Справа № 447/2642/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/928/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2021 року м. Львів.

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судових засідань ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 15 вересня 2021 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким ,

з участю прокурора ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
оскарженою ухвалою клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким задоволено. Замінено засудженому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невідбуту частину покарання 01 (один) рік 1 (день) позбавлення волі більш м`яким - виправними роботами на невідбутий термін з відрахуванням 10 % заробітку в дохід держави.

Не погоджуючись із даною ухвалою, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржену та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого.

Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 09.09.2021 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким виді виправних робіт засудженого ОСОБА_7 , належним чином не вмотивоване, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки останній своєю поведінкою та ставленням до праці, не довів своє виправлення та суперечить вимогам ст. 82 КК України. Поза увагою суду залишилась та обставина, що 17.03.2021 адміністративною комісією установи засудженому ОСОБА_7 , відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.ст.100, 101 КВК України - як такому, що не стає на шлях виправлення.

Наявність у засудженого ОСОБА_7 , за час відбування покарання одного заохочення не свідчить про те, що засуджений довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком упродовж всього строку відбування покарання..

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційні вимоги, та засудженого ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення апеляції, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення виходячи із наступного.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 , засуджений Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ч.3 ст.296, ч.2 ст.345, ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі. У місцях позбавлення волі перебуває з 10.09.2020 року. Перебуваючи у Миколаївській виправній колонії ОСОБА_7 двічі заохочувався та стягнень немає. В цілому засуджений дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання, залучений до програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт» та прагне до її реалізації.
17.03.2021 адміністративною комісією установи засудженому ОСОБА_7 , відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.ст.100, 101 КВК України - як такому, що не стає на шлях виправлення.

В обґрунтування клопотання засуджений вказував, що став на шлях виправлення, кається, визнає вину, не буде більше допускати протиправних дій.
Частиною 3 ст.82 КК України передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покарання може бути застосоване, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою такого рішення є достовірність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002, оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив, як на самого засудженого, так і на інших осіб, суд повинен приділяти особливу увагу позиції представників органу, який відає виконанням покарання, позиції спостережної комісії. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його попередні судимості, поведінку в цілому та ставленні до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

Колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора є безпідставними і такими що не заслуговують на увагу.
Відповідно до ч.1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Апеляційний суд цілком погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що поведінка засудженого, наявність у засудженого ОСОБА_7 за час відбування покарання одного заохочення свідчить про те, що засуджений довів своє виправлення, належно виконує законні вимоги представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком упродовж всього строку відбування покарання.
Окрім того, з листа, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_9 має бажання працевлаштувати ОСОБА_7 після заміни покарання на виправні роботи.
ОСОБА_10 за час відбуття покарання довів своєю поведінкою і ставленням до праці своє виправлення, а висновок суду першої інстанції про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким - виправними роботами в межах строків, установлених в ст. 57 КК України, є правильним та відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення а ухвала суду першої інстанції є законна та обгрунтована.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу прокурора Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 15 вересня 2021 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4