Справа № 462/7976/20
провадження 1-кс/462/1705/21
У Х В А Л А

29 вересня 2021 року м. Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду міста Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю особи, яка звернулася з клопотанням ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в приміщенні суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова з клопотанням про скасування арешту майна, в якому просить скасувати накладений ухвалами слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 21 грудня 2021 року та 22 грудня 2020 року арешт на грошові кошти, які були вилучені 16 грудня 2020 року в орендованих ним приміщеннях за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Свої вимоги мотивує тим, що зазначений арешт був накладений у межах у кримінального провадження № 0000068 від 30 листопада 2020 року. На даний час відпали підстави для продовження накладення арешту на його грошові кошти, а продовження існування вказаного арешту грубо порушує його права та інтереси. Вказані гроші були зібрані ним з метою створення власної фінансової компанії, статутний капітал якої мав становити 200000 грн. Для цього він позичив у ОСОБА_5 26490 доларів США, у ОСОБА_6 50000 доларів США, у ОСОБА_7 3300000 грн., у ОСОБА_8 400000 доларів США, у ОСОБА_9 3000000 грн., у ОСОБА_10 26810 доларів США, у ОСОБА_11 98570 доларів США, що підтверджується письмовими його розписками, оскільки власних збережень йому не вистарчало. Він зберігав вказані гроші у орендованих ним приміщеннях. Так, приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , будівля корпусу № 217 літ А-4 складається з двох окремих приміщень, а саме: з приміщення на 1-ому поверсі, у якому розташований обмінний пункт валюти ТОВ «Фінансова компанія «Константа М» та з приміщення між 1-им і 2-им поверхом (надбудови), яке перебуває у його одноособовому користуванні. У приміщенні з позначкою «204» за адресою: АДРЕСА_3 знаходиться офіс ФОП ОСОБА_3 . Жодних обмінних операцій грошових коштів ні у приміщенні надбудови між 1-им і 2-им поверхом, яке розташоване над пунктом обміну валют, ні в його офісі не здійснюється. Під час обшуків, які проводилися 16 грудня 2020 року у його присутності грошові кошти вилучалися саме у вказаних приміщеннях, жодних грошових коштів з каси обмінного пункту по АДРЕСА_1 не вилучалося. Він немає ніякого відношення до кримінального провадження № 0000068 від 30 листопада 2020 року, а під час проведення досудового розслідування слідчим та прокурором не здобуто жодного доказу, що вилучені під час обшуку грошові кошти було набуто кримінально-протиправним шляхом та отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В зв`язку з вказаним, просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, просять клопотання задовольнити.

Прокурор у кримінальному проваджені, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання за допомогою засобів електронної пошти на розгляд даного клопотання не з`явився, письмових заперечення проти клопотання про скасування арешту майна та будь-яких доказів, документів в обґрунтування необхідності продовження арешту не надав.

Заслухавши доводи особи, яка звернулася з клопотанням (власника майна), адвоката, дослідивши матеріали клопотання, оглянувши матеріали судових справ № 462/7976/20, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Щодо обставин кримінального провадження, які стосуються арешту майна.
Слідчим суддею встановлено, що СВ відділу поліції № 1 ЛРУП ГУНП у Львівській області (попередня назва СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області) здійснювалося досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000068 від 30 листопада 2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 191 КК України.

Зокрема, досудове розслідування здійснювалося за фактом того, що на території Львівщини здійснює свою діяльність так званий «конвертаційний центр», який включає в себе групу спеціально створених комерційних структур з ознаками фіктивності, які надають суб`єктам підприємницької діяльності реального сектору економіки (у тому числі тим, які постачають товари, виконують роботи за бюджетні кошти) послуги з мінімізації податкового навантаження, завищення валових витрат, конвертації грошових коштів у готівку, документального прикриття безтоварних операцій, незаконного формування податкового кредиту та відшкодування податку на додану вартість, а також послуги з відмивання доходів, отриманих злочинним шляхом.

16 грудня 2020 року прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_12 у період з 16.30 по 21.00 год. на підставі ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 від 13 грудня 2020 року було проведено обшук офісного приміщення з позначкою «204» за адресою: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького,1 (корпус 28 літ А-5), яке знаходиться на другому поверсі будівлі, яке належить закритому акціонерному товариству «СЕТВІК». Під час проведення санкціонованого обшуку було виявлено та вилучено грошові кошти та документи.

Також, 16 грудня 2020 року прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_13 у період з 16.15 по 02.05 год. на підставі ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 від 13 грудня 2020 року було проведено обшук в приміщенні за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 179 пункт обміну валют у Торгівельному центрі «Скриня», розташоване на першому поверсі, ліворуч від входу, біля ескалатора, ТОВ «Фінансова компанія «Константа М», Львівське відділення № 8, приміщення належить товариству з обмеженою відповідальністю «СКРИНЯ ПЛЮС». Під час проведення санкціонованого обшуку було виявлено та вилучено грошові кошти та документи.

