Березівський районний суд Одеської області
21.10.2021
Справа № 494/931/21
Провадження № 1-кп/494/201/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.10.2021 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березівці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000164 від 18.04.2017 року про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Березівка, Одеської області, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, працюючого директором «Раухівське житлово-експлуатаційне підприємство», раніше не судимого в силу ст. 87 КК України,

- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 18.04.2017, приблизно о 14:45 год., керував технічно справним автомобілем «Volkswagen Sharan» реєстраційний номер (РL) НОМЕР_1 (реєстрація республіки Польща), і здійснював рух по вул. Пушкінська, з боку пров. Гагаріна в напрямку вул. Єврейської, в м. Березівка Одеської області.

Будучи неуважним, ОСОБА_4 , рух керованого автомобіля постійно не контролював, обрав швидкість руху керованого автомобіля, без урахування дорожньої обстановки, яка не забезпечує безпеку, і не дає можливість постійно контролювати рух автомобіля, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував та своєчасно не відреагував на її зміну, чим порушив вимоги п.1.5, п/п б) п. 2.3. «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001), що зобов`язують водія:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

п/п б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».

Діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, маючи об`єктивну і реальну можливість недопущення події дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_4 , здійснюючи рух на горизонтальній рівній ділянці проїзної частини автодороги, поміж будівлями № 84 та № 86 розташованими по вул. Пушкінська у м. Березівка, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, а навпаки, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, не обрав безпечну швидкість руху, допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини ліворуч, де скоїв наїзд на бетонну опору лінії електропередач №35. чим порушив вимоги п. 12.1. вказаних Правил, якими передбачено:

п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Під час вказаної події ДТП пасажир вказаного автомобіля «Volkswagen Sharan» ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, від яких 28.04.2017 року настала його смерть в реанімаційному відділенні КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР, а пасажиру ОСОБА_7 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, з якими він перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах Одеської області.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_6 отримав наступні тілесні ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму у вигляді забійної рани, садна голови, крововиливи в м`які тканини голови, переломи склепіння та основи черепа, крововиливи під м`які мозкові оболонки та у шлуночки мозку, забій головного мозку; крововиливи під плевру воріт легень; закритий перелом лівої стегнової кістки, садна нижніх кінцівок.

Смерть ОСОБА_6 перебуває в причинному зв`язку з відкритою черепно-мозковою травмою, утвореною при дорожньо-транспортній пригоді у вигляді переломів склепіння та основи кісток черепа, забою головного мозку, крововиливів під м`які мозкові оболонки та шлуночки головного мозку, безпосередньою причиною смерті є набряк головного мозку.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_7 отримав наступні тілесні ушкодження: відкриті скалкові переломи обох кісток (великогомілкової та малогомілкової) правої гомілки в нижній третині, рвані рани правої гомілки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Допущені водієм ОСОБА_4 порушення вимог п. 1.5., п/п б) п. 2.3., 12.1. «Правил дорожнього руху» України знаходяться в прямому причинно - наслідковому зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого, а також спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, а також, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. Ствердив, що 18.04.2017 року керував автомобілем «Volkswagen Sharan», їхав з Одеси, до нього підсіли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , під час проїзду по вул. Пушкінський з боку пров. Гагаріна в напрямку вул. Єврейської в м. Березівка, їхав зі швидкість 40 км/год та допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини ліворуч, а в подальшому вчинив наїзд на бетонну опору електропередач. Перед виїздом почував себе добре, ліків не вживав, спиртних напоїв також не вживав, таких не вживає з 2010 року, після удару його викинуло з машини разом з ОСОБА_7 , а потерпілий ОСОБА_6 залишився у машині. Ніхто з присутніх не був пристібнутий пасками безпеки. Обвинувачений пояснив, що втратив свідомість перед з`їздом з дороги, причиною скоріш за все було те, що вікна в машині були закриті та не було свіжого повітря, стверджує, що слід було зупинитись та вийти з машини, щоб подихати свіжим повітрям, однак він цього не зробив. Після ДТП обвинувачений в судовому засіданні зазначив, що сказав, щоб викликали швидку допомогу, підтримував голову потерпілого ОСОБА_6 , більше нічим на місці події не зміг допомогти потерпілим, оскільки сам отримав численні переломи. В подальшому обвинувачений зазначив, що всіх потерпілих внаслідок ДТП відвезли до реанімації, а потім в обласну лікарню. Потерпілий ОСОБА_6 після ДТП ще прожив декілька днів, а потім помер, сам обвинувачений зазначив, що на похоронах останнього не був, так як знаходився на лікуванні в стаціонарі. ОСОБА_4 зазначає, що щиро шкодує за вчинене, розкаюється, неодноразово просив вибачення у потерпілих, відшкодував шкоду потерпілому ОСОБА_5 , на скільки зміг. Стосовно відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_7 , то заначив, що останній відмовився від відшкодування шкоди, так як перебував на лікуванні у військовому госпіталі і будь-яких витрат у зв`язку з цим не поніс. Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що пропонував відшкодувати йому шкоду, однак останній відмовився. Щиро шкодує за спричинену шкоду потерпілому ОСОБА_7 .

Потерпілий ОСОБА_5 ствердив, що під`їхав після ДТП на місце події, допоміг витягти батька з машини та доправити в реанімацію, батько в обласній лікарні прожив ще 11 днів та помер. На місці ДТП обвинувачений не перебував у станій алкогольного сп`яніння. ОСОБА_4 вибачився перед ним і родиною, відшкодував заподіяну шкоду, претензії до нього відсутні, просить не призначати покарання, пов`язане із позбавленням волі. Також потерпілий зазначив, що пробачив обвинуваченого.
Інший потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання 21.10.2021 року повторно на з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд кримінального провадження, що вбачається з витягу з журналу телефонограм Березівського районного суду Одеської області за №187. Згідно запиту суду було встановлено, що ОСОБА_7 призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_2 , командиру такої було скеровано повістку для вручення ОСОБА_7 про виклик до суду та забезпечення його явки, однак останній в засідання не з`явився. Разом з тим, потерпілий ОСОБА_7 подав 20.10.2021 року до Березівського районного суду Одеської області клопотання, в якому зазначив, що йому відомо про розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , однак він знаходиться у зоні виконання бойового завдання і не може прибути в судове засідання 21.10.2021 року, просить розглянути справу без його присутності. При цьому, повідомив суд, що жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 немає, просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
З огляду на те, що ОСОБА_4 свою вину у вчиненні даного злочину визнав, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину, надав показання, в яких повністю підтвердив порушення ним правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого та тілесні ушкодження іншому потерпілому, інші докази не досліджувалися, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину є повністю доведеною, а тому він повинен за такі дії нести кримінальну відповідальність та підлягає покаранню.
Відтак, дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, так як він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст.50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами від 12 червня 2009 року, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення.
Загальні засади призначення покарання визначені ст.65 КК України.
Даною нормою закону визначено, що суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, доведення якого встановлено судом, карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Таким чином при призначенні обвинуваченому покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином проти безпеки руху та експлуатації транспорту з необережності, його наслідки - загибель потерпілого та тяжкі тілесні ушкодження для іншого потерпілого; дані про особу винного, який в силу ст.87 КК України не судимий; під наглядом в наркологічному диспансері не перебуває; має виключно позитивну характеристику за місцем проживання; пом`якшуючу вину обставину, передбачену ст. 66 КК України: щире каяття, що знайшла своє підтвердження під час судового провадження; відсутність, як зазначено органом досудового розслідування в обвинувальному акті, обтяжуючих вину обставин, передбачених ст. 67 КК України; відсутність матеріальних і моральних претензій зі сторони потерпілих та відшкодування такої шкоди. Також суд враховує ту обставину, що потерпілі просять суд призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 не пов`язане з позбавленням волі.
За сукупності вище наведених обставин, ураховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції інкримінованої статті у виді позбавлення волі на строк 5 років, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Саме такий вид та розмір покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових кримінальних правопорушень.
Разом з тим, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням за ч.1 ст.75 КК України у відповідній редакції.
Обвинувачений, за наданими суду даними, офіційно працює, раніше судимий, однак судимість погашена у встановленому законом порядку, має міцні соціальні зв`язки, у віці 53 років учинив злочин з необережною формою вини, після вчиненого залишився на місці події, висловив щирий жаль з приводу скоєного і осуд своєї поведінки, за місцем проживання характеризується позитивно, відшкодував потерпілому ОСОБА_5 шкоду у повному обсязі, іншому потерпілому ОСОБА_7 пропонував відшкодування, однак останній відмовився, будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого у потерпілих немає.
Наведене у своїй сукупності безумовно свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку. Тому обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши іспитовий строк три роки, з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.
Також при призначенні покарання особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, суд повинен віднайти розумний баланс між обов`язком держави забезпечити правопорядок, інтересами потерпілих щодо міри покарання та правом обвинуваченого на справедливе покарання.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
За змістом п.20,21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначені покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, думку потерпілих, суд вважає за можливе не призначати обвинуваченому ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, при цьому враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, дані про особу винного, який офіційно працює, має позитивну характеристику, вчинив злочин з необережною формою вини, вчинив кримінальне правопорушення, не перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, відшкодував потерпілим шкоду в повному обсязі, примирився з ними, відсутність претензій матеріального чи морального характеру з боку потерпілих до обвинуваченого.
Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст. 368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Так, ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 20.04.2017 накладено арешт на тимчасово вилучене майно автомобіль «Volkswagen Sharan» реєстраційний номер (РL) НОМЕР_1 , який постановою слідчого від 18.04.2017 визнаний речовим доказом. Відтак, накладений арешт слід скасувати, а транспортний засіб повернути ОСОБА_4 .
Речові докази, подушки безпеки з автомобіля «Volkswagen Sharan» реєстраційний номер (РL) НОМЕР_1 , які постановою слідчого від 05.05.2017 визнані речовими доказами повернути ОСОБА_4 .
Процесуальні витрати по справі на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу, комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної експертизи та автотехнічної експертизи в загальному розмірі 8495,04 гривень слід стягнути з обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк три роки, та згідно із ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи.
Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 20.04.2021., на автомобіль «Volkswagen Sharan» реєстраційний номер (РL) НОМЕР_1 .
Речовий доказ: автомобіль марки «Volkswagen Sharan» реєстраційний номер (РL) НОМЕР_1 , який переданий на зберігання Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області повернути ОСОБА_4 .
Подушки безпеки з автомобіля марки «Volkswagen Sharan» реєстраційний номер (РL) НОМЕР_1 , які визнані речовими доказами та передані на зберігання до камери схову Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області повернути ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 8495 гривень 04 копійки процесуальних витрат за проведення експертиз.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1