Провадження № 1-кс/554/1678/2022
УХВАЛА
іменем України
04 лютого 2022 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_5 від 29 грудня 2021 року про відмову у визнанні потерпілим та відмову у задоволенні клопотань про проведення слідчих і процесуальних дій у кримінальному провадженні № 00001227 від 14 серпня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В :

31 січня 2022 року до суду надійшла скарга ОСОБА_4 в порядку ст. 303 КПК України, в якій він просить скасувати постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_5 від 29 грудня 2021 рокупро відмову у задоволенні клопотань ОСОБА_4 про залучення у якості потерпілого та про проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні № 00001227 за ч. 1 ст. 367 КК України; зобов`язати слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_5 повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 про залучення у якості потерпілого та про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 00001227 від 14 серпня 2020 року. Одночасно зі скаргою просить поновити строк на оскарження рішення слідчого, оскільки він є засудженим до довічного позбавлення волі, на даний час перебуває у ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)», копію постанови прокурора отримав 20 січня 2022 року, після чого скористався своїм правом на правничу допомогу та звернувся до адвоката ОСОБА_3 для підготовки та складання документів процесуального характеру. Зазначає, що конфіденційне побачення з адвокатом відбулось 21 січня 2022 року, під час якого ОСОБА_4 була узгоджена правова позиція щодо документів та представництва його інтересів в межах кримінального провадження, а тому вважає вказані причини пропуску строку звернення зі скаргою поважними.

В обґрунтування вимог скарги заявник зазначає, що у провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, перебуває кримінальне провадження № 00001227за ч. 1 ст. 367 КК України, внесене до ЄРДР 14 серпня 2020 року за заявою ОСОБА_4 від 26 лютого 2020 року за фактом службової недбалості слідчого СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 .

Зазначає, що засобами поштового зв`язку направив на адресу слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, клопотання про залучення в якості потерпілого та про проведення слідчих і процесуальних дій у згаданому кримінальному провадженні.

Постановою слідчого першого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_5 від 29 грудня 2021 року було відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні вищезазначених клопотань.

З постановою заявник не погоджується, вважає, що оскаржувана постанова слідчого не відповідає вимогам КПК України, оскільки належним чином не обґрунтована і не вмотивована. На думку заявника, зміст та резолютивна частина постанови не відповідає п. 3 ч. 5 ст. 110 КПК України, що створює юридичну невизначеність щодо змісту прийнятого слідчим рішення. Зокрема, не зазначено, яке саме клопотання ОСОБА_4 та від якої дати про проведення слідчих дій було розглянуто слідчим. Не зазначено суть та зміст клопотання. В постанові не зазначено, які саме обставини, які підтверджуються належними та допустимими доказами, стали підставою для відмови у задоволенні клопотань ОСОБА_4 . Також оскаржувана постанова не містить правового обґрунтування щодо відмови у задоволенні клопотання з посиланням на докази (допит ОСОБА_4 щодо обставин, зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення, допит інших осіб, які причетні до вчинення кримінального правопорушення тощо), які здобуті в результаті слідчих дій в установленому порядку. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що у ОСОБА_4 не з`ясовували питання щодо заподіяння йому певної шкоди, не перевірено, чи є в матеріалах кримінального провадження дані, які б свідчили про завдання шкоди, не з`ясовано, у чому саме полягає ця шкода, оскільки слідчим не зроблено детального аналізу всіх обставин, за яких заявник вважає, що можливим кримінальним правопорушенням йому заподіяна певна шкода. Тому вважає, що законодавчі вимоги щодо вмотивованості постанови слідчим не були дотримані, з огляду на те, що у постанові міститься лише загальне посилання на необґрунтованість заяви ОСОБА_4 . Слідчим не було здійснено повної оцінки викладених у заявах обставин та відсутнє обґрунтування наведених висновків щодо не завдання шкоди заявнику з посиланням на конкретні дані та положення закону. Отже, слідчим належним чином та у визначений законом спосіб не було розглянуто клопотання ОСОБА_4 , що не відповідає вимогам ст. 110 КПК України. Крім того, вважає, що права і обов`язки потерпілого виникли у заявника з моменту подання заяви про кримінальне правопорушення або заяви про залучення до провадження як потерпілого. Перевірка, розгляд та вирішення такої заяви законом не передбачається, тому статусу потерпілого особа набуває автоматично. На підставі викладеного, заявник звернувся за судовим захистом.

Заявник ОСОБА_4 у судове засідання, призначене в режимі відеоконференції, не з`явився, про день, час та місце розгляду скарги був повідомлений завчасно та належним чином. На адресу суду надав письмову заяву про розгляд скарги без його участі, але за участю свого представника, адвоката ОСОБА_3 , подану скаргу підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

За таких обставин, ураховуючи процесуальні строки розгляду та наявність волевиявлення заявника про розгляд без участі, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу без участі заявника, оскільки представництво інтересів ОСОБА_4 у судовому засіданні здійснюється його адвокатом.

У судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, зазначених у скарзі.

Слідчий ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, у зв`язку з чим слідчий суддя розглянув скаргу за їх відсутності.

Заслухавши представника заявника, вивчивши суть скарги та дослідивши долучені до неї матеріали, а також матеріали кримінального провадження 00001227, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, частиною першою статті 303 КПК України визначено перелік рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Згідно з положеннями пункту 5 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому проваджені можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Також відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому проваджені можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Установлено, що в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, є кримінальне провадження № 00001227від 14 серпня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 367, ч. 3 ст. 382 КК України за заявами ОСОБА_4 щодо можливих неправомірних дій слідчого СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 .

Зі змісту скарги слідує, що ОСОБА_4 звернувся засобами поштового зв`язку на адресу слідчого із клопотаннями про залучення його як потерпілого та про проведення слідчих і процесуальних дій у кримінальному провадженні № 00001227.

29 грудня 2021 року слідчим першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_5 прийнято постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00001227 від 14 серпня 2020 року.

Мотивами винесення оскаржуваної постанови слідчий вказав, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про факт завдання моральної, фізичної або майнової шкоди ОСОБА_4 діями службових осіб правоохоронних органів, так як не встановлено беззаперечний факт вчинення останніми кримінального правопорушення. ОСОБА_4 набув процесуального статусу заявника відповідно до ст. 60 КПК України, не є потерпілим і не наділений правами щодо ознайомлення з матеріалами досудового розслідування. Вимога заявника щодо проведення певних процесуальних дій суперечить принципу процесуальної самостійності слідчого, закріпленого у ст. 40 КПК України. Ураховуючи, що в об`єднаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 набув процесуального статусу заявника, у заявах про кримінальні правопорушення, за якими внесені відомості до ЄРДР, та клопотанні про проведення процесуальних дій не наведено відомостей, які б свідчили про те, що останній набув процесуального статусу іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, неможливо стверджувати про наявність у нього права з`явлення клопотань про виконання процесуальних дій під час досудового розслідування. Водночас, заявником ОСОБА_4 у клопотаннях про виконання процесуальних дій не наведено відомостей, що вказують на досягнення мети її проведення та для отримання яких відомостей про які обставини вони спрямовані. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 є заявником про вчинення кримінального правопорушення, тому правами, пов`язаними із поданням відповідних клопотань, не наділений. З огляду на викладене, слідчий прийняв рішення про відмову у задоволенні клопотань заявника.