21 грудня 2020 року ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 (справа № 462/7976/20, провадження № 1-кс/2057/20) було задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні; накладено арешт на майно, яке визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, № 0000068 від 30 листопада 2020 року, яке належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Звенигород Пустомитівського району Львівської області, зареєстрований: АДРЕСА_4 , фактично проживає: АДРЕСА_5 ), зокрема: чорнові записи зі слідами їх знищення (упаковано в пакет № 1); чорнові записи (упаковано в пакет № 2); чорнові записи, грошові кошти - 200 доларів США, 600 доларів США; печатка-трансформатор ТОВ «Абсолют Фінанс» Львівське відділення»; жорсткий диск WD (упаковано в пакет № 3); грошові кошти, а саме: 38395 фунтів англійських, 30800 гривень України; 1314800 російських рублів, 317700 польських злотих, 1109600 чешських крон, 350 молдовских лей, 3280 ізраїльських шекелів, 2290 швейцарських франків, 850 канадських доларів, 40090 шведських крон, 1235000 гривень України, 250000 доларів США (упаковано в пакет № 4); грошові кошти, а саме: 137375 доларів США, 4370000 гривень, 89930 Євро (упаковано в пакет №5).

22 грудня 2020 року ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 (справа № 462/7976/20, провадження № 1-кс/2049/20) було задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні; накладено арешт на майно, яке визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, № 0000068 від 30 листопада 2020 року, а саме: на грошові кошти в сумі 400000 (чотириста тисяч гривень) різними номіналами, які поміщені в поліетиленовий пакет сірого кольору; мобільний телефон марки «Lenovo» у чохлі чорного кольору; аркуш паперу формату А-4 «Супровідний касовий ордер до сумки з валютними цінностями № 4292 від 16.12.2020», квитанція № 20327, три аркуші паперу розміром біля 7 на 10 см. з рукописними написами кульковою пастою синього кольору, які поміщені в один пакет з телефоном «Lenovo»; грошові кошти в сумі 31824 дол.США, 120 фунтів стерлінгів, 406 гривень та 610 Євро,- поміщені в поліетиленовий пакет білого кольору з візерунком «вишиванка»; грошові кошти в сумі 195 000 (сто дев`яносто п`ять тисяч) дол.США, поміщені в поліетиленовий пакет сірого кольору; аркуші паперу правильної форми з рукописними написами в кількості 7 штук, поміщені в окремий прозорий пакет; системний блок 1 штука без маркування, які належать ТОВ «Фінансова компанія «Константа М», Львівське відділення № 8.

Крім цього, зазначеними ухвалами слідчого судді місцем зберігання зазначених вище грошових коштів було визначено сховище Волинської філії ПАТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Градний узвіз,4.

29 грудня 2020 року ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 (справа № 462/7976/20, провадження №1-кс/462/2106/20 ) було задоволено клопотання прокурора та було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках 50 суб`єктів господарювання відкритих у банківських установах шляхом зупинення видаткових операцій з коштами, які надійшли на зазначені вище рахунки, вже знаходяться на них та які надходитимуть в подальшому, окрім здійснення обов`язкових платежів до бюджету. Тобто, арешт був накладений на грошові кошти, що містяться на рахунках суб`єктів підприємницької діяльності, які за версією сторони обвинувачення можуть бути залучені до протиправної діяльності на території Львівщини так званого «конвертаційного центру». При цьому, чіткий перелік вказаних суб`єктів господарювання був зазначені у прохальній частині клопотання прокурора про накладення арешту майна.

21 січня 2021 року ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 (справа № 462/7976/20, провадження № 1-кс/110/21) Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів було передано в управління грошові кошти в сумі 30800 (тридцять тисяч вісімсот) гривень України, 1 235 000 (один мільйон двісті тридцять п`ять тисяч) гривень України, 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) доларів США (упаковано в пакет № 4); 137375 (сто тридцять сім тисяч триста сімдесят п`ять) доларів США, 4370000 (чотири мільйона триста сімдесят тисяч) гривень, 89930 (вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять) Євро (упаковано в пакет №5), які визнано речовими доказами та на які ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.12.2020 року накладено арешт та передано на зберігання у сховище Філії «Волинське головне регіональне управління» АТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Градний узвіз, 4.

