ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2048/21 Справа № 203/4662/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №0000892 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2021 року про продовження строків запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпрі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2021 року задоволено клопотання прокурора, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 продовжено на строк 60 днів, тобто до 22 серпня 2021 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, судове дослідження доказів по справі не завершене, а отже перебуваючи на волі обвинувачений зможе перешкодити встановленню істини у справі, вплинути на свідків, переховуватися від слідства і суду із метою уникнення відповідальності. Також, судом враховано підстави, за яких обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і які наразі не втратили своєї актуальності, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , а суму застави залишити без змін.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, встановивши мінімальний розмір застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних громадян.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що суд першої інстанції не врахував належним чином критичне погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 , у якого виявлено загострення хронічних хвороб, які потребують лікування у високоспеціалізованих закладах МОЗ. Також ОСОБА_7 перебуває в групі ризику в разі захворювання на коронавірус.
Також захисник зазначає, що оскаржена ухвала винесена за участю прокурора, який підлягає відводу через несумісність, у зв`язку з наявністю у прокурора свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Також підлягає відводу головуючий по справі суддя ОСОБА_1 .
Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та зазначає, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не може бути безумовною підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На думку захисника, твердження прокурора та висновки суду про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів є необґрунтованими.
Крім того, ОСОБА_7 має постійне місце проживання на території міста Дніпро, проїзних документів не придбав, з місця реєстрації не знімався, відповідно підстав вважати, що він буде переховуватись від суду немає. Також, відсутні відомості, що ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, заяв та повідомлень у правоохоронних органів, які б свідчили про готування ним нового злочину немає, а також відсутні відомості вважати, що ОСОБА_7 незаконно буде впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного. Суд не врахував відомості про особу ОСОБА_7 , зокрема наявність у нього міцних соціальних зв`язків, тривалий час перебування під домашнім арештом та без запобіжного заходу в інших кримінальних провадженнях, де він підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів і належно виконує свої процесуальні обов`язки.
Також, визначений розмір застави є очевидно не співмірним з майновим станом та репутацією ОСОБА_7 і є приховано безальтернативним запобіжним заходом. Разом з тим, перебуваючи в умовах слідчого ізолятора обвинувачений не може отримувати належну медичну допомогу.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу і з підстав, зазначених у ній просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Частиною 5 статті 199 КПК Ураїни, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 були дотримані в повній мірі.
При цьому, суд дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування такого запобіжного заходу та дійшов до обґрунтованого висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Так, апеляційним судом встановлено, що в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження № 0000892 від 01.11.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Разом з цим, як встановлено апеляційним судом та що знайшло своє підтвердження у відповідних матеріалах провадження, 24 червня 2021 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так, із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, та відповідно наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме те, що перебуваючи на волі обвинувачений зможе перешкодити встановленню істини у справі, вплинути на свідків, переховуватися від слідства і суду із метою уникнення відповідальності.
Разом з цим, оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
З огляду на викладене, суд встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від суду або вплив на свідків, перешкоджання встановленню істини по справі не зменшилися і не припинили існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .
Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.
З огляду на викладене, доводи захисника обвинуваченого щодо необґрунтованості, заявлених прокурором ризиків, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились та не припинили існувати, є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобігання було продовжено застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання на території міста Дніпро, проїзних документів не придбав, з місця реєстрації не знімався, ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, має міцні соціальні зв`язки, не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Також з дотриманням вимог ст. 182 КПК України суд першої інстанції обґрунтовано залишив без змін раніше визначений розмір застави, який є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченому обов`язків з урахуванням обставин кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та заявлених ризиків, а тому доводи захисника про те, що розмір застави є не співмірним з майновим станом та репутацією ОСОБА_7 та зменшення розміру застави, на думку апеляційного суду не є слушними. Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 ставиться в провину заподіяння шкоди потерпілому у розмірі 56 156 525 гривень, а тому застава у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде явно недостатньо для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобіганню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Доводи захисника обвинуваченого про наявність підстав для відводу прокурора та судді ОСОБА_1 апеляційним судом не розглядаються, оскільки зазначене питання повинно розглядатись в судовому засіданні в суді першої інстанції, в порядку ст.ст. 75-83 КПК України та, у даному випадку, не є підставою для скасування судового рішення.
Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження і врахував при цьому практику ЄСПЛ.
Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги посилання захисника обвинуваченого на тривалість строку застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в той же час, на думку апеляційного суду, у цьому провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Водночас, враховуючи, те що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, поведінку учасників судового провадження, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та рішення ЄСПЛ Бевз та інші проти України від 25.06.2020 й Левченко та інші проти України від 11.04.2020, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що строк дії оскаржуваної ухвали, на час апеляційного розгляду, сплинув, а застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2021 року про продовження строків запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4