Справа № 716/885/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 м.Заставна

Слідчий суддя Заставнівського районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу скаргу ОСОБА_2 подану адвокатом ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора в порядку ст.ст.303-307 КПК України,

В С Т А Н О В И В :

Скаржник адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в інтересах свого підзахисного ОСОБА_2 із скаргою на бездіяльність прокурора в порядку ст.ст.303-307 КПК України щодо зобов`язання процесуального прокурора в кримінальному провадженні виконати вимоги передбачені ст.ст.285-287 КПК України.

Свої вимоги мотивує тим, що 15.04.2013 внесено відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення за №0000007. Процесуальний нагляд на даний час здійснюється прокурорами Чернівецької окружної прокуратури, а досудове розслідування проводиться слідчими СВ №1 (м.Заставна) СВ ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області.

Згідно фабули кримінального провадження, ОСОБА_2 підозрюється в тому, що перебуваючи на посаді начальника філії «Заставнівський райавтодор» ДП «Чернівецький облавтодор» в період з 08 серпня 2010 по 01 серпня 2011 року вчиняв незаконне та безоплатне обернення майна філії в свою користь та користь третіх осіб, скоївши таким чином кримінальне правопорушення, за яке ч.3 ст.191 КК України передбачена кримінальна відповідальність. Згідно із санкцією даної статті за скоєння даного злочину максимально передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до восьми років. Відповідно до класифікації кримінальних правопорушень визначеною ст.12 КК України, кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.191 КК України є тяжким злочином. У відповідності до п.4 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Згідно з матеріалами кримінального провадження №0000007, останнє правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_2 скоєне 01 серпня 2011 року. Таким чином, з моменту скоєння даного правопорушення минуло десять років та два з половиною місяці.

Від досудового розслідування або суду ОСОБА_2 не ухилявся оскільки жодного разу не викликався органом досудового розслідування чи судом. Нових злочинів він також не вчиняв.

Таким чином, з вересня 2021 року у прокурора в кримінальному провадженні №0000007 виник обов`язок вжити заходів передбачених ст.285-287 КПК України, роз`яснити ОСОБА_2 , якого він вважає підозрюваним, право на звільнення від кримінальної відповідальності та надіслати до суду клопотання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав свою скаргу повністю з мотивів викладених в ній. Вважає, що в межах даного кримінального провадження закінчився строк притягнення підозрюваного ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, а тому прокурор зобов`язаний роз`яснити підозрюваному право на закриття кримінального провадження. Також зазначив, що на думку захисту даний процесуальний строк не переривався, оскільки підозрюваний не переховувався від органу досудового розслідування.

Підозрюваний ОСОБА_2 , який приймав участь в розгляді скарги в дистанційному режимі, підтримав її зміст. Вважає, що на даний момент виникли підстави ,які спонукають прокурора роз`яснити йому його право на закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

В судове засіданні від виконувача обов`язків начальника Заставнівського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення зі змісту яких вбачається, що у органу прокуратури наявні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_2 ухиляється від органів досудового розслідування, а тому наразі відсутні підстави для роз`яснення йому порядку звільнення від кримінальної відповідальності. Також просив проводити розгляд скарги відповідно до вимог ст.306 КПК України без участі прокурора.

Вислухавши пояснення скаржника адвоката ОСОБА_3 , пояснення підозрюваного ОСОБА_2 , вивчивши матеріали скарги та додані до неї документи, частково дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Встановлено, що 15.04.2013 до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за №0000007 відносно підозрюваного ОСОБА_2 за ст.191 ч.3 КК України. Процесуальний нагляд в даному кримінальному провадженні на даний час здійснюється прокурорами Чернівецької окружної прокуратури, а досудове розслідування проводиться слідчими СВ №1 (м.Заставна) СВ ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області. Сторона захисту вважає, що на даний час закінчились строки притягнення підозрюваного ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності.

З урахуванням вимог ст.12 КК України, злочин відповідальність за вчинення якого передбачена ст.191 ч.3 КК України, відносить до виду тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ст.ст.44, 49 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом. Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема, десять років - у разі вчинення тяжкого злочину. Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно вимог ст.285, 286 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення. Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Встановивши на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та отримавши згоду підозрюваного на таке звільнення, прокурор складає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та без проведення досудового розслідування у повному обсязі надсилає його до суду.

