Ухвала
іменем України

18 листопада 2021 року

м. Київ
справа № 615/978/20
провадження № 51-5406ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Харківського апеляційного суду від 7 жовтня 2021 року щодо нього.
Встановлені обставини
За вироком Валківського районного суду Харківської області від 28 грудня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Відповідно до ст. 75 КК його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 5 614,5 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Харківський апеляційний суд вироком від 7 жовтня 2021 року задовольнив апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури. Скасував вирок Валківського районного суду Харківської області від 28 грудня

2020 року в частині призначеного покарання.
Призначив ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
В іншій частині вирок районного суду щодо ОСОБА_4 залишив без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі ОСОБА_4 не погоджується із рішенням суду апеляційної інстанції і просить його скасувати, оскільки вважає незаконним і необгрунтованим.
Мотиви Верховного Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням закону, засуджений у касаційній скарзі

не навів обґрунтування незаконності вироку апеляційного суду, як він мав зробити відповідно до статей 413 і 414 КПК.
Так, вказуючи про безпідставне незастосування апеляційним судом положень

ст. 75 КК, засуджений у касаційній скарзі не зазначив, які порушення закону України про кримінальну відповідальність допустив апеляційний суд та в чому полягають такі порушення.
Також засуджений не зазначив, у чому полягає явна несправедливість призначеного йому покарання через суворість. Касаційна скарга не містить конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених у вироку цього суду під час аргументації постановленого судом рішення,з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.

Як убачається з касаційної скарги, на час подання касаційної скарги засуджений ОСОБА_4 не перебуває під вартою, а тому його касаційна скарга не відповідає ч. 6 ст. 427 КПК, оскільки до неї не додано її копій із додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження й усім учасникам судового провадження.
Вимоги касаційної скарги щодо скасування вироку апеляційного суду і залишення в силі вироку суду першої інстанції не узгоджуються з повноваженнями касаційного суду, відображеними у ст. 436 КПК, за наслідками розгляду касаційної скарги, відповідно до яких цей суд має право ухвалити одне з таких рішень: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Крім того, засуджений не зазначив, чи бажає брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження, як це передбачено ч. 3 ст. 427 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Харківського апеляційного суду від 7 жовтня 2021 року щодо нього і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3