Провадження № 1-кс/554/2095/2022
УХВАЛА
іменем України
16 лютого 2022 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

потерпілої ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві в режимі відеоконференції скаргу потерпілої ОСОБА_3 на постанову прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 від 21 січня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (процесуальних) дій у кримінальному провадженні № 000056,-

В С Т А Н О В И В :

10 лютого 2022 року потерпіла ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить: скасувати як незаконну і необґрунтовану нормами КПК України постанову керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону від 21 січня 2022 року у кримінальному провадженні № 000056; на підставі п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України зобов`язати прокурора здійснити повторний огляд фрагменту черепа її сина за її присутністю із залученням відповідного експерта, в ході якого визначити дійсні розміри вхідного та вихідного отворів від вогнепального поранення зі складенням схеми раньового каналу за наслідками огляду цього речового доказу.

В обґрунтування скарги посилається на ті обставини, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000056 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за фактом смерті її сина ОСОБА_5 , що мало місце 15 січня 2017 року в м. Миргороді під час несення ним служби у 3-му територіальному Одеському вузлі урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, в якому вона має статус потерпілої.

19 січня 2022 року потерпіла звернулась до керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 із клопотанням в порядку ст. 220 КПК України, в якому просила із залученням експерта та в її присутності відповідно до положень ч. 6 ст. 223 КПК України здійснити повторний огляд речового доказу черепа потерпілого ОСОБА_5 з метою усунення суперечностей в матеріалах досудового розслідування, описаних у протоколі огляду місця пригоди і трупа та ряді судових експертиз щодо розмірів вхідного і вихідного отворів на черепі сина, їхньої локалізації, напрямку раньового каналу внаслідок вогнепального поранення.

21 січня 2022 року постановою прокурора відмовлено у задоволенні заявленого клопотання, чим, на думку особи, яка подала скаргу, порушено процесуальні права потерпілої, зокрем, на подання доказів. Із оскаржуваним рішенням прокурора не погоджується, вважає його незаконним, не вмотивованим, таким, що суперечить вимогам ст. ст. 2, 9 КПК України. Зазначає, що в основі процесуального рішення прокурора є твердження про те, що розміри вхідного і вихідного вогнепального поранень та раньового каналу встановлені експертними висновками. Однак в різних висновках експертів зазначено різні розміри вхідного та вихідного отвору внаслідок вогнепального поранення, відтак вважає ці висновки суперечливими між собою та такими, що не узгоджуються із рештою матеріалів досудового розслідування. У своїй скарзі стверджує, що необхідність проведення слідчої дії, згаданої у клопотанні, мотивована тим, що при безпосередньому судово-медичному дослідженні трупа її сина в умовах моргу експертом було виявлено та констатовано, що в лівій скроневій області малася рана округлої форми з зіркоподібними краями розміром 1,5х1,5 см, а в правій скроневій області рана розміром 2х2 см. Розмір рани в правій скроневій області за розміром, встановленим і описаним експертом є більшим, ніж розмір рани в лівій скроневій ділянці, а відтак цей розмір характерний саме для вихідного отвору. З цього робить висновок про те, що напрямок здійснення пострілу, а відтак і описання раньового каналу здійснене у висновках окремих експертів, є суперечливим. В дійсності на фотознімках до протоколу огляду трупа № № 20, 45, 46, 70А чітко проглядається наявність раневого отвору не на лівій скроні, а на потилиці а вухом. З огляду на це, на думку ОСОБА_3 , оскаржувана постанова прокурора не ґрунтується на приписах чинного КПК України, вказує на суперечливість матеріалів справи, а відтак підлягає скасуванню. З цих підстав просить задовольнити вимоги поданої скарги.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції потерпіла ОСОБА_3 вимоги скарги підтримала у повному обсязі, просила скаргу задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні в режимі відеоконференції зі скаргою не погодився, зазначив, що постанова є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні, а тому просив відмовити у задоволенні вимог скарги.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Установлено, що в провадженні першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, є кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000056 від 15 січня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Процесуальне керівництво здійснюється Полтавською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Центрального регіону.

ОСОБА_3 має статус потерпілої у вказаному кримінальному провадженні, що вбачається із матеріалів скарги, і сторонами не заперечувалось.

19 січня 2022 року ОСОБА_3 подала на адресу прокурора клопотання, в порядку ст. 220 КПК України, в якому просила за допомогою експерта та за її участю визначити розміри вхідного та вихідного отворів на черепі її сина ОСОБА_5 , а також зробити схему раньового каналу по висновку експерта (а. с. 3-4).

