Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2021 місто Київ

Слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі cудового засідання ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві клопотання слідчого у кримінальному провадженні т.в.о. начальника відділення СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , стосовно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, громадянина України, офіційно не працюючого, перебуває у цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого (зі слів),
про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001952 від 30.10.2021 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Т.в.о. начальника відділення СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , як слідчий групи слідчих у кримінальному провадженні, за погодженням із прокурором Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , що входить в групу прокурорів у даному кримінальному провадженні, звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України.
Клопотання мотивоване тим, що у провадженні слідчого відділу Подільського УП ГУНП у місті Києві, перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного 30.10.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001952 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, по факту нанесення тілених ушкоджень ОСОБА_7 ..
Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.10.2021 приблизно о 02 год. 00 хв. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 , вживав алкогольні напої з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В цей час між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт. У зв`язку зі словесним конфліктом, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_7 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 побіг на кухню, де взяв гострий металевий предмет схожий на ніж та діючи умисно, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_7 , наніс декілька ударів гострим металевим предметом, схожим на ніж, потерпілому в область грудної клітини та живота.
Відповідно до довідки виданої «Київською міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги» від 30.10.2021, у потерпілого ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з ушкодженням правої долі печінки, дванадцятипалої кишки та задньої стінки жовчного міхура, колото-різана поранення грудної клітки справа.
У судовому засіданні прокурор підтримав внесене клопотання, посилаючись на його обґрунтованість та необхідність у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.
Захисник у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, просив застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт в нічний час доби.
Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.
Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.
Подільським УП ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001952 від 30.10.2021 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення 01.11.2021 р. повідомлено ОСОБА_5 , його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.
Злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_5 , відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років позбавлення волі.
Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.
Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування є достатні підстави вважати про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки в розпорядженні слідчого є зібрані у встановленому законом порядку достатні фактичні данні, які свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, що інкримінується підозрюваному органом досудового розслідування.
Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених статтею 2 КПК України.
Аналізуючи ризик переховування від органів досудового розслідування та суду в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).
Оцінюючи ризик переховування ОСОБА_5 з позиції практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що вивченням даних про особистість підозрюваного встановлено, що він має постійне місце проживання, перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні дитину дружини, працює на СТО, раніше не судимий. Однак на переконання слідчого судді, є ймовірність вважати, що ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі доведення вини, підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування.
Таким чином, в судовому засіданні достеменно встановлено, що підозрюваний може переховується від органу досудового розслідування, цим підтверджується наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, при вирішені питання, чи було особу «обвинувачену в кримінальному правопорушенні» для цілей статті 6 Конвенції, необхідно виходити з таких трьох критеріїв: категорія даного провадження згідно з національним законодавством; суттєві характерні риси цього провадження; вид та суворість міри покарання, яке може бути призначено заявникові. [«O. v. Norway», n. 33926].
«Законність» тримання під вартою з погляду національного закону не завжди є вирішальним чинником. Європейський суд з прав людини зазначає, що тримання під вартою протягом зазначеного періоду має відповідати меті пункту 1 статті 5 Конвенції, яка забороняє безпідставне позбавлення свободи. [«Гаважук проти України», п. 63654]; [«Мурукін проти України», п. 34]; [«Буряга проти України», п. 54655]; [«Фельдман проти України», п. 68656].
Тримання під вартою у відповідності до пункту 1(с) статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Взяття заявника під варту має бути конче необхідним для забезпечення його присутності в суді, але водночас інші, менш суворі заходи можуть бути достатніми для досягнення цієї мети. (Рішення : «Ladent v. Poland», n. 55660; «Ambruszkiewicz v. Poland», n.n. 29-33661; «Хайредінов проти України», n. 28).
Затримання особи є настільки серйозним запобіжним заходом, що воно є виправданим, лише якщо інші, менш суворі, заходи були розглянуті та визнанні недостатніми для забезпечення захисту індивідуальних або суспільних інтересів, які можуть вимагати затримання відповідної особи. (Рішення : «X. v. Finland», n. 151).
ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Виходячи із правової позиції ЄСПЛ при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи її переконливість. При цьому прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України.
Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Колегія суддів погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини (рішення «Нечипорук і Йонкало проти України»), відповідно до якої «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин.
У даному клопотанні наведені дані, які вказують на підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, що інкримінується йому органом досудового розслідування, та які не викликають розумних сумнівів у цьому.
Натомість, наявність ризиків, за для запобігання яким застосовується запобіжний захід, слідчий суддя оцінює через призму ст.ст. 177 та 178 КПК України.
При цьому, слідчий суддя виходить з того, що відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та наявність хоча б одного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, але не доведе, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не здане запобігти таким ризикам, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.
При цьому, прийшовши до висновку про наявність обґрунтованої підозри про вчинення кримінального правопорушення та наявність ризику, на який посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя вважає недоведеними ті обставини, що більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти наведеному ризику.
Зокрема, слідчим суддею враховано те, що підозрюваний не судимий, має постійне місце проживання, працює на власній СТО, примирився з потерпілим та допомагає йому лікуватися.
В судовому засіданні встановлено, що підозрюваний має постійне місце проживання в АДРЕСА_2 .
Враховуючи те, що сторона кримінального провадження не довела суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про наявність всіх ризиків регламентованих ст. 177 КПК України, що слугували б підставами у обрані найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до переконання про відмову у задоволенні клопотання, а відтак, слідчий суддя вбачає підстави для обрання альтернативного і менш суворого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.
Обираючи такий запобіжний захід, слідчий суддя враховує особу підозрюваного, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, обставини злочину та його наслідки.
Згідно зі змістом ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується на підставі ухвали слідчого судді або суду. Відповідно до вимог 177 цього ж Кодексу, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладення на нього процесуальних обов`язків.
Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчинені злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Враховуючи вказані обставини, слідчий суддя переконаний, що саме такий запобіжний захід, як домашній арешт в нічний час доби, забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та буде запобігати встановленим в судовому засіданні ризикам.
Слідчий суддя вважає, що з урахуванням обставин вчинення злочину та його наслідків, беручи до уваги особу підозрюваного, більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та не запобігатиме встановленим у судовому засіданні ризикам.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 181, 193, 194, 196, 205, 206, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні т.в.о. начальника відділення СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , погодженого прокурором Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, внесеного у кримінальному провадженні за №0001952 від 30.10.2021 р. відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у визначений час доби, строком на 2 (два) місяці.
Відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований ( АДРЕСА_1 ), проживає чи перебуває ( АДРЕСА_2 ) без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;
- в період доби з 22 год. 00 хв. по 06 год.00 хв. не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;
- здати на зберігання до відповідних органів паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
Строк дії ухвали відповідно до пп. 2 п. 3 ч. 1 ст. 219 КПК, ч. 6 ст. 181 КПК України визначити до 01 січня 2022 року (включно) в межах строку досудового розслідування.
Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено 05.11.2021 року о 14 год. 00 хв.
Слідчий суддя ОСОБА_1