Справа № 191/2422/21
Провадження № 1-кп/191/158/21
У Х В А Л А
іменем України

20 грудня 2021 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю:

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000309 від 12.03.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В ході підготовчого судового засідання стороною захисту заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з тих підстав, що він не відповідає вимогам п. 3, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. Формулювання обвинувачення має містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, зокрема, це подія злочину, форма вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої правопорушення. Обвинувальний акт не містить посилання на мотив вчинення кримінального правопорушення, що є обов`язковим. Зі змісту обвинувального акту вказано, що ОСОБА_7 , виконуючи обов`язки з технічного нагляду за будівельно-монтажними роботами Центру дитячої творчості в період з вересня по жовтень 2016 року, більш точної дати не встановлено, у невстановленому місці, сприяв службовій особі ОСОБА_6 у службовому підробленні офіційних документів, вчинивши внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей. В обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення викладені поверхово, з наявністю абстрактних юридичних формулювань, а обставини, що характеризують об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, викладені неповно, без вказівок на час, місце та інші обставини злочину, які підлягають дослідженню при розгляді даної категорії справ. Викладаючи фактичні обставини, орган досудового розслідування не розкрив форми умислу ОСОБА_7 , не вказав в чому конкретно полягає корисливий мотив обвинуваченого на вчинення злочину, яке йому інкримінується, що є обов`язковим елементом суб`єктивної сторони складу злочину і підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема за ст. 191 КК України, відповідно до вимог ст. 91 КПК України і має бути вказано в обвинувальному акті. Крім того, оскільки потерпілою стороною у цьому кримінальному провадженні є юридична особа, то необхідно вказувати відомості про юридичну особу, по яких її можна ідентифікувати, зокрема найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації, але зазначені дані в обвинувальному акті відсутні, що є порушенням п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не містить анкетних даних потерпілого. Прокурор зазначає тільки представника потерпілого у кримінальному провадженні (арк. 2), а саме представником потерпілого є ОСОБА_8 , але в матеріалах справи є довіреність на повноваження представника 2019 року, видана на рік, яка на момент складання обвинувального акту була вже недійсною, тобто дана особа не мала на момент складання обвинувального акту відповідних процесуальних повноважень. Даних про потерпілу юридичну особу в обвинувальному акті взагалі немає. Крім цього, обвинувальний акт складається з багатьох протиріч: на аркуші справи 3 обвинувачений ОСОБА_6 зазначений як «виконуючий обов`язки директора», а на аркуші справи 4 прокурор вказує його як «перебуваючого на посаді директора». На аркуші справи 6 зазначається, що досліджується пінопласт полістирольний на густину «пінопласт полістирольний, густиною 35 кг/м на пінопласт густиною 7, 31 8, 15 кг/м, а далі на аркуші справи 7 «використали пінопласт товщиною 120 мм, а фактично було застосовано пінопласт густиною 7,31 8,15 кг/м. Таким чином не зрозуміло, що порівнюється - густина чи товщина пінопласту полістирольного. Дані протиріччя є важливими, оскільки покладені в основу експертного висновку. При описанні подій кримінального правопорушення в обвинувальному акті зовсім відсутній опис співучасті, зокрема в чому полягає попередня змова групи осіб, коли вона відбулася, які ролі виконували кожен із співучасників. Експертний висновок ділить спричинену обвинуваченим шкоду на: фактично виконані роботи та фактично використані матеріали, досліджені експертом та фактично виконані роботи й використані матеріали, зазначені в актах, наданих на експертне дослідження. Натомість, чому виникла невідповідність робіт фактично виконаних та в актах, обвинувачення не пояснює, хоч сума 7150, 54 грн. включена в загальну суму збитків в обвинувальному акті. Крім цього, незрозумілим є в обвинувальному акті, кому саме спричинено збитки: в одному посиланні зазначено, що це відділ освіти Синельниківської міської ради, а на аркуші справи 14 - «чим завдав істотної шкоди громаді». Також невірним є зазначений в обвинувальному акті номер свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю захисника ОСОБА_5 .

Суд, заслухавши сторону захисту, думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, дійшов наступного висновку.

Згідно п. 3, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, та інше)

