Справа № 567/1434/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.11.2021 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000177 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кузнецовськ Рівненської області, зареєстроване та фактичне місце проживання : АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим 28.01.2019 року Острозьким районним судом Рівненської області за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.357, ч.1 ст.185 КК України, з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік, на основі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 1 рік; 06.05.2020 року Острозьким районним судом Рівненської області за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць. На основі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Острозького районного суду від 28.01.2019 року з призначенням остаточної міри покарання 1 рік 1 місяць позбавлення волі, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення та перевиховання не став, а повторно вчинив новий умисний злочин.
Так, ОСОБА_4 03.08.2021 року близько 14 год., маючи намір на заволодіння чужим майном, діючи повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою власного збагачення, перебуваючи у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав належний ОСОБА_5 велосипед сірого кольору марки Nutcracker, вартістю 960 грн.
Викрадене майно ОСОБА_4 привласнив та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 960 грн.
Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

29 жовтня 2021р., під час досудового розслідування, між ОСОБА_4 у статусі підозрюваного та потерпілою ОСОБА_5 укладено угоду про примирення підозрюваного з потерпілою, у відповідності до вимог ст.ст.468, 469, 471 КПК України.

Згідно умов вказаної угоди ОСОБА_4 у статусі підозрюваного та потерпіла ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України щодо обставин, викладених у повідомленні про підозру від 29.10.2021р., які за своїм змістом є аналогічними до обставин, викладених в обвинувальному акті від 29.10.2021р., ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, вчинення якого ставиться йому у провину та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , у разі затвердження такої угоди, а саме, за ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки, на підставі ст.75 КК України із звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримавши угоду, повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України в обсязі обвинувачення, та пояснив, що він розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, відтак просить затвердити угоду.

Потерпіла ОСОБА_5 в поданій до суду заяві просила провести судове засідання без її участі, водночас вказала, що їй зрозумілі права, надані законом, а також наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, та підстави оскарження вироку, яким може бути затверджена угода в апеляційному та касаційному порядку. Вказала, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу чи погроз. Просила таку угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання. Зазначила, що не має до обвинуваченого жодних претензій матеріального чи морального характеру.

Прокурор не заперечив щодо затвердження угоди від 29 жовтня 2021р. про примирення обвинуваченого ОСОБА_4 з потерпілою ОСОБА_5 . Вважає, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_5 суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно із ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , передбачене ч.2 ст.185 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч.2 ст.185 КК України та загальним засадам призначення покарання.

Судом встановлено в судовому засіданні, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, сторони добровільно уклали угоду про примирення, зміст угоди відповідає вимогам ст.471 КПК України та закону, обвинувачений цілком розуміє положення ч.5 ст.474 КПК України.

Також судом встановлено, що обвинувачений та потерпіла ОСОБА_5 повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, а також розуміють наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, для відмови у затвердженні угоди про примирення судом не встановлено.

При цьому судом з`ясовано, що укладення угоди сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання та в судовому засіданні не повідомив про наявність перешкод для його виконання.

Беручи до уваги викладене, суд вважає доведеним у підготовчому судовому засіданні, що ОСОБА_4 повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а тому його дії кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України, за яким належить призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, які кваліфікується як нетяжкий злочин.

Беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує, що він неодружений, непрацевлаштований, по місцю проживання характеризується посередньо.

Згідно довідки КНП «Острозька багатопрофільна лікарня» від 12.10.2021 р. ОСОБА_4 перебуває під спотереженням у лікаря нарколога з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю та канабіоїдів, водночас на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно обвинувального акту та угоди про примирення є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, водночас обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 є рецидив злочинів.

ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема, за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, та в силу вимог ст.89 КК України вважається таким, що має судимість.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, суд, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини провадження, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, згідно з вимогами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчиненню інших злочинів, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин, та беручи до уваги думку потерпілої щодо міри покарання для обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах нагляду за ним та постійного контролю за його поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації, та вважає за можливе призначити йому покарання із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням - встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Одночасно, при визначенні тривалості іспитового строку суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вид і строк призначеного покарання, обставини, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема, наявність у нього судимості за неодноразове вчинення корисливих злочинів проти власності, середовище, в якому він перебуває та вважає за необхідне встановити його строком на 2 роки.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення судової товарознавчої експертизи у даному кримінальному провадженні становлять 686,48 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у вказаному розмірі.

Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 475 КПК України, -

у х в а л и в :

Затвердити угоду про примирення, укладену 29.10.2021 року між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_4 відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Повідомити ОСОБА_4 про те, що він зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та попередити його, що він протягом іспитового строку не повинен вчиняти нового кримінального правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 686,48 грн. витрат на проведення товарознавчої експертизи.

Речові докази: велосипед марки «Nutcracker», який переданий на зберігання до камери схову речових доказів ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області - повернути потерпілій ОСОБА_5 , після вступу вироку в законну силу.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1