ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/1058/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 115 ч. 1 КК
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №00002382 за апеляційними скаргами прокурора у провадженні ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 17.09.2021 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені обставини

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

Суд встановив, що ОСОБА_7 в ніч з 12.10.2018 на 13.10.2018 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вживав алкогольні напої зі своїм знайомим ОСОБА_10 . В подальшому 13.10.2018 близько 04:00 години, перебуваючи на кухні квартири за вищевказаною адресою, переслідуючи умисел, направлений на протиправне позбавлення життя особи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_11 , на підґрунті розпивання спиртних напоїв, вчинив умисне вбивство ножем, схопивши ніж, який лежав на кухонному столі, завдав останньому один удар ножем у життєво важливий орган, а саме: грудну клітину в області серця, в результаті чого спричинив ножове поранення, від якого настала смерть ОСОБА_12 .

Суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вимоги апеляційних скарг

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок скасувати та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК на ст. 119 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог КПК щодо оцінки доказів та неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що суд не з`ясував з достатньою повнотою характер та механізм заподіяння потерпілому удару ножем та безпідставно відкинув показання ОСОБА_7 про те, що потерпілий сам напоровся на ніж, які не спростовані жоднимдоказом.

Суд безпідставно послався як на докази винуватості ОСОБА_7 на висновки судово-медичних експертиз №1222 від 01.11.2018 та №58/1222 від 03.12.2018 року та роз`яснення експерта ОСОБА_13 , які не мають наперед установленої доказової сили.

Суд безпідставно не взяв доуваги висновок судово-токсикологічної експертизи крові та сечі трупу потерпілого № 2311 від 01.11.2018 року, яким встановлено перебування останнього у тяжкому алкогольному сп`янінні, тому потерпілий не міг себе контролювати, становив небезпеку для оточуючих, та обвинувачений не знав, що від нього чекати, оскільки за своїм фізіологічними властивостями ОСОБА_10 переважав обвинуваченого та був фізично сильнішим. Суд не встановив конкретного мотиву та мети вбивства, не врахував поведінку обвинуваченого, який відразу ж припинив злочинні дії, викликав працівників швидкої допомоги та сам зустрів їх біля під`їзду.

Провідсутність умислу на вбивство свідчить характер взаємовідносин між обвинуваченим та потерпілим, які були друзями, ОСОБА_7 влаштував потерпілого на роботу, в той день сам запросив до себе в гості. Знаряддя злочину ніж знаходився на столі на кухні та не був завчасно пристосований до вбивства, конфлікт стався раптово, обвинувачений протягом усього перебігу провадження не змінював своїх показань, добровільно видав ніж, сприяв досудовому розслідуванню та судовому розгляду.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні ОСОБА_14 , не погоджуючись із вироком суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить його в частині призначеного покарання скасувати та призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд безпідставно призначив ОСОБА_7 покарання майже у мінімальному розмірі санкції ч. 1 ст. 115 КК, не врахувавши при цьому характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідком якого стала смерть людини, умисний характер дій останнього, ставлення винного до вчиненого, який вчинив злочин на ґрунті пияцтва, свою вину в умисному вбивстві ОСОБА_10 фактично не визнав, вказавши, що потерпілий сам наштрикнувся на ніж, за відсутності цивільного позову навіть не намагався відшкодувати шкоду, заподіяну злочином, допомогти потерпілій, компенсувати перенесені страждання, отже підстави вважати, що він щиро розкаявся відсутні. При віднесенні до обставин, що пом`якшуютьпокарання активне сприяння ОСОБА_7 у розкритті злочину суд взагалі не мотивував у вироку в чому саме таке сприяння виражалось, тому безпідставно послався на цю обставину як таку, що пом`якшує покарання. Позитивна характеристика ОСОБА_7 та відсутність судимостей не знижують ступінь суспільної небезпеки особи обвинуваченого та вчиненого ним діяння, тому самі по собі не можуть слугувати підставою для призначення його в межі, ближчій до мінімального розміру за відсутності обставин, що пом`якшують покарання, тому призначене судом покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України внаслідок м`якості.