Також, 21 січня 2021 року ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 (справа № 462/7976/20, провадження № 1-кс/112/21) Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів було передано в управління грошові кошти в сумі грошові кошти в сумі 400 000 (чотириста тисяч) гривень різними номіналами, які поміщені в поліетиленовий пакет сірого кольору; 31824 (тридцять одна тисяча вісімсот двадцять чотири) долари США, 406 (чотириста) гривень та 610 (шістсот десять) Євро, поміщені в поліетиленовий пакет білого кольору з візерунком «вишиванка»; грошові кошти в сумі 195000 (сто дев`яносто п`ять тисяч) дол. США, поміщені в поліетиленовий пакет сірого кольору, які визнано речовими доказами та на які ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.12.2020 року накладено арешт та передано на зберігання у сховище Філії «Волинське головне регіон

05 лютого 2021 року представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_14 звернувся до слідчого судді з двома клопотанням про скасування арешту майна, в якому просив скасувати накладений ухвалами слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 21 грудня 2020 року та від 22 грудня 2021 арешт на майно, яке визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000068 від 30.11.2020 року та яке належить ОСОБА_3 , покликаючись на те, що арешт накладено необґрунтовано.

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 10 лютого 2021 року у задоволенні клопотань адвоката ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна відмовлено.

29 березня 2021 року постановою першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_15 здійснення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000068 від 30 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 212 КК України доручено слідчому управлінню фінансових розслідувань ГУДФС у Львівській області та матеріали кримінального провадження скеровані до вказаного органу досудового розслідування.

Щодо питання територіальної підсудності розгляду клопотання про скасування арешту майна.
ОСОБА_3 у клопотанні про скасування арешту майна зазначає, що розгляд даного клопотання відноситься до територіальної підсудності Залізничного районного суду м. Львова, мотивуючи це тим, що арешт майна був накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова.

В ухвалі слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 від 10 червня 2021 року у справі № 462/7976/20, провадження № 1-кс/944/21 за клопотанням ОСОБА_16 про скасування арешту майна була надана правова оцінка щодо питання підсудності розгляду клопотань про скасування арешту майна у межах кримінального провадження № 0000068 від 30 листопада 2020 року.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 червня 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000068 - прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Львівської обласної прокуратури ОСОБА_17 на ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 10 червня 2021 року щодо скасування арешту на майно було відмовлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 від 10 червня 2021 року у справі № 462/7976/20, провадження № 1-кс/944/21 набрала законної сили та є обов`язковою і підлягає до безумовному виконання на всій території України.

Таким чином, слідчий суддя суду першої інстанції та суд апеляційної інстанції у вищевказаних судових рішеннях висловили правову позицію щодо розгляду клопотання про скасування майна у кримінальному провадженні № 0000068, а відтак у слідчого судді відсутні підстави для того, щоб відійти від вказаної позиції, оскільки в іншому випадку це призведе до порушення принципу правової визначеності для учасників кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя вважає знову за необхідним зазначити, що відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно зі ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В главі 17 КПК України відсутня пряма норма, яка б визначала підсудність розгляду клопотань про скасування арешту.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз. 1 п. 13 Листа «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» №223-558/0/4-13 від 05 квітня 2013 року зазначено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК. Слід звернути увагу, що згідно з ч. 1 ст. 147 КПК клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення розглядається слідчим суддею, судом (під час судового розгляду), який виніс ухвалу про накладення грошового стягнення. Такий підхід, враховуючи зміст положень ч. 6 ст. 9 КПК, доцільно використовувати й при розгляді клопотань про скасування відсторонення від посади та арешту майна.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016р., передбачено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц прийшла до висновку, що порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлюється статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства… За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 чинного КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року в справі № 362/392/16-ц, в якій зазначається, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. (пункт перший Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»).

Також, стала практика слідчих суддів судів першої інстанції свідчить, що у багатьох випадках слідчі судді дотримуються вищевказаних висновків та роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, про що свідчать ухвали слідчих суддів Подільського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року в справі № 758/777/20; Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2020 року в справі № 761/1361/20; Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року в справі № 755/2742/20; Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року в справі № 757/8329/20-к; Святошинського районного суд м. Києва від 23 липня 2020 року в справі № 759/11948/20, Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року в справі № 761/35398/20.

Слід зазначити, що слідчий суддя Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 також використовує вказані висновки та роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при розгляді клопотань про скасування арешту майна. Зокрема, ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 від 20 лютого 2018 року у справі № 462/4470/17 було задоволено клопотання ТОВ «Фенікс-Капітал» та був скасований арешт, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_18 від 22 вересня 2017 року на нерухоме майно, що на праві власності належить ТОВ «Фенікс-Капітал», а саме: нежитлові приміщення торгово-розважального комплексу з даховими котельнями літ. А-3 площею 84923,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), які розташовані за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 226А; нежитлові приміщення торгово-розважального комплексу з даховими котельнями літ. А-3 площею 13643,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), які розташовані за адресою: АДРЕСА_6 .

На день постановлення вищевказаної ухвали від 20 лютого 2018 року досудове розслідування проводилося за вказівкою Генеральної прокуратури України органом досудового розслідування, який розташований у м. Києві.

Правова позиція відносно того, що саме слідчий суддя, який накладав арешт на майно має розглядати клопотання про скасування такого арешту є цілком логічною, оскільки такий підхід гарантує власнику чи володільцю майна, що судовий контроль за дотриманням його прав буде здійснюватися належним чином, адже слідчий суддя, ухвалою якого накладався арешт виходив з певних міркувань та доводів, крім цього, саме цей слідчий суддя буде нести відповідальність, передбачену чинним законодавством, у разі визнання у подальшому порушення прав власника майна, накладенням такого арешту, зокрема Європейським судом з прав людини.

Разом з тим, оцінюючи доводи прокурора, слідчий суддя зазначає, що існує і інша практика, коли слідчі судді судів першої інстанції розглядають клопотання про скасування арешту майна, виходячи з місця знаходження (реєстрації) відповідного правоохоронного органу, який є юридичною особою, при цьому, не застосовуючи вищевказані висновки та роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду.

Таким чином, у кримінально-процесуальному законодавстві існує невизначеність, як для особи, яка має намір звернутися з клопотанням про скасування арешту майна, так і для слідчих суддів, які мають розглядати вказані клопотання в частині питання територіальної підсудності з розгляду таких клопотань.

Як вказує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з скаргами, що складають єдине ціле (рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (рішення від 9 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» (заяви № 7714/06 та № 23654/08), в якому ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й знівелювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (§ 27-28, 38-40).

Слідчий суддя вважає, що неврегульованість питання територіальної підсудності з розгляду клопотань про скасування арешту майна та непослідовність національних судів не може слугувати власнику або володільцю майна перешкодою у реалізації права на судовий захист.

При цьому, слідчий суддя також керується принципом in dubio pro tributario (пріоритет із найбільш сприятливим для особи тлумаченням норми права), який прямо застосовується у кримінальному судочинстві та який загальноприйнято розуміти так: у разі якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або якщо норми різних законів, або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків особи у її взаєминах із державою (в особі відповідних суб`єктів владних повноважень), тлумачення такого закону здійснюється на користь особи (суб`єкта приватного права).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Тому з огляду на наведену вище аргументацію, враховуючи вищевказані висновки Великої Палати Верховного Суду, слідчий суддя доходить висновку, що розгляд цього клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна слід завершувати у Залізничному районному суді м. Львова.

Щодо позиції учасників кримінального провадження.
Слідчий суддя, як суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, вважає, що першочерговим та вирішальним при розгляді клопотання про скасування арешту майна має бути повна та об`єктивна оцінка інформації та обставин, які вказують на те чи відпала потреба у подальшому існуванні арешту майна, або навпаки, чи на даний час продовжує існувати потреба у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Обстоювання позиції щодо того, чи відпала потреба у подальшому існуванні арешту майна покладається на власника або володільця майна, у той же момент, сторона обвинувачення повинна обстоювати позицію щодо продовження існування потреби у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені.

При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Звертаючись до слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова з даним клопотання про скасування арешту майна, ОСОБА_3 вказує на відсутність подальшої потреби у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт, при цьому в обґрунтування своєї позиції надає численні документи, які раніше слідчому судді ні власником майна, ні стороною обвинувачення не надавалися.

Прокурор у кримінальному проваджені, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання за допомогою засобів електронної пошти на розгляд даного клопотання не з`явився, ніяких документів в обґрунтування необхідності продовження арешту не надав.

За таких обставин, слідчий суддя змушений констатувати, що, беручи до уваги вищевказану позицію сторони обвинувачення при розгляді даного клопотання про скасування арешту майна, у слідчого судді немає іншого виходу ніж постановляти ухвалу на підставі документів та інформації, які містяться у даному клопотанні ОСОБА_3 та у інших клопотаннях, які містяться у розпорядженні Залізничного районного суду м. Львова.

Щодо оцінки доводів учасників кримінального провадження та позиції слідчого судді.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із аналізу вищевказаних норм КПК слідує, що розглядаючи клопотання про скасування арешту, слідчий суддя встановлює обґрунтованість/необґрунтованість накладеного арешту або наявність/відсутність підстав для його подальшого застосування в залежності від того, на яку підставу вказує заявник.

Обґрунтованість накладення арешту обумовлюється наявністю підстав для накладення арешту; дотриманням законодавчих приписів при вирішенні питання про арешт; співвідношенням майна, на яке накладено арешт, з заявленою у клопотанні метою; зв`язком майна з обставинами, що розслідуються (крім конфіскації та відшкодування шкоди); обґрунтованістю належності майна певній особі (особливо після обшуку); належним мотивуванням застосованого заходу забезпечення кримінального провадження в ухвалі слідчого судді про накладенні арешту; розумністю і співмірністю арешту.

Зі змісту ухвал слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 від 21 грудня 2020 року та 22 грудня 2020 року вбачається, що мотивом накладення арешту на грошові кошти, які були вилучені під час санкціонованих обшуків слугувало те, що відносно грошових коштів у сторони обвинувачення були наявні відомості щодо їх незаконного походження, що підтверджується відповідними матеріалами кримінального провадження, а також те що, у кримінальному провадженні наявна необхідність у проведенні відповідних судових експертиз, зокрема судових почеркознавчих відносно вилучених документів та інших. Правовою підставою для накладання арешту слідчий суддя зазначив те, що грошові кошти були визнані речовими доказами та відповідали критеріям, зазначеним в ст.98 КПК України.

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_14 , звертаючись 05 лютого 2021 року з клопотаннями про скасування арешту майна, яке було накладено двома ухвалами слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 від 21 грудня 2020 року та 22 грудня 2020 року, вказував на їх необґрунтованість.

Зі змісту ухвали ухвал слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 від 10 лютого 2021 року вбачається, що у задоволені вищевказаного клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_14 , було відмовлено з мотивів того, що слідчий суддя на підставі наданих йому документів був позбавлений можливості прийти до однозначного висновку, щодо легального походження у ОСОБА_3 вилучених під час обшуку грошових коштів, а також те, що пункт обміну валюти є місцем здійснення підприємницької діяльності саме ФОП ОСОБА_3 .

Звертаючись до слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова з даним клопотання про скасування арешту майна, ОСОБА_3 вказує на відсутність подальшої потреби у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт, що обумовлює межі дослідження слідчим суддею.

У підтвердження своїх доводів ОСОБА_3 надає наступні документи, а саме:

протоколи опитування адвокатом в порядку ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» особи за її згодою, зокрема касира ТОВ «Фінансова компанія «Константа М» ОСОБА_19 від 20 вересня 2021 року, ОСОБА_3 від 21 вересня 2021 року /а.с.20,21/;

рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 вересня 2021 року у цивільних справах № 450/2424/21, 450/2421/21, 450/2408/21, 450/2423/21, 450/2411/21, ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 липня 2021 року та 16 серпня 2021 про відкриття провадження у цивільних справах № 450/2422/21 та 450/2410/21 /а.с.23-49/;

скрін-шот повідомлення з мобільного телефона ОСОБА_3 , я якому останній просить слідчого повідомити його про час і дату коли він може з`явитися у СУ ГУДФС у Львівській області на допит /а.с.50,51/;

боргові розписки ОСОБА_20 від 16 серпня 2020 року про позику ним у ОСОБА_5 26490 доларів США, від 01 червня 2020 року про позику у ОСОБА_6 50000 доларів США, від 01 травня 2020 року про позику у ОСОБА_7 3300000 грн., від 08 серпня 2020 року про позику у ОСОБА_8 400000 доларів США, від 21 травня 2020 року про позику у ОСОБА_9 3000000 грн., від 25 вересня 2020 року про позику у ОСОБА_10 26810 доларів США, від 21 червня 2020 року про позику у ОСОБА_11 98570 доларів США /а.с.52-58/;

податкові декларації платника єдиного податку - ФОП ОСОБА_3 за 2018 рік обсяг доходу за звітний період склав 4354586,71 грн., за 2019 рік обсяг доходу за звітний період склав 2611220,30 грн., за 2020 рік обсяг доходу за звітний період склав 3339149,74 грн., за перше півріччя 2021 року обсяг доходу за звітний період склав 1288928,57 грн. /а.с.59-71/;

довідку ТОВ «Фінансова компанія «Константа М» № 484 від 21 грудня 2020 року про те, що ОСОБА_3 працює у вказаному товаристві на посаді начальника відділення /а.с.72/;

договір оренди нерухомого майна від 01 грудня 2020 року, укладеного між ТОВ «Скриня Плюс» та ФОП ОСОБА_3 про оренду частини нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 5,75 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , будівля корпусу № 217 літ А-4 для здійснення обміну валют, а також, план розташування приміщень та фотознімки вказаного приміщення, з якого вбачається, що орендоване приміщення складається з двох окремих приміщень, а саме: з приміщення на 1-ому поверсі, у якому розташований обмінний пункт валюти та з приміщення між 1-им і 2-им поверхом (надбудови) /а.с.73-82/;

договір суборенди нерухомого майна (частини нежитлового приміщення) від 01 грудня 2020 року, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_3 про оренду частини нежитлового приміщення надбудови між 1-им і 2-им поверхами, загальною площею 5,75 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для здійснення господарської діяльності /а.с.83-90/;

договір суборенди нерухомого майна (частини нежитлового приміщення) від 01 грудня 2020 року, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Фінансова компанія «Константа М». про оренду частини нежитлового приміщення 1-ого поверху, загальною площею 5,75 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення суборендарем відділення фінансової компанії /а.с.91-98/;

договір суборенди нерухомого майна № 17/018 від 01 грудня 2018 року, укладеного між ПП «Бізнес Офіс» та ФОП ОСОБА_3 про суборенду частини нежитлового приміщення другого поверху, загальною площею 27,4 кв.м., що знаходиться в будівлі корпусу № 28, за адресою: АДРЕСА_2 для здійснення суборендарем господарською діяльності /а.с.99-107/;

витяг з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що ОСОБА_3 є фізичною особою підприємцем /а.с.108/.

Слідчий суддя, оцінюючи вищевказані докази, документи та доводи учасників кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Зі змісту обох клопотань прокурорів у кримінальному провадженні про накладення арешту на майно у справах № 462/7976/20, провадження № 1-кс/2057/20 та № 462/7976/20, провадження № 1-кс/2049/20 та долучених до них матеріалів справи вбачається, що стороні обвинувачення на день подачі вказаних клопотань до суду достовірно було відомо, що грошові кошти, які були вилучені 16 грудня 2020 року під час обшуків у приміщеннях по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 належать ОСОБА_3 .

Крім цього, прокурорами у кримінальному провадженні до вищевказаних клопотання про накладення арешту на обґрунтування доводів щодо необхідності накладання арешту на грошові кошти був долучений протокол допиту свідка працівника ГВ КЗЕ УСБУ у Львівській області ОСОБА_21 від 17 грудня 2020 року, який під час допиту зазначив чіткий перелік прізвищ осіб, які можуть бути причетні до діяльності конвертаційного центру.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кембел і Хартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Лабіта проти Італії» від 15 вересня 2001 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» від 16 листопада 2017 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року).

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Матеріали вищевказаних справ № 462/7976/20, провадження № 1-кс/2057/20 та № 462/7976/20, провадження № 1-кс/2049/20 свідчать, що станом на грудень 2020 року у розпорядженні сторони обвинувачення не було ніяких «обґрунтованих підозр» щодо причетності ОСОБА_3 до функціонування конвертаційного центру, а також, до його можливої причетності до вчинення кримінальних правопорушень, розслідування яких здійснюється у кримінальному проваджені № 0000068 від 30 листопада 2020 року.

Жодних нових доказів на підтвердження існування «обґрунтованої підозри» відносно ОСОБА_3 щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, що розслідується у межах кримінального провадження № 0000068 від 30 листопада 2020 року, прокурором під час розгляду клопотання про скасування арешту майна не надано.

Разом з тим, ОСОБА_3 до даного клопотання про скасування арешту майна крім його вищевказаних письмових боргових розписок про позику ним у ОСОБА_5 26490 доларів США, у ОСОБА_6 50000 доларів США, у ОСОБА_7 3300000 грн., у ОСОБА_8 400000 доларів США, у ОСОБА_9 3000000 грн., у ОСОБА_10 26810 доларів США, у ОСОБА_11 98570 доларів США долучив судові рішення та ухвали.

Так, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 вересня 2021 року у цивільній справі № 450/2424/21 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики ухвалено: позов задовольнити; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 заборгованість за договором позики від 08 серпня 2020 року в розмірі 11071720,00 грн.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 вересня 2021 року у цивільній справі № 450/2421/21 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики ухвалено: позов задовольнити; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 заборгованість за договором позики від 11 червня 2020 року в розмірі 3300000,00 грн.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 вересня 2021 року у цивільній справі № 450/2408/21 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики ухвалено: позов задовольнити; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 заборгованість за договором позики від 21 червня 2020 року в розмірі 3000000,00 грн.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 вересня 2021 року у цивільній справі № 450/2423/21 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики ухвалено: позов задовольнити; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 01 червня 2020 року в розмірі 1343500,00 грн.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 вересня 2021 року у цивільній справі № 450/2411/21 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики ухвалено: позов задовольнити; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 16 серпня 2020 року в розмірі 726045,00 грн.

Крім цього, ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 липня 2021 року відкрито провадження у справі 450/2422/21 за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, а також, ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 серпня 2021 року відкрито провадження у справі 450/2410/21 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Виходячи із принципів верховенства права, у слідчого судді відсутні правові підстави для того щоб ставити під сумнів вищевказані судові рішення.

За таких обставин, надані ОСОБА_3 вищевказані судові рішення, договори позики (боргові розписки) та податкові декларації вказують на легальне походження у нього вилучених під час обшуку грошових коштів, а відтак, відомості щодо незаконного походження цих грошових коштів не знайшли свого підтвердження під час проведення досудового розслідування.

Слідчий суддя зазначає, що протягом дев`яти місяців після проведення обшуків у приміщеннях обмінного пункту ТОВ «Фінансова компанія Константа М» та офісу ФОП ОСОБА_3 органом досудового розслідування так і не були допитані в якості свідків ні ОСОБА_3 , ні касир зазначеної фінансової установи ОСОБА_19 , ні інша посадова особа ТОВ «Фінансова компанія Константа М» щодо походження, вилучених грошових коштів.