У судовому засіданні встановлено, що вказане клопотання потерпілої отримано уповноваженою особою прокуратури та було розглянуто.

Так, за результатами розгляду постановою керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 від 21 січня 2022 року в задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_3 від 19 січня 2022 року у кримінальному провадженні № 000056 від 15 січня 2017 року відмовлено у повному обсязі (а. с. 5-6).

Дана постанова мотивована тим, що у кримінальному провадженні під час проведення ексгумації трупа ОСОБА_5 судово-медичними експертами ДУ «Головне бюро судово-медичної експертиз МОЗ України» вилучено череп, який був досліджений під час проведення судово-медичної експертизи речових доказів (фрагментів кісток черепа), - висновок експерта №3/66 від 11 січня 2019 року, та під час повторної комісійної судово-медичної експертизи висновок експерта № 447/17 від 16 травня 2019 року. Відповідно до вказаних експертиз тілесних ушкоджень в потиличній ділянці голови не виявлено. Крім того, зазначено, що в ході огляду місця події та під час проведення судово-медичної експертизи № 20 від 28 лютого 2017 року вимірювалися краї ран. В розділі пошкодження висновку дійсно зазначено, що в правій скроневій ділянці виявляється рана в діаметрі близько 1,7 см, схожа за характером рана розташована в лівій скроневій ділянці, в діаметрі близько 2 см. В розділі внутрішнє дослідження трупа зазначено про наявність на правій скроневій кістці наскрізного ушкодження в діаметрі близько 1 см, також наскрізне ушкодження виявляється в лівій скроневій ділянці в діаметрі близько 1,6 см. Також у ході проведення експертизи № 20 зазначено, що рани з`єднуються одним раньовим каналом, що має напрямок справа наліво та дещо вверх, загальною довжино близько 17 см. Відповідно до висновку експерта №3/66-мк від 11 січня 2019 року: на черепі потерпілого ОСОБА_5 знайдено вогнепальне наскрізне кульове пошкодження кісток черепа, спричинене кулею діаметром 9 мм. Вхідний кульовий отвір розташований в правій скроневій області, в зоні скронево-тім`яного шва справа, вихідний в лівій тім`яній кістці, на межі зі скроневою. Напрямок раньового каналу був справа наліво і дещо знизу вверх (під кутом 10 градусів відносно горизонталі). Крім того, відповідно до висновку експерта №15-к від 18 квітня 2019 року: на клапті шкіри з правої скроневої області ОСОБА_5 знайдено вогнепальне вхідне кульове пошкодження, спричинене кулею діаметром біля 9 мм. Вхідний кульовий отвір розташований в правій скроневій області, вихідний в лівій скроневій (чи скронево-тім`яній) зоні. Також відповідно до висновку експерта № 12 за результатами проведення додаткової комісійної судово-медичної експертизи від 09 січня 2020 року встановлено, що анатомічне розміщення вхідної та вихідної ран на голові трупу гр. ОСОБА_5 , описані у протоколі огляду місця події від 15 січня 2017 року та у висновку експерта № 20 співпадають.

Надавши аналіз вказаним доказам, прокурор у своїй постанові від 21 січня 2022 року зазначив, що в ході неодноразових експертних досліджень відповідними експертами описувались ушкодження, виявлені на черепі потерпілого ОСОБА_5 (їх розмір та розташування), а також описувався напрямок раньового каналу, який був справа наліво і дещо знизу вверх (під кутом 10 градусів відносно горизонталі). У зв`язку з цим дійшов до висновку, що на теперішній час відсутні підстави для повторного проведення огляду черепа ОСОБА_5 з метою визначення розмірів вхідного та вихідного отвору від кульового поранення та визначення напрямку раньового каналу, а тому відмовив у задоволенні заявленого клопотання.

Ураховуючи наведені у скарзі потерпілої обставини, її незгоду із рішенням прокурора про відмову у задоволенні клопотання, та аналізуючи на предмет законності оскаржувану постанову, слідчий суддя зазначає про таке.

Із аналізу ст. 110 КПК України слідує, що постанова про відмову у задоволенні клопотання має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Дослідивши оскаржувану постанову, слідчий суддя дійшов до переконання, що вона винесена правомірно, із дотриманням положень ст. 110 КПК України в частині зазначення змісту обставин, які стали підставами для прийняття постанови, мотивів її прийняття та їх обґрунтування.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, прокурором обґрунтовано прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_3 , наведено достатньо вагомі підстави та мотиви її прийняття, оскільки на момент винесення постанови відсутні достатні підстави для повторного проведення огляду, на чому наполягає потерпіла.

Виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, його прийняттю передувало проведення аналізу обставин провадження, які мають значення для правильного вирішення вимог заявленого клопотання, а викладені у ньому висновки є такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства, постанова прокурора відповідає вимогам ч. 5 ст.110 КПК України, позаяк належних і допустимих доказів протилежного суду не представлено.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Слідчий суддя вважає, що обґрунтовуючи відмову у задоволенні клопотання, прокурором було переконливо зазначено про відсутність на даному етапі досудового розслідування необхідності проведення згаданої слідчої дії.

За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2).

Поняття слідчих (розшукових) дій міститься у ст. 223 КПК України. Перелік слідчих (розшукових) дій, які можуть бути проведені у конкретному кримінальному провадженні, міститься у главі 20 КПК України.

Зокрема, ч. ч. 1, 2 ст. 223 КПК України визначено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети. До таких дій віднесено допит, пред`явлення особи та речей для впізнання, обшук, огляд, слідчий експеримент, проведення експертизи тощо (статті 224, 228, 229, 234, 237, 240, 242).

З системного аналізу положень норм ст. ст. 9, 223 КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим. Натомість, з огляду на принцип змагальності кримінального провадження (ст. 22 КПК України), положення кримінального процесуального закону надають право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою сторони провадження визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч. 2 ст. 223 КПК України). Кримінальне процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження. Зазначене свідчить про право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.

Отже, з огляду на співвідношення вимог ст. 220 КПК України з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, зокрема, встановленими ст. ст. 36, 40 КПК України, процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

За змістом ст. 9 КПК України слідчий, прокурор на власний розсуд визначають об`єм дій, спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження для прийняття законного і неупередженого процесуального рішення.

Крім того, вимоги п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України застосовуються слідчим суддею лише у випадку зобов`язання слідчого чи прокурора вчинити дію, яку він зобов`язаний вчинити.

З огляду на вищезазначене, слідчий суддя вважає, що вказаним процесуальним рішенням прокурора щодо відмови у задоволенні клопотання не порушено гарантій потерпілої щодо рівності прав, як учасника кримінального провадження, зокрема, на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 22, ст. 220 КПК України).

За змістом ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Прокурором у передбачений законом строк вирішено клопотання та прийнято відповідне процесуальне рішення щодо відмови у задоволенні вимог потерпілої, що не суперечить вищезазначеним нормам.

Таким чином, доводи щодо допущення прокурором порушень вимог ст. ст. 110, 220 КПК України є необгрунтованими, переконливих аргументів для протилежних висновків суду матеріали скарги та провадження не містять, твердження заявника скарги протягом розгляду скарги достатніми доказами не підтверджені, а тому слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги щодо скасування рішення прокурора.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, проаналізувавши наведені у скарзі доводи, повно і всебічно оцінивши наявні матеріали з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку, слідчий суддя вважає, що постанова прокурора від 21 січня 2022 року у кримінальному провадженні № 000056 прийнята прокурором з дотриманням вимог КПК України.

Крім того, як у матеріалах скарги, так під час розгляду скарги потерпілою не доведено, що постанова прокурора є необґрунтованою та незаконною.

Щодо похідних вимог скарги про зобов`язання прокурора вчинити певну слідчу дію, про яку зазначено у клопотанні, то слідчий суддя звертає увагу на те, що ця вимога по суті розглянута прокурором у його постанові й додаткового вирішення не потребує, а тому задоволенню не підлягає. Разом з тим, така вимога не ґрунтується на законі, оскільки її вирішення не входить до повноважень слідчого судді, оскільки питання проведення слідчих дій відноситься до дискреційних повноважень слідчого, прокурора. У свою чергу, слідчий суддя не може підміняти і приймати рішення, котрі віднесені до компетенції слідчого, прокурора, які відповідно до положень ст. ст. 36, 40 КПК України є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, та вони несуть відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку, що у задоволенні скарги потрібно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 22, 24, 110, 220, 303-309, 370, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

В задоволенні вимог скарги потерпілої ОСОБА_3 на постанову прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 від 21 січня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (процесуальних) дій у кримінальному провадженні № 000056, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1