Справа №576/560/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/69/21 Суддя-доповідач - Філонова
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2021 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20.01.2020 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Шалигине Глухівського району Сумської області, громадянина України, офіційно не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , в яких:

- прокурор просив вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20.01.2020 року відносно ОСОБА_8 скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особу обвинуваченого та ухвалити новий вирок за яким ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України просив призначити покарання у виді 12 років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду просив залишити без зміни.

- обвинувачений просив пом`якшити призначений йому термін покарання. В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений вимоги змінив та просив вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20.01.2020 року скасувати та призначити нове розслідування його справи;

- захисник просив вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20.01.2020 року відносно ОСОБА_8 змінити та призначити йому покарання, замість 8 років, 7 років позбавлення волі.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 24 491,08 грн процесуальних витрат.

Скасовано накладений ухвалами слідчих суддів Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29.12.2018 року та від 03.01.2019 року арешт.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказував, що судом не надано належної оцінки даним, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема ступінь тяжкості вчиненого злочину, його характер вчинений умисно, наслідки смерть потерпілого, обставини вчинення нанесення потерпілому не менше 5 ударів в життєво важливі органи. Крім цього, обвинувачений намагався приховати знаряддя вчинення злочину. Не оцінено судом і того, що ОСОБА_8 ніде не працює, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртним, не працевлаштований, розлучений через вживання ним спиртного та жорстокого поводження з колишньою дружиною. Щодо перебування на утриманні ОСОБА_8 неповнолітньої дочки, то даний факт нічим не підтверджений. Також прокурор звертав увагу і на те, що свою провину у вчиненому ОСОБА_8 не визнав та не розкаявся. Злочин ОСОБА_8 було вчинено в стані алкогольного сп`яніння, що судом визнано як обтяжуючу покарання обставину, тоді як обставин, які б покарання могли пом`якшити судом не встановлено. З огляду на викладене, прокурор переконаний, що судом першої інстанції вимоги ст. 65 КК України не виконано, як наслідок обвинуваченому призначено надто м`яке покарання, що є підставою для скасування оскаржуваного вироку суду з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі вказував, що йому призначено надто суворе покарання. Просив врахувати, що потерпілий йому завдав удару в скроню від чого той отримав запаморочення і не пам`ятає своїх дій, однак прийшовши до тями на підлозі він побачив тіло потерпілого, що лежало навзнак. Повернувши його до себе йому стало зрозуміло, що потерпілий мертвий, тоді він пішов до сусідки та викликав швидку допомогу. Наголошував, що на його утриманні знаходиться малолітня донька, що потребує допомоги, та просив врахувати його похилий вік і стан здоров`я.

В подальшому доводи апеляційної скарги обвинувачений доповнив та вказував, що його дії умисне вбивство, судом першої інстанції кваліфіковано не правильно, оскільки стороною обвинувачення доказів його вини чи причетності до вчиненого не надано, а судом не встановлено мотивів і об`єктивної сторони правопорушення. Переконаний, що вирок суду базується на припущеннях та домислах, без відсутності доказів того, що саме він завдав смертельні удари своєму товаришу. Вказував, що чітко пам`ятає як потерпілий перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, те що його зауваження потерпілий сприйняв як образу та завдав йому удару в скроню ножом, що на той час був у нього в руці, від удару він (обвинувачений) відчув запаморочення і нічого не пам`ятає. Лежачи на дивані через деякий час прийшов до тями, подушка на якій лежав була в крові, дуже боліла голова і сочилась кров з рани. Далі пішов на кухню де на підлозі побачив потерпілого у якого голова була в калюжі крові, тоді побіг до сусідів викликати швидку. Наголошував, що досі не пам`ятає як все трапилось та від чиїх рук загинув потерпілий. Стверджував, що суд не дав оцінки тому, ким були залишені сліди біля його будинку (а.с. 144 т.1), а експерти, що проводили медико-психіатричну експертизу не дослідили його картку. Також, звертав увагу, що йому досі не відомо про хід розслідування ДБР України щодо застосування відносно нього поліцією незаконних методів.