Позиції учасників судового провадження

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 підтримав свою апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, уточнивши, що просить скасувати вирок, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 119 КК та призначити йому мінімальне покарання в межах ч. 1 ст. 119 КК, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника.

Прокурор ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечувала. Апеляційну скаргу прокурора у провадженні підтримала з наведених в ній підстав.

Оцінка суду

Заслухавши доповідь судді, позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скаргах доводи, повторно дослідивши докази, що характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

В апеляційній скарзі захисник по суті не погоджується з установленими судом фактичними обставинами кримінального провадження.

Разом з цим, як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, що належать до предмета доказування, які підтверджено перевіреними під час судового розгляду доказами, оцінених відповідно до правил ст. 94 цього Кодексу, і вони в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі насамперед аналізу: показань самого обвинуваченого, допитаних з дотриманням засади змагальності потерпілої ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ; фактичних даних, що містяться у протоколах огляду місця події (трупа) від 13.10.2018 року з відеозаписом до нього (том 1, а.п. 81-87), слідчого експерименту за участю підозрюваного від 19.11.2018 року (том 1 а.п. 121-124); на підставі проведених у справі та перевірених у ході судового слідства судових експертиз, а також інших досліджених доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Зокрема обвинувачений під час слідчого експерименту та в своїх показаннях не заперечував факту раптово виниклого конфлікту з потерпілим ОСОБА_10 на ґрунті спільного розпивання спиртних напоїв за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , заподіяння потерпілому ножового поранення грудної клітини. Проте всупереч механізму, описаному в пред`явленому обвинуваченні, стверджував, що потерпілий спіткнувшись, сам напоровся на ніж, що викликає кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 115 КК.

З`ясувавши ставлення ОСОБА_7 до пред`явленого обвинувачення й перевіривши показання останнього на свій захист, суд такі твердження вмотивовано спростував у вироку.

У своєму рішенні суд навів конкретні докази, які переконливо доводять справедливість засудження ОСОБА_7 та обґрунтовано критично оцінив доводи захисту про відсутність в його діях складу вказаного злочину.

Колегія суддів погоджується з цим висновком та критично оцінює аналогічні доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

Стаття 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Із суб`єктивної сторони цей злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає їх настання.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Зокрема, вбивство з необережності, на відміну від умисного вбивства, має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Як установив суд першої інстанції, характер ножового поранення та локалізація тілесного ушкодження, завданого потерпілому, вказують на те, що удар ножем був не випадковим, а прицільним, адже здійснювався в грудну клітину та проник на 8 см. вглиб тулубу ОСОБА_10 з пошкодженням серця.

Зокрема відповідно до висновку експерта №1222 від 01.11.2018 (том 1 а. п. 103-106) при експертизі трупа ОСОБА_10 виявлено проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням серця та міжреберних м`язів, крововиливи в м`які тканини по ходу раневого каналу, які утворились від дії колюче-ріжучого предмета типу клинку ножа, який мав лезо та обух з нечітко вираженими ребрами з шириною клинка до рівня заглиблення близько 28 мм. , від якого настала смерть потерпілого за 4 4,5 діб до моменту дослідження, яке мало місце 17.10.2018 року о 10:00 годині.

Відповідно до висновку експерта №58/1222 від 03.12.2018 (том 1 а. п. 119-120) взаємне розташування ОСОБА_7 та ОСОБА_10 вказаних в протоколах допитах ОСОБА_7 , а також протоколу слідчого експерименту від 19.11.2018 року з його участю не виключається. Проте, якщо ніж, зажатий в руці, зіткнувся з якимось рухомим тілом та відчуває від цього тіла тиск, то щоб ніж спричинив пошкодження тіла, рука повинна або наносити удар, або повинна бути міцно зафіксована, тобто утворення виявленого колото-різаного пошкодження при натиканні на ніж, виключається.

Експерт ОСОБА_13 роз`яснила суду, що заподіяння смерті потерпілому внаслідок падіння на ніж виключено, оскільки для того рука особи, яка тримає ніж має бути міцно зафіксована, як то наприклад: забетонована або приклеєна міцно до сталої поверхні. Опір руки (ліктя) як про то стверджує обвинувачений об тумбочку або стіну, не є фіксуванням руки, яке могло забезпечити випадкове протикання тіла ножем, оскільки все одно має бути певне зусилля або удар рукою. З приводу напрямку раневого каналу зазначила, що вказаний опис не є свідченням того, що удар було нанесено знизу вверх.

