Справа № 373/253/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/451/2022 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.296 КК України
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_9 та заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ковалин Переяслав-Хмельницького району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, що не перебуває на обліку у службі зайнятості, невійськовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року за ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на 2 роки, -

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі до покарання за цим вироком та із застосуванням ч.1 ст.72 КК України визначено остаточне покарання у виді 2 (двох) років розбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, не обирався.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи раніше судимим, звільненим від відбування покарання з випробовуванням, в період іспитового строку 01 січня 2021 року близько 21 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходячи повз будинок АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганських дій та порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю зайшов на територію вказаного домоволодіння та підійшовши до автомобіля марки «ЗАЗ «Славута», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що стояв у дворі власноручно відкрив капот автомобіля та отримавши доступ до підкапотного простору - вирвав звідти газове обладнання автомобіля.
Такими діями завдав потерпілій шкоди на суму 3962 грн. 00 коп.
Продовжуючи свої хуліганські дії підійшов до будинку та почав впродовж тривалого часу стукати руками у вікна та двері будинку, чим налякав та викликав сильне емоційне хвилювання в ОСОБА_11 та її малолітнього сина, 2015 року народження та її неповнолітньої сестри, 2008 року народження.

Не погоджуючись з вказаним вироком прокурором Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Приєднати невідбуте покарання за вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 02 жовтня 2020 року у виді 2-х років позбавлення волі та визначити остаточне покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Нове кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинено 01 січня 2021 року, тобто в період визначеного йому вироком суду іспитового строку.

Проте, суд при призначенні ОСОБА_7 покарання неправильно застосував положення ч.1 ст.71 КК України та неправильно приєднав до призначеного покарання невідбуте покарання за попереднім вироком від 02 жовтня 2020 року і відповідно до ч.4 ст.71 КК України неправильно визначив остаточне покарання за сукупністю вироків.

Таким чином, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки остаточне покарання за сукупністю вироків, яке має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин.

Заступником керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст.296 КК України у виді арешту строком на 6 місяців.

На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року та визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців.

В решті вирок залишити без змін.

Мотивуючи свої вимоги зазначає доводи аналогічні доводам апеляційної скарги прокурора окружної прокуратури.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала повністю доводи апеляційної скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури та частково підтримала доводи апеляційної скарги прокурора Бориспільської окружної прокуратури, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які не заперечували проти доводів прокурора ОСОБА_6 , вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурорів підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження у порядку ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому місцевий суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.296 КК Українипідтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За змістом ч.2 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України, суд першої інстанції визнав добровільне усунення заподіяної шкоди.

Обставинами, що у відповідності до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, суд першої інстанції визнав вчинення проступку в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину.

Із огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність призначення йому покарання у межах санкції ч.1ст.296 КК України, у виді 6 (шести) місяців арешту.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_12 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень і домірне скоєному.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційних скарг прокурорів щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_12 покарання.

Згідно з положеннями ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

При цьому, як визначено в абз.2 п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК), за винятком часу тримання під вартою в порядку запобіжного заходу або затримання, перебування в медичному закладі тощо.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Покарання за вказаним вироком на час постановлення оскаржуваного вироку обвинуваченим ОСОБА_7 не відбуте, а кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.296 КК України, вчинено ним в період іспитового строку.

З огляду на вказані обставини, обвинуваченому ОСОБА_7 належить призначити остаточне покарання застосувавши положення ч.1 ст.71, ст.72 КК України та до призначеного покарання за оскаржуваним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року і за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 2 (двох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст.421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Таким чином, апеляційні скарги прокурорів підлягають задоволенню частково, а вирок місцевого суду скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухваленням в цій частині вироку апеляційного суду.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги прокурора Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_9 та заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2021 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.296 КК України у виді 6 (шести) місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року у виді 2 (двох) років позбавлення волі і за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 2 (двох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

У решті вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим із моменту вручення копії вироку.

Головуючий:

Судді: