УХВАЛА
Іменем України

22 грудня 2021 року
м. Київ

справа №755/4409/16
провадження №51-5926ск21

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
вивчила касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і

встановила:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 345 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року вищевказаний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишено без змін.
Згідно із копією доданого до касаційної скарги рішення суду апеляційної інстанції органом досудового розслідування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачувалися у вчиненні злочину за наступних обставин.
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 12 червня 2015 року були доставлені з Київського СІЗО до зали судових засідань № 1 Деснянського районного суду міста Києва за адресою: м. Київ, проспект Маяковського, 5-В у якості обвинувачених для участі у підготовчому судовому засіданні, де близько 16 години ОСОБА_5 , діючи групою осіб з ОСОБА_6 , умисно, протиправно, з метою впливу на прокурора ОСОБА_7 та схиляння його до прийняття рішення на його та інших обвинувачених - ОСОБА_6 та ОСОБА_8 користь, а також недопущення належного виконання ним службових обов`язків із застосуванням психічного насильства щодо ОСОБА_7 , під час судового засідання висловлював погрози вбивством та насильством заподіяння тілесних ушкоджень аж до позбавлення життя, шляхом залякування у словесній формі, а також у формі міміки та жестів на адресу прокурора ОСОБА_7 , які останній сприймав як реальні.

Крім того, близько 18 години 40 хвилин, 12 червня 2015 року, обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи у залі судових засідань № 1 Деснянського районного суду міста Києва, діючи групою осіб з ОСОБА_6 , умисно, протиправно, з метою впливу на прокурора ОСОБА_7 та схиляння його до прийняття рішення на його та інших обвинувачених користь, а також недопущення належного виконання ним службових обов`язків, із застосуванням психічного насильства щодо ОСОБА_7 , який приймав участь у судовому засіданні, після судового засідання знову висловлював погрози вбивством та насильством заподіянням тілесних ушкоджень аж до позбавлення життя, шляхом залякування у словесній формі, а також формі міміки та жестів на адресу прокурора ОСОБА_7 , які останній сприймав як реальні.

Такі дії обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 345 КК України, а саме як погроза вбивством, насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчиненому групою осіб.
За вказаним обвинуваченням судом визнано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1

ст. 28, ч. 1 ст. 345 КК України, та виправдано, у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції постановлену щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Так, прокурор вважає, що неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність виразилось у незастосуванні закону, який підлягає застосуванню, а саме ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 345 КК України, адже судом безпідставно визнано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 невинуватим та виправдано за вказаною статтею. Крім того, прокурор зазначає, що судами надано невірну оцінку всім доказам в їх взаємозв`язку, чим порушено вимоги ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України). Прокурор також скаржиться на порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України, який,залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, не надав належної правової оцінки апеляційним вимогам прокурора, не перевірив його доводи, не навів переконливих мотивів для їх спростування, зокрема в ході апеляційного розгляду відхилене клопотання прокурора в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучену до неї копію оскаржуваного судового рішення, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, і при перегляді судових рішень виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Із долученої до касаційної скарги ухвали суду апеляційної інстанції убачається, що аналогічні за змістом з касаційною скаргою доводи прокурора в частині необґрунтованого, на його думку, виправдання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 345 КК України були предметом перегляду суду апеляційної інстанції. Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги прокурора та надав на них мотивовану відповідь, навів докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначив підстави, з яких визнав їх необґрунтованими.
Як убачається із ухвали суду, за результатами прослуханих аудіо записів судового засідання та аудіо запису, що відкрито у судовому засіданні здійснювало ВГО «Об`єднання Богдана Хмельницького», апеляційний суд зробив висновок, що під час судового засідання були висловлювання нецензурною лайкою, образи, а також лунали фрази із контекстом вчинення насильства, між тим, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що спрямованість указаних висловлювань визначити не можливо, так як і не можливо визначити із достатньою повнотою ким вони були висловлені. Жодних даних, які би указували на те, що ці висловлювання були вчинені обвинуваченими і вони були направлені до прокурора ОСОБА_7 , матеріали кримінального провадження не містять.
Також колегія суддів апеляційного суду зауважила, що матеріали кримінального провадження містять докази, які указують на наявність погроз завдання тілесних ушкоджень. Однак аналіз змісту указаних погроз дає підстави стверджувати про те, що вони стосувались намірів чи побажань спричинити тілесні ушкодження невизначеним працівникам правоохоронних органів. Між тим, суд повторно зазначив, що у ході судового розгляду не встановлено поза розумним сумнівом того, що указані погрози стосувались саме потерпілого та, що висловлювались саме обвинуваченими.
Колегія суддів апеляційного суду вказала, що у ході судового розгляду жоден із допитаних свідків не підтвердив те, що чув погрози із боку обвинувачених саме прокурору ОСОБА_7 . Окрім того, на думку суду, ці погрози не можливо розцінити як погрози вбивством чи завданням тілесних ушкоджень.
Також суд апеляційної інстанції наголосив на тому, що аналіз досліджених судом першої інстанції доказів дає підстави стверджувати про те, що наведеними доказами не доведено, що обвинувачені у час, місці та за обставин, що наведені як у обвинувальному акті, так і у вироку, за допомогою висловлювань чи жестів висловили погрози вбивством та насильством заподіяння тілесних ушкоджень аж до позбавлення життя прокурора ОСОБА_7 у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 373 КПК України у разі, якщо у кримінальному провадженні не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, ухвалюється виправдувальний вирок. Відповідно до вимог

ст. 370 цього Кодексу судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Як убачається з копії ухвали суду апеляційної інстанції, цих вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Щодо доводів касаційної скарги прокурора про безпідставне відхилення судом апеляційної інстанції клопотання прокурора про повторний допит потерпілого Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з приписами ч. 3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції за клопотанням учасників судового провадження зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Водночас, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком апеляційного суду. Відмова в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження допиту потерпілого свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, як вказує прокурор у касаційній скарзі, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те,що оскарження висновку суду апеляційної інстанції про незаконність вироку внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також про надання переваги одним доказам над іншими вказує на те, що прокурор просить надати іншу оцінку доказам у кримінальному провадженні, що не є підставою для перегляду судових рішень судом касаційної інстанції.
На переконання суду касаційної інстанції, суд апеляційної інстанції, діючи в межах визначених процесуальним законом повноважень, надавши оцінку доказам за критеріями ст. 94 КПК України, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, врахувавши вимоги ст. 62 Конституції України, обґрунтовано залишив без зміни вирок суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 28,

ч. 1 ст. 345 КК України, дотримавшись загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості.
Підстави виправдання, зазначені у вироку, відповідають вимогам ст. 373 КПК України.
Апеляційний суд належним чином перевірив доводи прокурора щодо безпідставності виправдання, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і дав вмотивовані відповіді на них.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Підстав для сумніву в правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі прокурора не наведено.
Таким чином, у касаційній скарзі прокурор не навів переконливих аргументів щодо необхідності перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданої до неї копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Ураховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурораОСОБА_4 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 жовтня

2021 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3