Відповідно до вимог Пленуму Верховного Суду України викладених в Постанові від 23.12.2005 р. № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», «при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) ... повинен переконатися …, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні...».

Однак Верховний Суд сформував іншу практику в цьому питанні. Так, у Постанові від 26.03.2020 р. у справі № 730/67/16-к Верховний Суд зазначив, що «визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину».

Більше того, у Постанові у справі № 455/229/17 від 11.11.2020 р. Верховний Суд навіть зазначив, що дотримання умов, передбачених ст. 49 ККУ, є безумовною й обов`язковою для суду підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності, навіть якщо особа свою вину не визнає: «Більше того, твердження апеляційного суду про неможливість застосувати звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності через те, що обвинувачена не визнала своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення також не ґрунтується на вимогах закону.

Дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК України є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України».

Таким чином, Верховний Суд допускає, що особа може не визнавати себе винною для цілей звільнення від відповідальності. Оскільки кримінального переслідування особи у випадку звільнення все одно не буде.

Разом з тим, необхідно враховувати загальні положення ККУ та КПК України, які передбачають, що звільнити від кримінальної відповідальності з цієї підстави можливо лише особу, яка вчинила злочин, тобто є винною.

КПК України прямо не передбачено обов`язку суду при закритті провадження встановлювати вину особи, однак це випливає із самої суті інституту звільнення особи від кримінальної відповідальності: звільняється лише особа, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Частиною 3 ст. 285, ч. 2 ст. 286, п. 8 ч. 1 ст. 287 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний з`ясувати лише, чи не заперечує підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. Однак законодавство не зобов`язує суд і роз`яснювати наслідки такого закриття, зокрема, що особа вважатиметься винною у вчиненні кримінального правопорушення, від кримінальної відповідальності за яке її звільняють, незалежно від того, визнає вона свою вину чи ні.

При цьому, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, то закриття не допускається, а кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, тобто досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку (ч. 8 ст. 284, ч. 3 ст. 285 КПК України). По суті ж, заперечуючи визнання своєї вини, особа заперечує закриття провадження з цієї підстави.

Надаючи аналіз чинному законодавству, що регламентує підстави та порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, слідчий суддя зазначає також таке. Статтею 285 ч.2 КПК України дійсно передбачено імперативний обов`язок роз`яснити право підозрюваному, обвинуваченому на таке звільнення від кримінальної відповідальності. Однак, дана правова норма не містить вказівки на те, хто саме зі сторін кримінального провадження (ст.3 ч.1 п.19 КПК України) зобов`язаний це зробити.

Крім того, в своїх письмових поясненнях прокурор зазначає, що на його думку підозрюваний ОСОБА_2 переховувався від органу досудового розслідування, а тому має місце зупинення перебігу давності.

Відповідно до вимог ст.36 ч.ч.1, 2 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, зокрема, приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; звертатися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Слідчий суддя не може давати оцінку обґрунтованості чи доведеності факту перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, оскільки дана обставина виходить за межі компетенції діяльності інституту слідчого судді за своєю правовою природою. Вирішення даного питання належить виключно до компетенції суду. При чому воно може бути предметом розгляду на будь-якій стадії судового провадження та в будь-якій інстанції суду.

В тому випадку, якщо слідчий суддя зобов`яже прокурора роз`яснити право на звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінчення строку притягнення особи до кримінальної відповідальності, то таким чином фактично підтвердить сплив такого строку, що суперечитиме вимогам процесуального законодавства.

В даному конкретному випадку, вбачається за можливе, звернення стороною захисту (адвокат ОСОБА_3 або ж підозрюваний ОСОБА_2 ) до процесуального прокурора або органу досудового розслідування з метою з`ясування можливості закриття кримінального провадження з вищевказаних підстав.

Ініціювання розгляду такого роду клопотання стороною захисту законом не забороняється.

На підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що підстав для задоволення скарги не має, оскільки остання об`єктивно не підтверджена, а тому в її задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. 303-309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні скарги скарги ОСОБА_2 подану адвокатом ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора в порядку ст.ст.303-307 КПК України щодо зобов`язання процесуального прокурора в кримінальному провадженні виконати вимоги передбачені ст.ст.285-287 КПК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ярослав СТРІЛЕЦЬ