСА_3 , де мешкав ОСОБА_5 , хто це зробив не знає. Автомобіль ВАЗ, що належав ОСОБА_20 , начебто здали на металобрухт, окрім як на металобрухт, автівка нікуди не годилася. Чи просив ОСОБА_18 на період своєї відсутності когось приглядати за домоволодінням, чи домовлявся він про щось з ОСОБА_4 , йому не відомо. Огорожа домоволодіння ОСОБА_5 була у напіврозібраному стані, за будинком огорожі не було. ОСОБА_5 у домоволодінні проживав час від часу. Покрівля літньої кухні була металевою, коли і куди зникла свідку невідомо, можливо її вкрали.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_23 пояснив, що декілька років тому раніше знайома ОСОБА_4 запропонувала йому купити металеві листи, пояснила, що придбала будинок АДРЕСА_3 . Свідок приїхав, з ОСОБА_4 був син, шифер був знятий з даху, син грузив шифер на вантажний автомобіль. Від ОСОБА_4 він дізнався, що вона придбає це домоволодіння в обмін на квартиру. Коли грузили шифер, під`їхав сусід ОСОБА_10 , зупинився та повідомив, що треба зателефонувати власнику домоволодіння ОСОБА_20 . Дзвінки ОСОБА_24 здійснювались з телефону ОСОБА_4 . Вони стояли неподалік, однак свідок не чув, про що вони розмовляли. Після дзвінків ОСОБА_11 більше не чинив їм перешкод у завантаженні металевих листів та поїхав з місця події. Свідок точно не пам`ятає за скільки він придбав шифер, приблизно за 1700-2000 грн. Кількість також не пам`ятає. Він хотів використати придбаний шифер для покриття власної будівлі, але у зв`язку з тим, що шифер був у дірках, здав його на металобрухт. Чи була у дворі домоволодіння автівка ОСОБА_25 , свідок не бачив.

Під час допиту в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_26 з`ясовано, що в грудні 2014 року близько обіду він їхав на роботу у другу зміну та проїжджав повз будинку АДРЕСА_5 , де мешкав ОСОБА_19 . В той час він побачив, як біля двору домоволодіння, де проживав ОСОБА_5 , стояв вантажний автомобіль, до кузову якого грузили металевий шифер з покрівлі будівлі. Були присутні ОСОБА_27 , раніше не знайомі йому водій та ще двоє чоловіків. Як шифер знімали з криші свідок не бачив. Він знав, що ОСОБА_5 перебуває в АТО, а тому зателефонував йому, з метою з`ясувати, що відбувається. У телефонній розмові ОСОБА_5 повідомив йому, що дозволу на розборку даху він не давав, просив повернутись на місце події та сфотографувати номер вантажного автомобіля. ОСОБА_4 йому сказала, що вона домовилась з сестрою ОСОБА_28 , що вона ОСОБА_24 придбає квартиру, а його домоволодіння залишиться їй. Свідок повторно зателефонував ОСОБА_5 , в розмові останній повідомив свідку, що дозволу ОСОБА_4 розбирати його будинок він не давав, про домовленості ОСОБА_4 з його сестрою йому нічого невідомо. Оскільки покрівлю вже розібрано та встановити її на місце неможливо, ОСОБА_5 сказав, щоб ОСОБА_4 здала металевий шифер на металобрухт, а гроші повернула ОСОБА_24 , коли він повернеться з АТО. Однак чи віддала ОСОБА_4 гроші ОСОБА_24 , йому про це нічого не відомо. Також свідок повідомив, що у вказаному домоволодінні ОСОБА_5 проживав тривалий час сам. З ОСОБА_29 свідок приятелював. Крім того, у ОСОБА_30 був автомобіль марки ВАЗ темного кольору, який тривалий час стояв у дворі домоволодіння. У якому технічному стані був автомобіль свідку невідомо. Після повернення ОСОБА_30 з АТО він повідомив свідку, що буде звертатись до поліції за фактом крадіжки ОСОБА_27 металевого шиферу з покрівлі його домоволодіння.

Крім того, судом досліджені письмові докази матеріалів кримінального провадження за №0000213 від 14 лютого 2015 року, а саме:

- протокол прийняття заяви від ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення від 14.02.2015 р., в якій він просить вжити заходів до невстановленої особи, яка в період часу з 10.11.2014 по 16:00 13.02.2015 року, скоїла крадіжку металевої криші с дому та комплектуючі автомобіля, чим спричинив матеріальних збитків (т.1, а.с.9);

- протоколом огляду місця події від 14.02.2015 року, в якому зазначається, що об`єктом огляду є домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_3 . При огляді встановлено, що домоволодіння були в занедбаному стані (т.1, а.с.20-21);

- протоколом огляду місця події від 14.02.2015 року, в якому зазначається, що об`єктом огляду є мобільний телефон марки Samsung D 780, який надав гр. ОСОБА_26 , при перегляді фотографій, збережених на карті пам`яті зазначеного телефону, було виявлено фотографію, зроблену згідно пам`яті телефону 18.12.2014 року о 11:41 годин, на якій було відображено автомобіль (кузов вантажного автомобіля) з номерним знаком НОМЕР_1 . Зі слів ОСОБА_26 фото зроблено біля будинку АДРЕСА_5 , де з його слів розбирали металічне перекриття даху будинку, розташованому на вказаній дільниці (т.1, а.с.25-27);

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_7 про вчинене кримінальне правопорушення від 20.03.2015 р., в якій він просить вжити заходів до ОСОБА_4 , яка в період часу з серпня по грудень 2014 року, таємно викрала металевий шифер з літньої кухні по АДРЕСА_5 , чим спричинила матеріальної шкоди на суму 15000,00 грн.(т.1, а.с.124);

- протоколом огляду місця події від 25.04.2015 року, проведеним оглядом встановлена територія домоволодіння АДРЕСА_5 , на момент огляду приміщення було в нежилому стані, було зроблено заміри, була застосована фото фіксація літньої кухні з розібраним дахом (т.1, а.с.136-139).

Досліджено копію технічного паспорту на автомобіль марки ВАЗ-2101, номерний знак НОМЕР_2 , 1976 року випуску, колір васильковий, власник ОСОБА_31 (т.1, а.с.17), а також копію довіреності від 24.05.2011, виданої ОСОБА_31 (РНОКПП НОМЕР_3 ), якою останній уповноважує ОСОБА_5 , зареєстрованого в АДРЕСА_3 , експлуатувати та розпоряджатися на свій розсуд (продати) належний йому на підставі технічного паспорту серії НОМЕР_4 , виданий МРЕВ Стрийського МВД Львівської області 22.09.1976, транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ-2101, номерний знак НОМЕР_2 , 1976 року випуску, колір васильковий. Вказана довіреність видана з правом передоручення та з правом експлуатації транспортного засобу за кордоном строком на 3 роки, та зберігає чинність до 24.05.2014. Довіреність посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_32 та зареєстровано у реєстрі за № 252 (т.1, а.с.15-16).

Також досліджено довідку від 29.04.2015, надану ФОП ОСОБА_33 про те, що вартість 1 кв. м. б/у металевого шифера станом на 18.12.2014 складає 70 грн. (т.1, а.с.144).

Згідно з відповіддю Південного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 29.09.2021року вих.№2238/20.2526 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис про смерть №732 від 05.08.2020 року). За даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про смерть ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по Жовтоводському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні надала клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України. Зазначила, що вона не бажає, щоб суд по справі ухвалював вирок, просить постановити судове рішення у формі ухвали про звільнення її від кримінальної відповідальності. Пояснила, що правові наслідки закриття кримінального провадження і звільнення її від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав їй роз`яснені судом і зрозумілі.