Згідно п. 2 постанови Верховного Суду України від 24.11.2016 року у справі № 5 328кс16 в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Згідно положення п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Абрамян проти Росії» від 09.04.2008 року зазначив, що у контексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`яснення «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінські проти Австрії»). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Песільє та Сассі проти Франції»).
Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення (відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Системний аналіз норм кримінального та кримінального процесуального законів України регламентують, що виклад фактичних обставин справи це формулювання фактичного складу діяння, тобто конкретний опис поведінки особи й інших юридичних фактів, які встановлено (процесуально доведено) та мають кримінально-правове значення й у системному поєднанні утворюють фактичний склад злочину. Водночас таке формулювання не повинно містити абстрактних юридичних формулювань, безпосередньо вжитих у кримінальному законі, оскільки це буде не виклад фактичного складу злочину, а юридичне формулювання обвинувачення.
Так, обвинувальний акт не містить посилання на мотив вчинення кримінального правопорушення, що є обов`язковим. Зі змісту обвинувального акту вказано, що ОСОБА_7 , виконуючи обов`язки з технічного нагляду за будівельно-монтажними роботами Центру дитячої творчості в період з вересня по жовтень 2016 року, більш точної дати не встановлено, у невстановленому місці, сприяв службовій особі ОСОБА_6 у службовому підробленні офіційних документів, вчинивши внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей. В обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення викладені поверхово, з наявністю абстрактних юридичних формулювань, а обставини, що характеризують об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, викладені неповно, без вказівок на час, місце та інші обставини злочину, які підлягають дослідженню при розгляді даної категорії справ. Викладаючи фактичні обставини, орган досудового розслідування не розкрив форми умислу ОСОБА_7 , не вказав в чому конкретно полягає корисливий мотив обвинуваченого на вчинення злочину, яке йому інкримінується, що є обов`язковим елементом суб`єктивної сторони складу злочину і підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема за ст. 191 КК України, відповідно до вимог ст. 91 КПК України і має бути вказано в обвинувальному акті. Крім того, оскільки потерпілою стороною у цьому кримінальному провадженні є юридична особа, то необхідно вказувати відомості про юридичну особу, по яких її можна ідентифікувати, зокрема найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації, але зазначені дані в обвинувальному акті відсутні, що є порушенням п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України. Прокурор зазначає тільки представника потерпілого у кримінальному провадженні (арк. 2), а саме представником потерпілого є ОСОБА_8 , але як зазначено захисником ОСОБА_5 , в матеріалах справи є довіреність на повноваження представника 2019 року, видана на рік, яка на момент складання обвинувального акту була вже недійсною, тобто дана особа не мала на момент складання обвинувального акту відповідних процесуальних повноважень. Також дані про потерпілу юридичну особу в обвинувальному акті взагалі відсутні. Крім цього, в обвинувальному акті маються такі протиріччя: на аркуші справи 3 обвинувачений ОСОБА_6 зазначений як «виконуючий обов`язки директора», а на аркуші справи 4 прокурор вказує його як «перебуваючого на посаді директора». На аркуші справи 6 зазначається, що досліджується пінопласт полістирольний на густину «пінопласт полістирольний, густиною 35 кг/м на пінопласт густиною 7, 31 8, 15 кг/м, а далі на аркуші справи 7 «використали пінопласт товщиною 120 мм, а фактично було застосовано пінопласт густиною 7,31 8,15 кг/м. Таким чином не зрозуміло, що порівнюється - густина чи товщина пінопласту полістирольного. Дані протиріччя є важливими, оскільки, як зазначила захисник ОСОБА_5 , покладені в основу експертного висновку. При описанні подій кримінального правопорушення в обвинувальному акті зовсім відсутній опис співучасті, зокрема в чому полягає попередня змова групи осіб, коли вона відбулася, які ролі виконували кожен із співучасників. Також захисником ОСОБА_5 зазначено, що експертний висновок ділить спричинену обвинуваченим шкоду на: фактично виконані роботи та фактично використані матеріали, досліджені експертом та фактично виконані роботи й використані матеріали, зазначені в актах, наданих на експертне дослідження. Натомість, чому виникла невідповідність робіт фактично виконаних та в актах, обвинувачення не пояснює, хоч сума 7150, 54 грн. включена в загальну суму збитків в обвинувальному акті. Крім цього, незрозумілим є в обвинувальному акті, кому саме спричинено збитки: в одному посиланні зазначено, що це відділ освіти Синельниківської міської ради, а на аркуші справи 14 - «чим завдав істотної шкоди громаді». Також невірним є зазначений в обвинувальному акті номер свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю захисника ОСОБА_5 .

Крім цього, прокурор, викладаючи фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважає встановленими, на аркуші обвинувального акту 8 зазначає кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, як службове підроблення, тобто у внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, вчинене за попередньою змовою групою осіб; та за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 358 КК України, як складання завідомо підроблених офіційних документів приватним підприємцем, які посвідчують певні факти, вчинені за попередньою змовою групою осіб. А у формулюванні обвинувачення на аркуші обвинувального акту 20 прокурор зазначає правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 191 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб; та за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 358 КК України, як складання завідомо підроблених офіційних документів приватним підприємцем, які посвідчують певні факти, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином, вищезазначені порушення вимог п. 3, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України перешкоджають суду призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, у зв`язку з чим останній підлягає поверненню прокурору першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 .
На підстві викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314, 369, 370, 372, 376 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Повернути прокурору першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000309 від 12.03.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 358 КК України, як такого, що не відповідає вимогам кримінального процесуального Кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали складено 24.12.2021 року.

Суддя ОСОБА_1