ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2734/21 Номер провадження 11-кп/814/1216/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 ,

представника установи

виконання покарань ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15.09.2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою суду, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Слобода, Буринського району, Сумської області, українки, громадянки України, освіта середня, мешканки АДРЕСА_1 , раніше судимої:

1) 14.07.1999 року Буринським райсудом Сумської обл.за ст.140ч2 КК України до 1 року позбавлення волі з конфіскацією частини майна. Звільнена 08.10.1999 року на підставі ст.3 Закону України Про амністіювід 16.07.1999 року;

2) 30.10.2000 року Буринським райсудом Сумської обл.за ст.140ч3,44 КК України до 2р.позбавлення волі з конфіскацією частини майна.Звільнена 30.10.2002 року за відбуттям строку покарання;

3) 07.10.2003 року Буринським райсудом Сумської області за ст.395 КК України до 1 міс. арешту.Звільнена 07.11.2003 року за відбуттям строку покарання;

4) 02.12.2004 року Буринським райсудом Сумської обл. за ст.185ч2,96 КК України до 2 років позбавлення волі.Звільнена 02.12.2006 року за відбуттям строку покарання;

5) 23.08.2007 року Буринським райсудом Сумської області за ст.395 КК України до 4 міс. арешту.Звільнена 21.12.2007 року за відбуттям строку покарання;

6) 20.05.2009 року Буринським райсудом Сумської області за ст.395 КК України до 4 міс. арешту.Звільнена 18.09.2009 року за відбуттям строку покарання;

7) 25.02.2010 року Буринським райсудом Сумської області за ст.185ч3,185ч2,70 КК України до 3 років позбавлення волі;

8) 29.08.2012 року Буринським райсудом Сумської області за ст. 309 ч. 1,71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

9) 30.11.2012 року Буринським райсудом Сумської області за ст. 185 ч. 2, ст. 395, ст. 70 ч. 4 КК України до 1 року 8 місяців позбавлення волі;

10) 12.08.2014 року Буринським райсудом Сумської області за ст. 185 ч. 2, ст. 395, ст. 70 ч. 4 КК України до 1 року позбавлення волі;

11) 29.12.2014 року Білопільським районним судом Сумської області за ст. 115 ч. 1, ст. 70 ч. 4 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі;

12) 21.07.2015 року Буринським районним судом Сумської області за ст. 185 ч. 2, ст. 70 ч. 4 КК України до 9 років позбавлення волі;

по даній справі засуджена 08.09.2015 року Буринським районним судом Сумської області за ст. 307 ч. 2, ст. 70 ч. 4 КК України до 9 років 1 місяця позбавлення волі. 23.06.2020 Полтавським районним судом Полтавської області зараховано у строк покарання згідно ч.5 ст.72 КК України з 08.08.2014 по 29.01.2015 та з 21.04.2015 по 09.10.2015 включно один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про застосування щодо неї умовно-дострокового звільнення від призначеного покарання.

Мотивуючи своє рішення, суд врахував особу засудженої, відомості щодо її посередньої поведінки, та виходячи з того, що єдиною та достатньою підставною умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарань є виправлення засудженого, що повинно підтверджуватися його сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчання у процесі відбування покарання та вважає, що засуджена своєю посередньою поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, засуджена звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Зазначає, що за час відбування покарання навчалася і отримала посвідчення про навчання за спеціальністю «маляр-штукатур», «кухар» та «швачка».

Вказує на відсутність стягнень та наявність заохочень, отриманих на виробничому підприємстві, відсутність конфліктів із засудженими та адміністрацією установи.

Також зазначає про те, що її попередні судимості не мають впливу на її теперішнє відбування покарання, під час якого засуджена намагається довести, що стала на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді, засуджену на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, думку представника установи, перевіривши матеріали провадження та особової справи засудженої, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці і навчання довів своє виправлення.

Статтею 6 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції всебічно та об`єктивно дослідив дані про особу засудженої, надав їм належну оцінку в сукупності як таким, які повно та всебічно характеризують особу ОСОБА_7 .

По даній справі ОСОБА_7 засуджена 08.09.2015 року Буринським районним судом Сумської області за ст. 307 ч. 2, ст. 70 ч. 4 КК України до 9 років 1 місяця позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 08.08.2014, кінець строку відбування покарання 28.09.2022.
Так, відповідно до матеріалів особової справи ОСОБА_7 перебувала в слідчому ізоляторі м.Суми з 14.08.2014, де характеризувалась посередньо, стягнень та заохочень не мала, до роботи не залучалась.
З 20.03.2015 відбуває покарання в ДУ «Надержинщинська виправна колонія (№65)», має три заохочення у виді подяк за виконання покладених обов`язків, додержання правил поведінки, правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, не має стягнень, працевлаштована на підприємстві установи в швейній бригаді №31 робітником по виконанню ручних робіт, виконує роботи з благоустрою, залучена до участі у секції самодіяльної організації та програми диференційованого виховного впливу, заняття з якої відвідує не завжди.
Відповідно до характеристики від 01.03.2019 ОСОБА_7 за час відбування покарання не стає на шлях виправлення і не заслуговує на зміну умов тримання у виді переведення до дільниці соціальної реабілітації, тому що станом на 01.03.2019 представники адміністрації не мають впевненості в її правослухняній поведінці в умовах обмеженої ізоляції.
Не стала на шлях виправлення засуджена і згідно з характеристиками від 14.07.2020, не досягла необхідного ступеня виправлення для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, потребує контролю з боку представників адміністрації та у представників установи не має впевненості у її готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.
При цьому, колегія суддів враховує, що заохочення, отримані засудженою за поведінку, яка відповідно до ст.9 КВК України є її обов`язком, та не являється достатнім доказом виправлення засудженої.
З огляду на вказані характеризуючі дані, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про недосягення засудженою необхідного ступеня виправлення.

Доводи апеляційної скарги засудженої про проходження навчань, наявність заохочень та відсутність стягнень і конфліктів із засудженими та адміністрацією установи, а також про неможливість попередніх судимостей вплинути та поведінку та ставлення до праці засудженої під час відбування покарання за вироком Буринського районного суду Сумської області від 08.09.2015 року, колегією суддів враховуються, однак хоча і вказують на позитивні зміни у її поведінці, однак є недостатніми для висновку про її остаточне виправлення та не можуть слугувати доказом того, що засуджена твердо стала на шлях виправлення та заслуговує на застосування щодо неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що засуджена ОСОБА_7 в повній мірі не довела свого виправлення.
Таким чином, колегія судді не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 .
Керуючись ст.ст.405, 407, 539 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15.09.2021 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4