Прокурор клопотання обвинуваченої підтримав у повному обсязі. Вважав, що законодавчо визначено, що це обов`язок, а не право суду звільнити обвинувачену від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Вислухавши думки учасників кримінального провадження, суд вважає клопотання обвинуваченої таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, регламентовано параграфом 2 глави 24 КПК України.

Згідно з п. 1 ч. 2, ч. 8 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

За змістом ст. 286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 (справа № 462/2762/14, провадження № 51-1241км18), що за змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Статтею 44 КК України визначено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цих Кодексом, здійснюється виключно судом.

За п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.

Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Крім того, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України.

Санкцією ст.185 ч. 2 КК України передбачено покарання у виді арешта на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Відповідно до ч.4 ст.12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, які відповідно класифікації кримінальних правопорушень відносяться до нетяжких злочинів.

У судовому засіданні не встановлено наявності підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України. Обвинувачена ОСОБА_4 зазначила, що їй відомі наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав та вона наполягає на задоволенні заявленого клопотання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" № 12 від 23.12.2005, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, тобто суд, встановивши наявність всіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа), - досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею (за КПК України 1960 року), підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але важливо, - до набрання вироком суду законної сили.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Звільнити від кримінальної відповідальності (покарання) і закрити провадження суд може під час розгляду справи по суті в загальному порядку судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, на теперішній час сплинув строк притягнення обвинуваченої ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності.

Також, ОСОБА_4 роз`яснено суть обвинувачення та підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру.

Від ОСОБА_4 отримане клопотання на звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, свою згоду на закриття справи і звільнення від кримінальної відповідальності, вона підтвердила і в судовому засіданні. Під час розгляду справи не отримано відомостей, що ОСОБА_4 протягом цих строків давності вчинила нове кримінальне правопорушення певної тяжкості.

За нормами КПК судове рішення за результатами кримінального провадження про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності необхідно постановляти відповідно до ст.284,288,368-372 цього Кодексу у формі ухвали.

У тому разі, коли обвинувачений заперечує проти застосування строків давності щодо нього, суд постановляє вирок, призначає винній особі покарання та на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільняє її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Частина 5 ст.74 КК України застосовується лише у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст.49 КК). Якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою її підставою (закінчення строків давності) і вимагає закрити її, наприклад, за відсутністю події або складу злочину, суд за наявності для цього підстав, визнає особу винною, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись положеннями ст.49, ч.5 ст.74, ст.106 КК.

Враховуючи вищевикладене, оскільки суд не вирішує обвинувачення по суті, судове рішення викладається у формі ухвали.

Окрім цього суд звертає увагу на те, що думка учасників судового провадження щодо звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка не заперечує проти такого звільнення, не може вплинути на прийняття рішення про звільнення її від кримінальної відповідальності, оскільки прийняття такого рішення є не правом суду, а є його обов`язком. Такі рекомендації судам надано постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», зокрема її п. 8.

Разом з цим, підстава для звільнення від кримінальної відповідальності, передбачена ст. 49 КК України, є обов`язковою для суду.

Що стосується цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , то відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 02 липня 2004 року №13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих», у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається, потерпілому роз`яснюється право звернутися з позовними вимогами в порядку цивільного судочинства без сплати державного мита. Також, згідно з вимогами ч. 7 ст. 128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Тобто, невідшкодування обвинуваченою з будь-яких причин під час досудового слідства або судового розгляду заподіяної шкоди, так само як і не визнання нею цивільного позову в кримінальному провадженні, не є перешкодою для звільнення такої особи від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

З урахуванням викладеного суд вважає, що під час судового засідання встановлено наявність законних підстав для закриття кримінального провадження зі звільненням обвинуваченої ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Керуючись ч.4 ст.12, п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст.284, 285, 286, 370,372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000213 від 14.02.2015 р. за ст. 185 ч.2 КК України закрити.

Цивільний позов ОСОБА_7 - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Баглійський районний суд м.Дніпродзержинська протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 09 лютого 2022 року.

Суддя: ОСОБА_1