У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
розглянув в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24.05.2021 року, якою засудженому:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовськ Одеської області, засудженого вироком Приморського районного суду м.Одеси від 10 жовтня 2013 року за ч. 1 ст. 115 КК України до 9 років позбавлення волі,

- відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання.
учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6
засуджений: ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24.05.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи апелянта.

Апелянт вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи.

Вважає, що судом першої інстанції не були враховані всі дані, що свідчать про його виправлення.

Стверджує, що він не може працювати через те, що він має хвороби та травми спини.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_5 засуджений вироком Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2013 року за ч.1 ст. 115 КК України до 9 років позбавлення волі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2016 року засудженому зараховано строк попереднього ув`язнення з 18 червня 2013 року по 28 листопада 2013 року у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі згідно Закону України від 26 листопада 2015 року «Про внесення змін до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

У квітні 2021 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, мотивуючи його тим, що за період відбування покарання в місцях позбавлення волі він отримав травму спини.

Через наявні у нього хвороби та незадовільний стан здоров`я йому не рекомендовано тривале перебування на ногах та зайняття важкою працею. Оскільки він не отримує належного лікування в умовах установи виконання покарань, то просить звільнити від відбування покарання.Засуджений в судовому засіданні підтримав клопотання.

Відмовляючи у клопотанні засудженого про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції прийшов до висновку, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, тому вважав за можливе прийняти рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання оскільки з урахуванням посередніх характеристик на засудженого протягом всього періоду відбування покарання, наявності у нього трьох заохочень та двох стягнень, накладених протягом останнього року відбуття покарання, неприйняття ним взагалі ніякої участі у роботах з благоустрою з 2019 року.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про залишення ухвали без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Статтею 81 КК України передбачені підстави, за яких може бути застосовано умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2013 року ОСОБА_5 за ч.1 ст. 115 КК України до 9 років позбавлення волі.

Суд першої інстанції прийшовши до висновку, що підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, відмовив у задоволенні клопотання. Колегія суддів з даним висновком погоджується.

Так, згідно положень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У пункті 17 вказаної постанови роз`яснено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання.
Вказана норма вимагає від суду ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Суд першої інстанції зазначив, що під час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений також допустив два порушення вимог встановленого порядку відбування покарання: 23 квітня 2020 року та 28 квітня 2020 року, що потягли за собою накладення дисциплінарних стягнень. Допущені порушення виражалися у відмові від чергування згідно графіку та зберіганні забороненого предмету, яке є злісним у відповідності до вимог ст. 133 КВК України.
На даний час вказані стягнення погашені. Однак їх наявність свідчить про його неналежну поведінку за час відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення через сумлінне ставлення до праці і зразкову поведінку у такій мірі, аби можливо було б констатувати, що цілі покарання досягнуті, то його клопотання про умовно дострокове звільнення не підлягає задоволенню.

Засуджений відбуває покарання загалом з 2013 року, проте, вперше отримав заохочення лише у 2016 році. При цьому, за весь період мав лише три заохочення, що не свідчить про їх систематичність, і, відповідно, про сумлінне ставлення до праці.

Крім того, доводи засудженого щодо неможливості працювати суд вірно вважав безпідставними, оскільки стан здоров`я засудженого, за поясненнями лікаря медичної частини ОСОБА_7 , допитаного в судовому засіданні, дозволяє його залучення до легкої праці.

А тому ці факти, не дають суду підстав стверджувати, що ОСОБА_5 своєю зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з характеристики, затвердженої начальником державної установи Арбузинська виправна колонія (№83)" від 14.04.2020р. ОСОБА_5 згідно ст. 81 ч.1 КВК України має право працювати в місцях і на роботах які визначаються адміністрацією установи, але своїм правом не користується. Бажання працювати не висловлює. На заходи виховного впливу з приводу працевлаштування не реагує. Також, недбало ставиться до майна установи, догляд за ним не здійснює, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться безвідповідально. Не виконує поставленні завдання із благоустрію установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу.

Комісією державної установи Арбузинська виправна колонія (№83)" від 10.10.2019р. ОСОБА_5 було відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання.

Дане рішення комісії ОСОБА_5 оскаржив.

Миколаївським окружним адміністративним судом в його позові до державної установи Арбузинська виправна колонія (№83)" було відмовлено.
Доводи засудженого, щодо не можливості працювати є безпідставними, оскільки стан здоров`я засудженого, за поясненнями завідуючого медичною частиною Арбузинської ВК №83, дозволяє його залучення до легкої праці.
За такого, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні у ОСОБА_5 діагнози не можуть сприйматись судом як такі, що взагалі перешкоджають йому працювати.

Так, прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даного клопотання повністю дотримався вимог кримінального закону та інших нормативних актів, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.

Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 , з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Так, згідно до вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення та погоджується з висновками суду першої інстанції, що за період часу відбування покарання засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали, про що просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376,405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п ос т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24.05.2021 року, якою засудженому ОСОБА_5 відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: