Провадження № 11-кп/4820/657/21
Категорія : ухвала Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 серпня 2021 року м. Хмельницький
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2020 року за № 0000482 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 серпня 2021 року, -
в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою, продовжено обвинуваченому
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сковородки, Старокостянтинівського району, Хмельницької області, українцю, громадянину України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканцю АДРЕСА_2 , непрацюючому, неодруженому, який має на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимому,
запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 13.10.2021 року включно.
Продовжуючи ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, встановленим судом.
Непогоджуючись з ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.08.2021 року скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вважає, що докази, які б підтверджували обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України - відсутні.

На думку захисника, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема переховування від суду; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - жодним чином не підтверджені.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, на утриманні неповнолітню дитину, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується, що свідчить про можливість обрання щодо нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Вказує, що суд першої інстанції в своїй ухвалі не обґрунтував можливість застосування щодо ОСОБА_7 іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення такої, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 п. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Виходячи з вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.
Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Як вбачається із матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 184 КПК України. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на наявність визначених ст. 177 КПК України ризиків, а саме: спроб переховування ОСОБА_7 від суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі; незаконного впливу на свідків, з метою зміни їх показань; вчинення іншого кримінального правопорушення, зважаючи на те, що обвинувачений раніше судимий.
Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись суддею. При цьому був опитаний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.
При вирішенні ж питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суд першої інстанції врахував, що підстави, які були враховані при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінились, продовжують існувати ризики того, що він зможе продовжити злочинну діяльність, ухилятись від суду.
Тому, суд прийшов до правильного висновку про те, що ризики: переховування від суду; вчинення іншого кримінального правопорушення, продовжують існувати та не зменшились.
Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор довів, що застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено.
Твердження захисника обвинуваченого про те, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, апеляційний суд не бере до уваги, з огляду на наступне.
Так, при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу, суд першої інстанції повинен з`ясувати лише чи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання особі запобіжного заходу не зменшились, чи з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції з`ясував вищевказані обставини та встановив, що підстави, які були враховані під час обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінились, продовжують існувати ризики переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Тому, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.
Оцінка ж наявним у справі доказам є завданням наступних стадій судового розгляду та буде надана судом під час розгляду справи по суті та винесення остаточного рішення.
Посилання захисника на те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування від суду; вчинення іншого кримінального правопорушення - жодним чином не підтверджені, апеляційний суд до уваги не приймає.
Так, наявність вищезазначених ризиків, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в апеляційному суді.
Окрім того, апеляційний суд не бере до уваги посилання захисника обвинуваченого на наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання, роботи, на утриманні неповнолітньої дитини та позитивної характеристики, оскільки вказані обставини самі по собі не можуть бути підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Суд першої інстанції, врахувавши всі ризики та обставини, визначені ст. 178 КПК України в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку, що лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з чим погоджується апеляційний суд.

Твердження захисника про те, що суд першої інстанції в своїй ухвалі не обґрунтував можливість застосування щодо ОСОБА_7 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, є безпідставним, з огляду на те, що як вбачається з ухвали, суд першої інстанції прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.
Отже, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження останньому запобіжного заходу є виправданою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 серпня 2021 року про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 13 жовтня 2021 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуюча: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4