Справа №168/475/17
Номер провадження 1-кп/162/1/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду в смт.Любешів кримінальне провадження №0000125 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Комарове Ратнівського району Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, учня Старовижівського професійного ліцею, неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України, -

встановив:
Обвинувачений неповнолітній ОСОБА_5 23 травня 2017 року, близько 18 години 20 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з неповнолітньою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження та обвинувальний вирок щодо якої набрав законної сили, з метою відкритого викрадення чужого майна, перебуваючи на другому поверсі гуртожитку Старовижівського професійного ліцею, що в АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу через відчинені двері, зайшовши до кімнати №2, де проживав неповнолітній ОСОБА_4 , застосовуючи до неповнолітнього ОСОБА_4 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, умисно наніс йому один удар кулаком в ділянку голови, завдавши фізичний біль, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень, внаслідок чого останній впав на ліжко. Після цього, неповнолітня особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження та обвинувальний вирок щодо якої набрав законної сили, керуючись корисливим мотивом, не приховуючи свого наміру протиправно заволодіти майном, у присутності неповнолітнього ОСОБА_4 , з дерев`яної тумбочки відкрито для сторонніх осіб, ігноруючи волю потерпілого викрав із гаманця останнього гроші в сумі 1 гривня 75 копійок. Під час вказаних протиправних дій обвинувачений ОСОБА_5 знаходився біля потерпілого ОСОБА_4 задля забезпечення безперешкодної можливості відкритого викрадення майна, з метою попередження можливої появи сторонніх осіб, спостерігав за навколишньою обстановкою.

Таким чином, потерпілому ОСОБА_4 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 1 гривня 75 копійок.

Вказані вище умисні, протиправні дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю.
Під час судового провадження, за ініціативи обвинуваченого ОСОБА_5 , між прокурором Ратнівського відділу Ковельської окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , в присутності законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , 15 листопада 2021 року укладена угода про визнання винуватості. Згідно з угодою ОСОБА_5 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
В угоді про визнання винуватості від 15 листопада 2021 року сторони погодили, що відповідно до статті 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та вчинення злочину неповнолітнім.
Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 є вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання за ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив дану угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Обвинувачений ОСОБА_5 , його законний представник ОСОБА_6 та захисник - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні також, кожен окремо, просили укладену з прокурором угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджену в ній міру покарання.
В судовому засіданні потерпілий у кримінальному провадженні ОСОБА_4 вказав, що примирився з обвинуваченим у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 .. Претензій матеріального та морального характеру до нього не має. Не заперечує щодо затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 15 листопада 2021 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_3 ..

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнав себе винуватим, згідно зі ст.12 КК України, є тяжким злочином.
Згідно наявної при матеріалах кримінальної справи письмової згоди потерпілого у даному кримінальному провадженні на укладення угоди про визнання винуватості, ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ч.4 ст.469 КПК України, надав свою письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 , за умов визначених прокурором. Вказав, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди не має.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Потерпілий не заперечує щодо укладення даної угоди.
Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.
Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України.
Оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
Щодо можливості застосування статті 69 КК України суд констатує наступне.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

З урахуванням статті 66 КК України, обставинами, які пом`якшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 є щире каяття останнього у вчиненому ним злочині, який було вчинено неповнолітнім, добровільне відшкодування завданих ним збитків, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, по місцю проживання характеризується позитивно.

Зважаючи на ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 кримінального правопорушення та сукупність пом`якшуючих обставин, які істотно знижують суспільну небезпеку та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, з врахуванням принципу індивідуалізації покарання, суд вважає можливим призначити обвинуваченому обумовлене в угоді покарання більш м`яке, ніж передбачено санкцією частини 2 статті 186 Кримінального кодексу України.

За таких обставин є доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними протиправними діями, що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.186 КК України, за якою належить призначити обвинуваченому узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання, із застосуванням статтей 69 та 99 КК України, у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Цивільний позов не заявлявся.
Судові витрати по справі відсутні.

Речові докази - відсутні.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 472, 475 КПК України, суд, -
ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 15 листопада 2021 року між прокурором у кримінальному провадженні начальником Ратнівського відділу Ковельської окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000125 від 23 травня 2017 року.
ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 15 листопада 2021 року покарання, із застосуванням статтей 69 та 99 Кримінального кодексу України, у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Любешівський районний суд.
Вирок суду першої інстанції якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Головуючий: ОСОБА_1