ОСОБА_3 , ОСОБА_19 , як і будь-яка посадова особа ТОВ «Фінансова компанія Константа М» не є підозрюваними у кримінальному проваджені № 0000068 від 30 листопада 2020 року, а також, не допитувалися у якості свідків у вказаному провадженні.

На особливу увагу заслуговує той факт, що ОСОБА_3 особисто ініціював перед органом досудового розслідування його допит у межах кримінального провадження № 0000068, що підтверджується скрін-шотом повідомлення з мобільного телефона ОСОБА_3 , у якому останній просить слідчого повідомити його про час і дату коли він може з`явитися у СУ ГУДФС у Львівській області на допит. Вказаний мобільний телефон ОСОБА_3 був оглянутий слідчим суддею у судовому засіданні на предмет наявності у ньому вказаного скрін-шота.

Проте, з невідомих слідчому судді причин, допити ОСОБА_3 та ОСОБА_19 , так і не були проведені, хоча органу досудового розслідування було відомо прізвища вказаних осіб, місце їх проживання та роботи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконанні або прийняті в розумні строки.

Дотримання розумних строків кримінального провадження є основоположним завданням оперативного розслідування будь-якого злочину, закріпленим у ст. 2 КПК, що відображає вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини щодо права кожного на справедливии? та публічнии? розгляд и?ого справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до позиції ЄСПЛ, у кримінальних справах «розумний строк», про який йдеться у ч. 1 ст. 6, може починати відлік не тільки з моменту висунення офіційного обвинувачення. Це може відбутися раніше, ніж справа потрапить до суду, зокрема, з дати, коли було почато досудове слідство (рішення ЄСПЛ у справах «Вемхов проти ФРН» від 25 червня 1968 року, «Ноймастер проти Австрії» від 27 червня 1968 року, «Рингейзен проти Австрії» від 16 липня 1971 року).

Слідчий суддя вважає, що нічим необґрунтоване не відібрання органом досудового розслідування протягом дев`яти місяців показань від осіб, які могли б пояснити походження грошових коштів, на які накладено арешт, може свідчити про недотримання розумних строків.

Разом з тим, адвокатом ОСОБА_4 були опитані ОСОБА_3 та ОСОБА_19 , за наслідками чого були складені письмові протоколи опитування особи за її згодою від 20 та 21 вересня 2021 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 95 КПК України сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право отримувати від учасників кримінального провадження та інших осіб за їх згодою пояснення, які не є джерелом доказів, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою.

Одночасно, слідчий суддя в черговий раз наголошує, що як при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, так і при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування. Разом з тим, безумовним є те, що вищевказані протоколи опитування осіб, складені з дотриманням вимог чинного законодавства.

Зі змісту протоколів опитування вищевказаних осіб убачається, що приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , будівля корпусу № 217 літ А-4 складається з двох окремих приміщень, а саме: з приміщення на 1-ому поверсі, у якому розташований обмінний пункт валюти ТОВ «Фінансова компанія «Константа М» та з приміщення між 1-им і 2-им поверхом (надбудови), яке перебуває у користуванні ОСОБА_3 . У приміщенні з позначкою «204» за адресою: АДРЕСА_3 знаходиться офіс ФОП ОСОБА_3 . Жодних обмінних операцій грошових коштів ні у приміщенні надбудови між 1-им і 2-им поверхом, яке розташоване над пунктом обміну валют, ні в офісі ФОП ОСОБА_3 не здійснюється. Під час обшуків, які проводилися 13 грудня 2020 року у присутності ОСОБА_3 грошові кошти вилучалися саме у вказаних приміщеннях, жодних грошових коштів з каси обмінного пункту по АДРЕСА_1 не вилучалося. Гроші були зібрані та позичені ним з метою створення власної фінансової компанії, статутний капітал якої мав становити 200000 грн. ОСОБА_3 зберігав вказані гроші у зазначених приміщеннях.

Зазначені пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_22 повністю узгоджується між собою, та з документами, які долучені до матеріалів клопотання про скасування арешту майна, і ніяким чином не спростовуються прокурором.

Прокурор у кримінальному проваджені та орган досудового розслідування не надали слідчому судді жодного доказу, іншого документу або інформації, які б давали можливість вважати вищевказані твердження власника майна ОСОБА_3 та надані їм документи неспроможними та не брати їх до уваги.

Як вже зазначалося слідчим суддею правовою підставою для накладання арешту на грошові кошти, які були вилучені 16 грудня 2020 під час санкціонованих обшуків слугувало те, що постановою прокурора такі були визнані речовими доказами у кримінальному проваджені № 0000068 від 30 листопада 2020 року.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «"East/West Alliance Limited" проти України» від 23 січня 2014 року (заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошує на тому, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення ЄСПЛ у справі «Прессос компанія Нав`єра А.О. » та інші проти Бельгії»).