Вважаючи оскаржувану постанову слідчого незаконною, заявник звернувся до слідчого судді з вимогою про її скасування з мотивів необґрунтованості, формальності та порушення вимог процесуального законодавства.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи зі змісту п. 2 ч. 5 ст. 110, ч. 2 ст. 220 КПК України, постанова прокурора про відмову в задоволенні клопотання повинна бути вмотивована та обґрунтована, із зазначенням змісту обставин, які є підставами для її прийняття, мотивів її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Вказана постанова про відмову у задоволенні клопотань ОСОБА_4 у кримінальному провадженні не відповідає вимогам п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, оскільки належним чином не обґрунтована та не вмотивована.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 5 статті 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч.1 ст.55 КПК (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Протягом розгляду цієї скарги установлено, і це вбачається з оскаржуваного рішення слідчого й представлених суду матеріалів кримінального провадження, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 не був опитаний щодо обставин можливого заподіяння йому моральної, фізичної або майнової шкоди, аналізу чого в постанові слідчий фактично не здійснив, а також не врахував у мотивах прийняття такого рішення з належним обґрунтуванням та посиланням на положення КПК України щодо порушених заявником питань.

Так, під час розгляду питання про залучення ОСОБА_4 до кримінального провадження як потерпілого не були належним чином перевірені обставини, на які посилався заявник, та попередньо були викладені ним у заявах про вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, відомості в частині фактів можливого спричинення шкоди заявнику, а відтак не надано їм належної оцінки та обґрунтування відповідних мотивів при прийнятті оскарженого рішення.

Натомість, постанова містить загальні формулювання щодо безпідставності заявлених вимог, які належним чином не обґрунтовані з посиланням на здобуті під час розслідування докази.

Вищевказане питання фактично не знайшло свого вирішення у постанові слідчого і як результат - законодавча вимога щодо вмотивованості постанови прокурором при її винесенні не була дотримана в повній мірі, з огляду на те, що у рішенні слідчого не зазначено вичерпних мотивів та причин відмови у визнанні заявника потерпілим, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, як того вимагає ч. 5 ст. 55 КПК України.

Крім того, всупереч вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України у постанові не зазначено, які саме клопотання ОСОБА_4 та від якої дати про проведення слідчих дій було розглянуто слідчим, не зазначено суть та зміст таких клопотань.

Отже, слідчим при винесенні оскаржуваної постанови не були враховані зазначені обставини, а відтак, на переконання слідчого судді, належним чином та у визначений законом спосіб не були розглянуті клопотання заявника, що не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст. 110 цього Кодексу.

Доводи заявника під час розгляду скарги слідчим в цій частині спростовані не були, а тому в даному випадку порушені процесуальні права підлягають захисту.

Таким чином, з метою усунення зазначених вище порушень за наслідками розгляду відповідного клопотання слідчий суддя вважає достатнім зобов`язати слідчого повторно розглянути подані заявником клопотання з дотриманням вимог КПК України та прийняти за результатами розгляду обґрунтоване процесуальне рішення та повідомити про це заявника.

Відповідно до ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про зобов`язання вчинити певну дію.

Враховуючи викладене, постанову слідчого від 29 грудня 2021 року потрібно скасувати, зобов`язавши його повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 про залучення його як потерпілого та про проведення слідчих і процесуальних дій у кримінальному провадженні № 00001227, в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Крім того, у скарзі заявник просив поновити пропущений строк на оскарження.

Беручи до уваги доводи, зазначені в скарзі, зокрема, щодо обмеженості заявника ОСОБА_4 в отриманні правової допомоги для складання процесуальних документів, а також щодо фактичного отримання копії оскаржуваної постанови 20 січня 2022 року, які не були спростовані, ураховуючи, що він є засудженим за вироком суду та перебуває в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)», тому слідчий суддя вважає, що в даному випадку заявник не може бути обмежений у праві на судовий захист, а відтак, звернувся з даною скаргою в межах строків, передбачених КПК України.

Керуючись ст. ст. 9, 22, 55, 220, 303-307, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_5 від 29 грудня 2021 року про відмову у визнанні потерпілим та відмову у задоволенні клопотань про проведення слідчих і процесуальних дій, винесену в межах кримінального провадження № 00001227 від 14 серпня 2020 року.

Зобов`язати слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_5 повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 в частині вирішення питання про залучення його як потерпілого та про проведення слідчих і процесуальних дій у кримінальному провадженні № 00001227 від 14 серпня 2020 року, атакож повідомити про результати розгляду заявника.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1