Захисник ОСОБА_7 не погоджувався з призначеною обвинуваченому мірою покарання, вважаючи її надто суворою. Сторона захисту погоджувалась з обставинами, врахованим судом при призначенні ОСОБА_8 покарання, однак вважала не правильними твердження суду про те, що обвинувачений не працює, оскільки той хоч офіційно і не працевлаштований, однак доглядає за господарством і неповнолітньою донькою, помешкання обвинуваченого охайне, забезпечене сучасним обладнанням, технікою і меблями. Щодо зловживання обвинуваченим спиртним, то вказане ґрунтується виключно на оціночних висловлюваннях сусідів та нічим не підтверджено, по алкогольній залежності ОСОБА_8 до лікарів не звертався, на обліку у лікаря нарколога не стоїть. Стверджував, що без жодної оцінки суд залишив і ту обставину, що з потерпілим обвинувачений перебував в дружніх стосунках, вони підтримували один одного в складних життєвих ситуаціях, зокрема обвинувачений дозволяв потерпілому жити в нього взимку з метою зекономити на придбанні палива. Потерпіла сторона до обвинуваченого претензій не мала, позову не заявляла. З огляду на викладене, захисник переконаний у наявності підстав для призначення обвинуваченому менш суворого покарання.

Інші учасники кримінального провадження, а саме потерпіла, апеляційну скаргу на вирок суду не подавала.

Як встановлено судом першої інстанції, 28.12.2018 року близько 17 год. 30 хв. під час спільного вживання спиртних напоїв у приміщенні кухні будинку за адресою: АДРЕСА_1 між мешканцем вказаного будинку ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виникла сварка. Під час сварки у ОСОБА_8 виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 схопив ножа, який лежав на столі в кухні будинку та діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_10 , наніс йому: три удари ножем в ділянку правої бічної поверхні шиї, спричинивши ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження у вигляді трьох колото-різаних ран правої поверхні шиї; чотири удари ножем в ділянки лівої бічної та задньої поверхні шиї, спричинивши ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження у вигляді наскрізного колото-різаного поранення лівої бічної поверхні шиї з ушкодженням магістральних судин, гортані, яке в своєму перебігу ускладнилось розвитком гострої крововтрати, а також легкі тілесні ушкодження у вигляді трьох колото-різаних ран лівої бічної та задньої поверхонь шиї; два удари ножем в задню частину грудної клітки, спричинивши ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини в міжлопатковій ділянці справа на рівні 1 грудного хребця, а також легкого тілесного ушкодження у вигляді сліпого колото-різаного поранення грудної клітини в міжлопатковій ділянці справа.

Від отриманого тяжкого тілесного ушкодження у вигляді наскрізного колото-різаного поранення лівої бічної поверхні шиї з ушкодженням магістральних судин, гортані, яке в своєму перебігу ускладнилось розвитком гострої крововтрати, ОСОБА_10 помер на місці вчинення злочину.

Вказані злочинні дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині вбивство.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 який вимоги апеляційної скарги прокурора підтримав, просил вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким обвинуваченому призначити більш суворе покарання, та заперечив проти задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого і захисника, думки обвинуваченого і захисника, які присили вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, та які заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, частково дослідивши дані, що характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені.

Зібрані досудовим слідством докази в сукупності, вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме умисного протиправного заподіяння смерті (вбивства) ОСОБА_10 .

Так, будучи допитаним судом першої інстанції своєї вини в інкримінованому злочині ОСОБА_8 не визнав та пояснив суду, що потерпілого ОСОБА_10 він знав з дитинства, вони товаришували, часто випивали разом, завжди були в гарних стосунках. Останні два тижні ОСОБА_10 проживав у нього вдома за адресою: АДРЕСА_1 . 28.12.2018 року вони разом з потерпілим знаходилися у нього вдома і вживали спиртне. Приблизно о 14-00 год. обвинувачений вийшов на вулицю, а потерпілий в цей час залишався в кухні .Коли він повернувся, то побачив, що потерпілий стояв біля вікна та дивився у вікно, з якого було видно як дівчинка років 13-14 приймала ванну. Обвинувачений взяв його за плече та спитав навіщо він підглядає за дівчинкою. Після цього потерпілий розвернувся до нього та неочікувано вдарив правою рукою, в якій був ніж у скроневу частину голови. Чим саме вдарив, рукояткою ножа чи кулаком, він не зрозумів. Після удару обвинувачений присів, потім підвівся, вибив ніж, чим саме, не пам`ятає, та наніс йому удар в область голови та шиї. Кількість ударів не пам`ятає. Після цього потерпілий впав. Що сталося далі, обвинувачений не пам`ятає. Прийшов до тями, лежачи в кімнаті на дивані, коли на вулиці вже було темно, близько 22-00 години. Потім встав з дивана та пішов на кухню. На підлозі кухні побачив ОСОБА_10 , лежачого на животі, біля якого була кров. Підійшов до нього, перевернув, зрозумів, що він не дихає. Після цього обвинувачений побіг до сусідки для того, щоб подзвонити, викликати швидку допомогу та поліцію. Зазначив, що припускає, що смерть ОСОБА_10 могла настати під час бійки, але хто винен в його смерті, він не знає.

В подальшому обвинувачений суду першої інстанції зазначив, що бійки між ним і ОСОБА_10 не пам`ятає. Останні спогади - це удар ОСОБА_10 йому в голову. Також зазначив, що пам`ятає як виніс з будинку ніж та викинув біля лісосмуги перед тим, як викликати швидку допомогу, однак не пам`ятає навіщо це зробив та який саме був ніж.

Беручи до уваги зміст вказаних пояснень та незважаючи на те, що обвинувачений стверджував про відсутність умислу на вбивство потерпілого, колегія суддів вважає, що його вина у вчиненні умисного вбивства підтверджується як особистими поясненнями, так і сукупністю інших досліджених судом доказів.

Так, допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона працює продавчинею в магазині ПП ОСОБА_12 . Знайома з Комарицьким давно, проживають в одному селі. Відносини у них дружні. Її чоловік з ним товаришує з дитинства. За характером він жорсткий, особливо, коли вживає спиртне. Чула від односельчан, що він бере участь у бійках, сварках. З ОСОБА_13 вона також була знайома, як з односельцем, відносин ніяких між ними не було. Капоріна за складом характеру знає як спокійну людину. 28.12.2018 року в першій половині дня, приблизно о 12 -13 годині, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 разом заходили до магазину, де вона працює.

Свідок ОСОБА_15 , яка працює фельдшером екстреної медичної допомоги, пояснила, що ОСОБА_14 знає з дитинства. Раніше була на викликах швидкої допомоги у його матері та доньки. 28.12.2018 року о 21-03 свідок виїхала на виклик в АДРЕСА_1 , на повідомлення: ножове поранення. О 21-14 прибула за вказаною адресою. Двері відчинив ОСОБА_14 . Провів на кухню, де на підлозі вона побачила труп. Біля голови та шиї якого була пляма крові, приблизно 80 см. Пляма не збільшувалася. По стану крові було зрозуміло, що смерть настала приблизно 20-30 хвилин назад. На трупі було часткове трупне задубіння, ноги холодні. Коли підняла його футболку, побачила трупні плями. Слідів бійки не було. Труп лежав на правому боці, рука під головою, хто саме це був, вона не знала. Диспетчер телефоном заборонив його торкатися та викликав поліцію. Комарицький був одягнений в брюки та світло-коричневу жилетку. Плям крові на ньому не побачила. Весь цей час він був спокійний, агресії не проявляв. Їй здалося, що він був в стані алкогольного сп`яніння, але стверджувати не може. На питання, що тут трапилося, він відповів: «Мене не було вдома декілька годин, коли я прийшов - тут таке…».

Крім зазначених показань, на підтвердження вини обвинуваченого судом першої інстанції обґрунтовано покладено в основу вироку ряд наданих стороною обвинувачення доказів, зокрема,

витяг з ЄРДР, згідно якого 28.12.2018 року о 21 год. 52 хв. до ЧЧ Глухівського ВП надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_1 виявлено труп ОСОБА_10 з ознаками насильницької смерті, а саме декількома колото-різаними ранами шиї та голови зліва;

- протокол огляду місця події від 29.12.2018 року з фототаблицею до нього, та відеозапису слідчої дії, в будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , відповідно до яких виявлено труп ОСОБА_10 із ознаками насильницької смерті, який знаходився на підлозі в кухні будинку. З місця події,вилучено ряд речових доказів;

- протокол огляду трупу від 29.12.2018 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого на трупі ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, серед яких колото-різані рани шиї та міжлопаткової ділянки. Також виявлено та вилучено одяг, що знаходився на трупі, вилучено біологічні зразки, проведено дактилоскопіювання трупа ОСОБА_10 ;

- висновок судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_10 № 135 від 13.03.2019 року згідно якого смерть ОСОБА_10 настала в результаті відкритого наскрізного колото-різаного поранення шиї з ушкодженням магістральних судин, яке в своєму перебігу ускладнилось розвитком гострої крововтрати, що і послугувало безпосередньою причиною смерті потерпілого. Також у вказаному висновку зазначено, що на трупі ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження прижиттєвого характеру, зокрема колото-різані рани.

В момент настання смерті ОСОБА_10 знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння. Даних, які б вказували на можливе настання смерті внаслідок отруєння алкоголем не виявлено.

Можливість запобігання смерті потерпілого в разі своєчасного надання кваліфікованої медичної допомоги є малоймовірна.

- висновки експерта № 104 від 18.01.2019 року, № 106 від 13.02.2019 року, № 107 від 13.02.2019 року, № 108 від 13.02.2019 року відповідно до яких: на наволочці, вилученій з місця вчинення злочину, зіскобі речовини бурого кольору з ворсом килима з кімнати-зали, випилу деревини з речовиною бурого кольору з підлоги при вході в кімнату-залу з місця вчинення злочину знайдено кров людини, походження якої можливе як від ОСОБА_10 , так і від ОСОБА_8 ;

- висновок експерта № 25 від 12.02.2019 року, згідно якого при судово-цитологічному дослідженні ножа, вилученого в кімнаті будинку АДРЕСА_1 , на його клинку знайдена кров людини, походження якої можливе як від ОСОБА_10 , так і від ОСОБА_8 (при наявності у нього тілесних ушкоджень, що могли призвести до зовнішнього крововиливу), не виключається змішування крові цих осіб. На руків`ї крові не виявлено. На правій поверхні клинка ножа виявлено волокно, схоже на волосся;

- протокол огляду місця події від 29.12.2018 року, яким зафіксовано огляд на ділянці території вулиці, що прилягає до господарства за адресою: АДРЕСА_1 , під снігом, виявлено та вилучено ніж, на якому міститься нашарування речовини бурого кольору;

- висновок експерта № 85 від 11.03.2019 року, яким проведено судово-медичну експертизу трьох клаптів шкіри з трупу ОСОБА_10 та ножа, вилученого на території лісового масиву, поблизу господарства за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що:

- виявлені ушкодження на клаптях шкіри могли бути спричинені клинком ножа, наданого на експертизу, або іншим клинком з аналогічними конструктивними особливостями, ступенем гостроти леза, кінця (вістря), властивостями обушка;

- висновок експерта № 10-57 від 06.02.2019 року, відповідно до якого встановлено ДНК-профіль зразка слини ОСОБА_8 та крові ОСОБА_10 , а також ДНК-профіль слідів крові на клинку ножа, вилученому біля господарства, в якому проживав ОСОБА_8 . При порівнянні генетичних ознак виявлено, що кров на ножі збігається зі зразками крові ОСОБА_10 і не збігається зі зразками слини ОСОБА_8 ;

- висновок судово-психіатричного експерта № 50 від 28.01.2019 року ОСОБА_8 на час скоєння злочину будь-якими психічними захворюваннями не страждав, не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати свої дії, керувати ними. На даний час ОСОБА_8 також будь-якими психічними захворюваннями не страждає, може усвідомлювати свої дії, керувати ними. За своїм психічним станом на теперішній час примусових заходів медичного характеру не потребує. За висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння ОСОБА_8 встановлено, що останній станом на 09 год 15 хв 29 грудня 2018 року перебував у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому колегія суддів вважає надуманими твердження обвинуваченого про те, що оскільки експертом не було безпосередньо досліджено його медичної картки, тому достовірність такого висновку експерта може ставитись під сумнів, оскільки з висновку вбачається , що експертиза була проведена, як на підставі відповідних медичних, характеризуючих документів, так і шляхом особистого спілкування експертів з обвинуваченим.

Аналізуючи матеріали справи в сукупності з доводами апеляційної скарги обвинуваченого, який хоч і заперечував свою причетність до інкримінованого злочину, однак які жодних доводів на спростування належності та допустимості вказаних доказів не вказував, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що всі перелічені вище докази належні і допустимі, вони не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку. Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, отриманий в установленому законом порядку. Зокрема, всі експертизи у кримінальному проваджені проведено на підставі відповідних ухвал слідчого судді, проникнення у житло особи також відбувалося згідно встановленого КПК України порядку, відповідає вимогам закону і процедура відібрання зразків для експертизи, а також порядок вилучення речових доказів у кримінальному провадженні. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що вказані докази обґрунтовано покладені судом першої інстанції в основу свого вироку.

Враховуючи наведене колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції детально проаналізувавши сукупність всіх обставин вчиненого злочину, зокрема, спосіб, кількість, характер і локалізація ударів, дійшов обґрунтовано висновку що ОСОБА_8 наносячи удари діяв з прямим умислом, а отже вчинив умисне вбивство і правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.115 КК України.

Також колегія суддів вважає обґрунтованим і висновок суду першої інстанції про те, що відсутні будь-які докази на підтвердження наявності фактів протиправних посягань зі сторони потерпілого які могли б викликати у обвинуваченого стан необхідної оборони відповідно до критеріїв, визначених ст.36 КК України.

Крім того, в ході апеляційного розгляду колегією суддів перевірено доводи обвинуваченого про його непричетність до вбивства ОСОБА_10 , які той вказував, як в ході судового розгляду судом першої інстанції так і в доповненнях до своєї апеляційної скарги, однак вважає їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам.

Зі змісту обвинувальног вироку вбачається, що судом першої інстанції проаналізовано всі доводи обвинуваченого і сторони захисту про відсутність на одязі обвинуваченого слідів крові, про ймовірну причину вчинення злочину - вживання спиртовмісної речовини з невідомими домішками, що вплинуло на свідомість обвинуваченого, про відсутність умислу в ОСОБА_8 на вбивство ОСОБА_10 та про те, що дії обвинуваченого потрібно кваліфікувати за ст. 118 КК України, а не за ч. 1 ст. 115 КК України, тому в повторний їх аналіз колегія суддів не вдається, вважаючи повними та правильними.

Попри доводи обвинуваченого про ймовірну неповноту судового розгляду апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався загальних засад кримінального провадження.

Згідно зі ст. 85 КПК належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, ст. 94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Як вбачається з вироку суду, скоєння цього злочину саме ОСОБА_8 суд першої інстанції встановив на підставі сукупності інших вищенаведених належних і допустимих непрямих доказів, які з урахуванням обставин цього кримінального провадження та висунутих на свій захист непослідовних версій обвинуваченого щодо обставин смерті потерпілого, що не узгоджувалися із вказаними доказами, дозволили суду першої інстанції встановити винуватість ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Версії обвинуваченого, висунуті на свій захист, як вказувалося вище, були проаналізовані судом першої інстанції і обгрунтовано визнані ним неспроможними з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що під час судового розгляду судом першої інстанції було встановлено, що обвинувачений та потерпілий знали один одного, останнім часом разом проживали в будинку обвинуваченого, вживали алкогольні напої. Інших осіб до себе не запрошували. Це підтверджено поясненнями обвинуваченого, свідків та висновками експертиз, згідно яких інших слідів (крові , слюни) крім потерпілого та обвинуваченого на місці вчинення злочину вияслено не було.

28 грудня 2018 року обвинувачений вбив потерпілого ОСОБА_10 , умисно нанісши йому удари ножем в шию та міжлопаткову зону. Ці дії він вчинив після раптово виниклого конфлікту. Знаряддя злочину після вчинення злочину виніс з буднику та викинув.

Відповідні висновки суд зробив виходячи з пояснень самого обвинуваченого, який підтвердив, що між ним та потерпілим мав місце конфлікт, потерпілий перший наніс йому удар в голову, тримаючи в руках ніж, а потім обвинувачений декілька раз вдарив його ножем в шию. Також вказане підтверджується і висновками експертизи, згідно яких, на голові обвинуваченого виявлено свіжу рану, а ніж, який було знайдено в будинку, може містити кров обвинуваченого та містить волокна, схожі на волосся.

Крім того, висновками експертиз встановлено, що ніж, який виявлено біля будинку обвинуваченого, має на собі кров, котра належить потерпілому та клинком ножа саме такого типу потерпілому було нанесено ушкодження, внаслідок яких він помер.

Під час дослідження речових доказів обвинувачений впізнав вказаного ножа як такого, що йому належить. Не заперечував, що один із належних йому ножів, дійсно викинув за територію господарства, однак не пам`ятав який саме.

Крім того, згідно висновку експертизи, на пальцях правої руки та піднігтьовому вмісті Комарицького виявлено сліди крові, які могли належати як потерпілому, так і обвинуваченому за наявності кровотечі. Разом з тим, ознак кровотечі на тілі обвинуваченого не виявлено, тому суд переконаний, що дана кров належить саме потерпілому.

Дії обвинуваченого по спробі позбутися ножа, який став знаряддям злочину, на переконання колегії суддів, суд правильно розцінив як усвідомлення протиправності своїх дій та намагання в подальшому уникнути відповідальності.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що суд не дав оцінки тому, ким були залишені сліди біля його будинку (а.с. 144 т.1), то як вбачається з матеріалів, на вказаному обвинуваченим аркуші справи знаходиться протокол огляду місця події від 29.12.2018 року, з якого судом було встановлено, що на ділянці території вулиці, що прилягає до господарства за адресою: АДРЕСА_1 , під снігом, виявлено та вилучено ніж, на якому міститься нашарування речовини бурого кольору. З викладеного вище аналізу також вбачається, що вказаний ніж належить саме обвинуваченому, тому ставити під сумнів зафіксований цим же протколом слід взуття, який був виявлений не подаолік ножа в снігу, як беззаперечний доказ не винуватості обвинуваченого, колегія суддів не може.

Також, суд правильно звернув увагу і на те, що в будинку не виявлено ознак перебування сторонніх осіб, а також можливість отримання потерпілим ушкоджень в іншому місці. Як зазначено в експертизі, зміни положення потерпілого після нанесення йому тілесних ушкоджень вже не відбувалось.

За вказаних обставин, попри доводи викладені в доповненнях до апеляційної скарги обвинуваченого, про те, що вбивства він не вчиняв, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність беззаперечних доказів щодо винуватості ОСОБА_8 у вбивстві ОСОБА_10 .

Оцінивши всі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК з точки зору їх належності й допустимості, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд, здійснивши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному убивстві ОСОБА_10 .

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, вказані висновки місцевого суду визнає обґрунтованими та вмотивованими, оскільки судом першої інстанції наведено достатні аргументи й підстави для прийняття ним саме обвинувального вироку відносно ОСОБА_8 .

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений вказував, що відносно нього застосовувались працівниками поліції недозволені методи впливу, перевіривши такі твердження обвинуваченого колегія суддів встановила наступне.

Так, відповідно до п.2 ч.6 ст.206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи.

Колегія суддів зазначає, що в ході даного судового розгляду апеляційним судом вживались відповідні заходи щодо перевірки тверджень обвинуваченого про застосовувались працівниками поліції недозволені методи впливу.

Так, 16.09.2020 року в судовому засіданні прокурором ОСОБА_16 на вимогу колегії суддів було надано витяг з ЄРДР про закриття кримінального провадження № 0000613 від 14.07.2019 року, що було відкрито за заявою ОСОБА_8 . Вподальшому була витребувана в ТУДБР м. Полтава постанови про закриття кримінального провадження за заявою ОСОБА_8 з метою її долучення як до матеріалів даного кримінального провадження так і з метою врученняя її учасникам справи, зокрема самому обвинуваченому, про що 16.09.2020 року та 24.05.2021 року було направлено до вказаного управління відповідні запити (а.с. 262 т. 2). 25 .05.21 року така вимога апеляційного суду була виконана .

Крім того, У рішенні Європейського суду з прав людини у справі від 12 червня 2008 року «Яременко проти України» зазначено, що «коли особа заявляє небезпідставну скаргу про жорстоке поводження з боку правоохоронних органів, має бути проведене ефективне офіційне розслідування, під час якого можна виявити та забезпечити показання винних осіб. Мінімальні стандарти, викладені в практиці Суду, передбачають проведення незалежного та безстороннього розслідування під контролем громадськості, а від компетентних органів влади вимагають ретельності та оперативності при його проведенні».

Разом з цим, як слідує із матеріалів провадження під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 заяв чи скарг про вчинення на нього неправомірного впливу працівниками правоохоронних органів не подавав, хоча не був позбавлений такої можливості, у тому числі і під час судового провадження у суді першої інстанції.

Мав таку можливість обвинувачений повідомити про це також і свого захисника, у тому числі під час слідчих чи процесуальних дій, однак не зробив цього, про що свідчить відсутність з боку захисника будь- яких скарг та заяв щодо необхідності проведення відповідних перевірок дій працівників правоохоронних органів.

Про нібито застосування до нього під час досудового розслідування неправомірного тиску працівниками поліції, вперше обвинувачений зазначив лише у своїх доповненнях до апеляційної скарги. При цьому він не зазначав в чому ж виразився такий тиск, оскільки, як слідує з матеріалів провадження вину у вчиненому обвинувачений не визнавав протягом всього досудового розслідування та в суді першої і апеляційної інстанції, зазначаючи, що обставини не пам`ятає. Протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 та заяву про явку з повинною суд не покладав в основу вироку, належним чином мотивувавши це.

За таких обставин, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення Суду у справі від 12 червня 2008 року «Яременко проти України» щодо необхідності проведення ефективного офіційного розслідування у випадку коли заявлена особою скарга про жорстоке поводження з боку правоохоронних органів є небезпідставна, колегія суддів приходить до висновку, що наявна в апеляційній скарзі заява обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування до нього незаконних методів слідства без зазначення у ній жодних відомостей про конкретні дії чи осіб, свідчить лише про його позицію захисту, направлену на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, а тому є безпідставною.

Аналізуючи вирок міськрайонного суду в частині призначеного покарання обвинуваченому, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.50 КК України рішення суду про призначення покарання з-поміж інших завдань повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

У відповідності до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості.

Колегія суддів вважає, що призначаючи покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції не в повній мірі враховано тяжкість та суспільна небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину та способу його вчинення.

Відповідно до ст.3 Конституції України життя людини визнано найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя і ніхто не може свавільно позбавити її життя.

Санкцією ч. 1 ст.115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 в достатній мірі не врахував те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, а також спосіб вчинення ним цього злочину та його обставини, зокрема, те, що обвинуваченим було нанесено потерпілому не менше 5 ударів ножем в життєво-важливі органи

Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченим судом першої інстанції покарання не є достатнім і необхідним для виправлення та попередження нових злочинів, і не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зважаючи на вказані вище обставини, а також з урахуванням наслідків, які настали в результаті дій ОСОБА_8 - смерті людими, чиє життя є найвищою соціальною цінністю, даних про особу та вік обвинуваченого, те, що він не працює, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, з якою підтримує гарні стосунки, раніше не судимий, має постійне місце проживання, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, за місцем мешкання обвинувачений характеризується негативно, оскільки зловживає спиртними напоями та не працює.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, колегією суддів не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України слід призначити міру покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років.

Таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до вимог ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі, зокрема, необхідності застосування більш суворого покарання, яке буде, на думку колегії суддів, достатнім та необхідним для перевиховання та виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним в майбутньому нових правопорушень.

У зв`язку з наведеним апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок міскрайонного районного суду в частині призначеного покарання - скасуванню, із ухваленням свого вироку.

Керуючись ст.ст.. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , задовольнити, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20.01.2020 року відносно ОСОБА_8 , скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України призначити покарання у виді 12 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, - в той самий строк, з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4