Рішенням ЄСПЛ від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) та рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» визначено, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) - «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від такого втручання. Будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У рішеннях ЄСПЛ від 09 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації» (заява № 68443/01) та від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації» (заява № 58254/00), Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Слідчий суддя зазначає, що боротьба з «конвертаційними центрами», зловживаннями у системі відшкодування ПДВ, несплатою податків є одним з першочергових завдань державних органів.

Разом з тим, ЄСПЛ у рішенні від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» (заява № 803/02 § 38,40) зазначав, що на думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань. Відповідно, за таких обставин Суд вважає, що втручання у право власності заявника було непропорційним. Фактично постійні затримки відшкодування і компенсації у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, так само як і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника, порушує "справедливий баланс" між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном. На думку Суду, заявник перебував і продовжує перебувати під надмірним для нього тягарем (див. рішення у справі "Buffalo S. r. L. en liquidation v. Italy", зазначене вище, п.38). Відповідно у справі було і продовжується порушення статті 1 Першого протоколу.

Існуюча практика Європейського суду з прав людини, при вирішенні питання щодо подальшого застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі щодо позбавлення та обмеження права власності упродовж досудового розслідування ґрунтується на призумпції, що ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження із спливом певного часу зменшуються, тому орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявності ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави подальшого втручання у права та свободи.

Разом з тим, на день розгляду клопотання прокурор у кримінальному провадженні та слідчий у судове засідання не з`явилися, жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, до суду не надали, у зв`язку із чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні є обґрунтованими.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що прокурор у кримінальному проваджені зобов`язаний довести необхідність та наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, наявність потреб досудового розслідування у такому арешті майна, актуальність цього питання, оскільки саме він був ініціатором питання про накладення арешту на майно.

Беручи до уваги, що грошові кошти, які були вилучені 16 грудня 2020 року під час санкціонованого обшуку в приміщеннях по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 належать ОСОБА_3 , який у легальний спосіб набув їх, та у законний спосіб зберігав їх у орендованих їм приміщеннях, а також, враховуючи, що у сторони обвинувачення відсутні будь-які докази про причетність ОСОБА_3 до вчинення кримінальних правопорушень, які розслідуються у кримінальному проваджені № 0000068 від 30 листопада 2020 року, слідчий суддя вважає, що на даний час відпади підстави вважати, що вказані грошові кошти відповідають критеріям, зазначеним в ст.98 КПК України, і тому відсутні правові підстави, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, для продовження існування такого заходу кримінального провадження як арешт, а втручання у право власності в даному випадку не здатне забезпечити легітимну мету та бути виправданим і достатнім заходом забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, ОСОБА_3 повністю доведені слідчому судді, як факт легального походження належних йому грошових коштів, вилучених 16 грудня 2020 року в приміщеннях по АДРЕСА_7 так і обставини, які вказують на відсутність подальшої потреби у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт.

Висновки.

Враховуючи наведене, підстав вважати, що існує правова підстава для арешту грошових коштів ОСОБА_3 взагалі спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як сторона обвинувачення не представила слідчому судді будь-яких доказів, документів або інформації для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_3 належними йому грошовими коштами, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, яке, враховуючі боргові зобов`язання ОСОБА_3 та судові рішення про стягнення з нього заборгованості за договорами позики, може стати надмірним тягарем для нього та призвести до незворотних негативних наслідків.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 174 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт на майно, який був накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 21 грудня 2020 року у справі № 462/7976/20, провадження № 1-кс/2057/20, а саме: грошові кошти в сумі 200 доларів США, 600 доларів США (упаковано в пакет № 1); грошові кошти, а саме: 38395 фунтів англійських, 30800 гривень України; 1314800 російських рублів, 317700 польських злотих, 1109600 чешських крон, 350 молдовских лей, 3280 ізраїльських шекелів, 2290 швейцарських франків, 850 канадських доларів, 40090 шведських крон, 1235000 гривень України, 250000 доларів США (упаковано в пакет № 4); грошові кошти, а саме: 137375 доларів США, 4370000 гривень, 89930 Євро (упаковано в пакет №5).

Скасувати арешт на майно, який був накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 22 грудня 2020 року № 462/7976/20, провадження № 1-кс/2049/20, а саме: на грошові кошти в сумі 400000 (чотириста тисяч гривень) різними номіналами, які поміщені в поліетиленовий пакет сірого кольору; грошові кошти в сумі 31824 дол.США, 120 фунтів стерлінгів, 406 гривень та 610 Євро,- поміщені в поліетиленовий пакет білого кольору з візерунком «вишиванка»; грошові кошти в сумі 195 000 (сто дев`яносто п`ять тисяч) дол.США, поміщені в поліетиленовий пакет сірого кольору.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя:

Оригінал ухвали.