Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5784/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.539 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №295/5784/21 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 08 червня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та просить її скасувати, задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому, зазначає, що в Черкаській ВК №62 відбував покарання з 04.02.2018, характеризувався позитивно, працював, мав заохочення, з 12.04.2019 був переведений до дільниці соціальної реабілітації, де також працював та мав заохочення. Зараз відбуває покарання в Житомирській ВК №4 (з 22.10.2020), характеризується позитивно, має заохочення, працює, дотримується вимог відбуття покарання. Вважає, що довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позицію прокурора, який просив оскаржену ухвалу залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження №295/5784/21, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

З ухвали убачається, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст.81 КК України та ст.539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.3 ст.81 КК України.

Зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року №2 умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Аналізуючи дані про поведінку засудженого та ставлення його до праці за весь період відбування покарання, суд першої інстанції правильно зазначив, що засуджений ОСОБА_7 на теперішній час хоча і відбув певну частину призначеного судом покарання, однак не характеризується як особа, яка за весь час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, що є обов`язковою підставою для умовно-дострокового звільнення.

З таким висновком суду погоджується й апеляційний суд та вважає, що вищенаведене свідчить про недостатню готовність засудженого до самокерованої правослухняної поведінки, а отже клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого наразі є передчасним.

Дослідженням матеріалів судового провадження №295/5784/21 встановлено (а.п.8), що ОСОБА_7 засуджено вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.12.2017 за ч.2 ст.185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30.10.2017 більш суворим покаранням за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.12.2017 року остаточно визначено до відбуття 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.04.2019, з урахуванням ухвали про виправлення описки цього ж суду від 02.09.2019, на підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_7 зараховано в строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення з 04.10.2017 по 30.11.2017 та з 11.12.2017 по 11.01.2018, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку: 04.10.2017. Кінець строку: 05.01.2022.

Як вбачається з характеристики наданої ДУ «Житомирська ВК (№4)» (а.п.8-10), засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі з 04.10.2017. За час тримання в СІЗО м.Чернігова порушень режиму тримання не допускав. Стягнень та заохочень не мав.

З 04.02.2018року відбував міру покарання в державній установі «Черкаська виправна колонія (№62)». За час перебування в установі характеризувався позитивно, за що заохочувався три рази начальником установи. Стягнень не мав.

З 12.04.2019 року на підставі ст.100, 101 КВК України, був переведений до дільниці соціальної реабілітації ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)». До роботи ставився сумлінно, за що три рази заохочувався начальником установи. 21.02.2020 допустив злісне порушення режиму тримання (зберігання заборонених предметів), за що був поміщений до ДІЗО строком на 14 діб.

З 02.03.2020 року був повернений до дільниці ресоціалізації цій установи. Далі характеризувався посередньо.

З 22.10.2020 року відбуває міру покарання в державній установі «Житомирська виправна колонія (№4)». Порушень режиму не допускає, стягнень не має.

По прибуттю в установу був працевлаштований в столярній майстерні. До праці та своїх обов`язків ставиться добре, виконує змінні завдання вчасно, якісно. За підсумками І кварталу 2021 року заохочувався правами начальника установи. У спілкуванні із іншими засудженими не конфліктний, підгримує стосунки з різними категоріями засуджених. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом, виконує їх законні вимоги. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Намагається дбайливо ставитися до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд, використовувати тільки за призначенням. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Приймає участь у роботах із благоустрою установи. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Відповідно до ст.123 КВК України залучений до програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», завдання програми виконує в повному обсязі. Відповідно до ст.110, ст.112 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує зв`язок із рідними, шляхом листування. Відносини з ними задовільні. За характером спокійний, врівноважений. Заходи виховного та профілактичного впливу відвідує, робить для себе належні висновки. На профілактичному обліку не перебуває. Вину у скоєному злочині визнає, зі слів, розкаюється. Має позов по справі 20153 грн., але позов не відшкодовує.

Застосуванню заміни не відбутої частини покарання підлягав по відбуттю 1/2 строку покарання, після 09.10.2019. На спільному засіданні комісії Черкаської виправної колонії (№62) 15.11.2019 року було відмовлено в застосуванні ст.82 КК України, за заявою засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягав по відбуттю 2/3 строку покарання, після 08.07.2020. 27.08.2020 ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси було відмовлено в застосуванні ст.81 КК України, так як даний засуджений не довів свого виправлення (а.п.16-17).

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що факт того, що хоча засуджений ОСОБА_7 формально виконує свої прямі обов`язки, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком усіх засуджених, а умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, визнання вини у скоєному злочині, і з огляду на це, такі дії засудженого не можна розцінювати як сумлінну поведінку та належне ставлення до праці, а тому, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїм відношенням до праці та поведінкою не довів своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви останнього про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

При цьому, на думку апеляційного суду, наявність у засудженого низки заохочень за останнім місцем відбуття покарання, разом з цим в попередньому, останній допустився злісного порушення режиму відбуття покарання, за що поміщався до ДІЗО на 14 діб (21.02.2020), 17.11.2020 постановою про накладення стягнення до засудженого застосовано бесіду виховного характеру за порушення 13.11.2020 режиму відбування покарання, в даному випадку, переконливо не доводить факт виправлення засудженого, як і не є беззаперечними підставами для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 .

Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 08 червня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :