№ 1-кп/755/75/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007747 від 17.08.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Магадан, Російської Федерації, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого неофіційно будівельником, одруженого, маючого (зі слів) на утриманні двох неповнолітніх дітей: 2012 р.н. та 2019 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 06.03.2012 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. ч. 1, 2 ст. 186, ст. ст. 70, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 18.07.2014 року, на підставі ЗУ «Про амністію»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 16 серпня 2018 року, о 20 годині 55 хвилин, перебував у приміщенні магазину «Техноскарб», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Миколайчука, 11, де у нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, обернення його в свою користь та, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, перебуваючи у торгівельній залі вказаного магазину, взяв з прилавку мобільний телефон марки «SamsungA730FGalaxyА8 Pilus», IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 12600,00 гривень, що належить ТОВ «Сент-Т» та, утримуючи при собі викрадене майно, покинув торгівельну залу вказаного магазину. У подальшому, ОСОБА_3 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «Сент-Т» матеріального збитку на суму 12 тисяч 600 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 2 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі та показав, що дійсно, 16 серпня 2018 року, він зайшов до магазину за адресою: м. Київ, вул. Миколайчука, 11, де продавець викладав телефони на вітрину та в цей момент, він не помітно для інших, поклав телефон з магазину під свій власний телефон та таким чином, таємно його викрав, після чого, пішов з магазину. Зазначив, що усвідомлював, що його дії є умисними, таємними, у чому щиро розкаюється, вину та цивільний позов визнає повністю. Крім того, показав, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу огляду предметів від 20.08.2018 року; постанов про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17.08.2018 року і 22.08.2018 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими доказами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, у скоєному щиро розкаявся, вину та цивільний позов визнав повністю.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_3 , його особи, наявності пом`якшуючої обставин, відсутності обтяжуючих обставин, суд вважає за необхідне призначити йому міру покарання у виді арешту, але, з урахуванням його ставлення до скоєного вину та заявлений цивільний позов визнав, щиро каявся, суд приходить до висновку про призначення міри покарання у виді арешту, однак, у мінімальному розмірі, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім того, відповідно до ст. 73 КК України, строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Оскільки, на час ухвалення вироку судом ОСОБА_3 , враховуючи строк попереднього ув`язнення, відповідно до ч. 5 ст. 72, ст. 73 КК України, перебуває під вартою три місяці, з 09.09.2021 року, то суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді арешту та обмежитись відбутим строком покарання.

Цивільний позов ТОВ «СЕНТ-Т» щодо відшкодування матеріальної шкоди на суму 12 тис. 600 грн. задовольнити, оскільки, визнаний обвинуваченим у повному обсязі.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 128, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді трьох місяців арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 09.09.2021 року.

Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_3 попереднє ув`язнення з 09 вересня 2021 року та за правилами, відповідно до ч. 5 ст. 72, ст. 73 КК України, вважати ОСОБА_3 таким, що відбув покарання.

Запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, скасувати та звільнити його з-під варти в залі суду.

Цивільний позов ТОВ «СЕНТ-Т» щодо відшкодування матеріальної шкоди на суму 12 тис. 600 грн. задовольнити та стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «СЕНТ-Т» матеріальну шкоду в розмірі 12 тис. 600 грн.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме: СД-Р диск, об`ємом 700 МБ, що приєднаний до матеріалів кримінального провадження залишити у матеріалах.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_3 , захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: