ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 629/3745/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/3049/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , без участі представника потерпілого ОСОБА_10 , належним чином повідомленої про розгляд справи, від якої надійшла заява про розгляд справи без її участі, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою потерпілого на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 08 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Смирнівка Лозівського району Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, мешкаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, з призначенням йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 10192,94 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Знято арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 04 2021 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що 14 04 2021 року, близько 16-00 години, ОСОБА_7 разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 , знаходились у приміщенні літньої кухні, за адресою: АДРЕСА_1 , якою користується ОСОБА_7 , де вони розпивали спиртні напої. Перебуваючи за вищевказаною адресою, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, під час якої у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наніс удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_9 , внаслідок чого останній впав на підлогу на правий бік. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , наніс ОСОБА_9 не менше 5 ударів взутою ногою по тулубу, не менше 2 ударів кулаками рук в скроневу область голови та не менше 8 ударів кулаками рук в лівий бік, внаслідок чого заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді синця в лівій навколоочній області (параорбітальна гематома ліворуч), що відноситься до легких тілесних ушкоджень та закритої тупої травми живота у вигляді розриву селезінки, який ускладнився розвитком внутрішньої кровотечі і травматичним шоком 2-го ступеню, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок відносно ОСОБА_7 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, вказуючи, що призначене покарання є явно несправедливим через м`якість та просив ухвалити новий вирок з призначенням ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_11 покарання не приділено належної уваги даним, що характеризують особу обвинуваченого, а саме: те, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив, не працює, неодружений, у зв`язку з чим не має соціальних зв`язків.

У зв`язку з чим вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень (а.с. 68-70).

Позиції учасників апеляційного провадження.

У судовому засіданні потерпілий просив про задоволення апеляційної скарги у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 вважали апеляційну скаргу потерпілого такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого.

Представник потерпілого ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги не надавала.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи потерпілого, думку обвинуваченого, його захисника та прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо безпідставного звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, то колегія суддів вважає їх позбавленими правових підстав, при цьому виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання та звільняючи при цьому від його відбування, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який: має середню-спеціальну освіту, не працює, неодружений, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується формально, визнавши при цьому щире каяття останнього, сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування шкоди потерпілому обставинами, що відповідно до положень ст. 66 КК України пом`якшують його покарання.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, визнано вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому судом першої інстанції враховано висновок, органу пробації, викладений у досудовій доповіді, відповідно до якого ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення є середнім, ризик небезпеки для суспільства високий.

Переглядаючи вирок суду в частині правильності призначення ОСОБА_7 покарання, колегією судді встановлено та не спростовано стороною обвинувачення, що з квітня 2021 року ОСОБА_7 більше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Не було надано стороною обвинувачення і офіційних даних про порушення ОСОБА_7 обов`язків, покладених на останнього відповідно положень ст. 76 КК України.

Наведене свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_7 дійсно усвідомив протиправність своїх дій, став на шлях виправлення та, наразі, не є суспільно-небезпечною особою, виправлення якої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при досить повному та ретельному вивченні особистості обвинуваченого, обґрунтовано зробив висновок про те, що дані, які характеризують обвинуваченого поряд із наявністю обставин, які можна визнати пом`якшуючими, дають підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

При цьому, колегія суддів констатує, що під час ухвалення вироку позиція потерпілого була аналогічна позиції прокурора, який просив застосувати при призначенні ОСОБА_7 покарання положення ст. 75 КК України.

На думку колегії суддів усі доводи потерпілого, викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та, відповідно, не спростовують його висновків і не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та постановлення нового, як про це просить потерпілий.

Отже, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу потерпілого - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 08 2021 року по справі щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Апеляційну скаргу потерпілого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4