Отже цими доказами спростовується версія обвинуваченого щодо необережного заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_10 , від якого наступила його смерть.

Той факт, що після вбивства ОСОБА_10 . ОСОБА_7 викликав швидку допомогу та дочекався приїзду лікарів сам по собі не свідчить про відсутність умислу на вбивство та вчинення злочину з необережності та лише характеризує його посткримінальну поведінку.

Також суд першої інстанції об`єктивно встановив, що версія обвинуваченого про перебування у стані необхідної оборони через агресивну поведінку та побиття його потерпілим є непереконливою за таких обставин, коли будь-яких тілесних ушкоджень у обвинуваченого враховуючи знаряддя їх нанесення (з його слів кришка від каструлі та чайник) не виявлено.

Крім того, під час огляду місця події порушення порядку речей на кухні та в кімнатах не виявлено, хоча ОСОБА_7 стверджував, що потерпілий тривалий час кидався на нього, бив кришкою від каструлі, чайником, а він оборонявся. Металева каструля з кришкою, стояла під стільцем. Металевий чайник стояв на кухонній стінці (том 1 а.п.89), що також спростовує показання обвинуваченого в цій частині.

Посилання захисника на невстановлення судом мети та мотиву вчинення злочину суперечать змісту вироку, з мотивувальної частини якого вбачається, що при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, прямо вказано на вчинення вбивства на ґрунті раптово виниклого конфлікту з потерпілим та в ході спільного розпивання спиртних напоїв при цьому зазначено про прямий умисел ОСОБА_7 на вчинення злочину, усвідомлення обвинуваченим суспільно небезпечного характеру своїх дій, їх суспільно небезпечних наслідків та бажання їх настання.

Проаналізувавши кожен із доводів апеляційної скарги колегія суддів не знаходить підстав для зміни або скасування вироку та перекваліфікації дій обвинуваченого на менш тяжкий злочин, як про те просить захисник.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1)у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2)відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3)враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру . Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що суд призначив ОСОБА_7 явно несправедливе покарання через м`якість, прокурор не наводить переконливих мотивів на обґрунтування апеляційних вимог про існування істотної диспропорції, неадекватності між визначеним судом розміром покарання та тим розміром покарання, яке просить призначити.

Зокрема суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання урахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та конкретні обставини його вчинення, відомості про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, в силу ст. 89 КК раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставин, які б обтяжували покарання не встановив.

До обставин, що пом`якшують покарання суд відніс щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Колегія суддів погоджується з доводами скарги прокурора про відсутність щирого каяття ОСОБА_7 в умисному вбивстві, а також про відсутність активного сприяння останнього у розкритті злочину, оскільки ОСОБА_7 фактично вину визнав лише частково, в ході досудового розслідування та в суді намагався ввести слідство та суд в оману щодо обставин, за яких вчинено злочин, однак разом з цим, цей помилковий висновок в цілому не вплинув на правильність призначеного покарання з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, відомості про особу обвинуваченого, який задовільно характеризується за місцем проживання, в силу ст. 89 КК є таким, що не має судимості, та його посткримінальну поведінку, яка свідчить про прагнення відвернути негативні наслідки вчиненого злочину, і така поведінка в цілому свідчить на користь обвинуваченого.

Доводи прокурора про те, що обвинувачений не відшкодував заподіяну злочином шкоду є безпідставними, оскільки цивільний позов у справі не заявлено та під час допиту в суді потерпіла не висловлювала будь-яких претензій майнового характеру до обвинуваченого.

Отже сам по собі факт часткового визнання обвинуваченим своєї винуватості у вбивстві потерпілого, не дає беззаперечних підстав для призначення йому більш суворого покарання.

Виходячи з наведеного, вважати призначене покарання явно несправедливим через його м`якість, за доводами скарги прокурора, апеляційний суд підстав не вбачає.

Істотних порушень КПК, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та прокурора у провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 17.09.2021 року щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, але вона може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4