Номер провадження 11-сс/804/790/21

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті в складі:

головуючого Смірнової В. В.,

суддів Залізняк Р. М., Круподері Д.О.,

при секретарі судового засідання Юрченко Т.С.,

за участю

захисника Кононець О.М.,

прокурора Магери В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Донецького апеляційного суду у місті Бахмуті судове провадження за апеляційною скаргою захисника Кононець О.М., яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_1 , на ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 14.12.2021 року, якою до

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайворон Кіровоградської області, громадянина України, із базовою загальною освітою, неодруженого, місце служби: військова частина А2988, старший навідник 3 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті Донецького зонального відділу військової служби правопорядку, на строк 60 (шістдесят) днів,

ВСТАНОВИЛА:

До слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області звернувся слідчій з клопотанням по кримінальному провадженню №0000673 від 12.12.2021 року про застосування у відношенні ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 405 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб на гауптвахті Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку Збройних Сил України.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську перебувають матеріали кримінального провадження 0000673 від 12.12.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил.

Старшим групи слідчих у кримінальному провадженні визначеного старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську Риженко Дениса Сергійович, який наказом №13-09/18дск від 16.03.2021 відряджений до Першого слідчого відділу в зв`язку з необхідністю проведення слідчих дій у кримінальних провадженнях, у яких досудове розслідування проводиться Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Краматорську).

Досудовим розслідування встановлено, що згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту1 введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний часі частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

На підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 1126-VII, в Україні з 18.03.2014 розпочався особливий період, який діє по даний час.

Відповідно до наказу командира військової частини А2988 від 29 квітня 2020 року за № 120, солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини А0989 від 29 квітня 2020 року № 88-РС на посаду номера обслуги 3 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки, з 29 квітня 2020 року зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини А2988 від 17 жовтня 2020 року за № 291, солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини А0989 від 14 жовтня 2020 року № 253-РС на посаду старшого навідника 3 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки.

Разом з ним, у вказаній військовій частині А2988 проходить військову службу молодший сержант ОСОБА_2 , який згідно наказу командира військової частини А2988 від 21 листопада 2020 року за № 326 призначений на посаду головного сержанта 3 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти військової частини А2988.

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включають в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Згідно з положеннями ст. ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню. Кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, справою всього Українського народу.

Вимоги ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Згідно до положень ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з моменту зарахування до списків особового складу військової частини А2988, тобто з 29 квітня 2020 року солдат ОСОБА_1 набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків.

Статтями 29 і 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Положеннями статті 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Відповідно до вимог ст. ст. 29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України молодший сержант ОСОБА_2 є начальником за військовим званням для солдата ОСОБА_1 .

Статтями 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців певні обов`язки, зокрема, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил ввічливості й поведінки військовослужбовців.

Статтею 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

- наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

- наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

- забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Разом з тим, солдат ОСОБА_1 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

11 грудня 2021 молодший сержант ОСОБА_2 будучи головним сержантом 3 мотопіхотної роти 3 мотопіхотного взводу військової частини А2988 разом з ОСОБА_3 , який займає посаду командира 3 мотопіхотної роти 3 мотопіхотного взводу тієж військової частини прийняли рішення про переведення на інший спостережний пункт військовослужбовця ОСОБА_4 .

12 грудня 2021 приблизно о 11 годині 50 хвилин знаходячись в околицях селища Водяного Покровського району Донецької області ОСОБА_5 загинув внаслідок підриву на невідомому вибуховому пристрої.

В подальшому, 12 грудня 2021 , близько 13 год. 30 хв. (більш точний час не вдалось встановити під час досудового розслідування), солдат ОСОБА_1 , перебуваючи на території ВОП Глухів, який розташований в околицях с. Опитне Покровського району Донецької області, в порушення вимог ст. ст. 3, 17, 28, 29, 65, 68 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,ст. ст. 11, 16, 28-33, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. п. 52, 110 «Настанови зі стрілецької справи 5,45 мм автомати Калашникова та 5,45мм ручні кулемети Калашникова», затвердженої Головнокомандувачем Сухопутних військ Збройних Сил України у 2004 році, діючи з прямим умислом, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою нанесення тілесних ушкоджень головному сержанту 3 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти військової частини А2988 молодшому сержанту ОСОБА_2 , будучи невдоволеним прийнятими ним управлінськими рішеннями, тобто виконанням, ним, ОСОБА_2 , обов`язків, наніс тілесні ушкодження із застосуванням зброї начальнику шляхом здійснення не менше 3-х (три) пострілів з ввіреного йому автомату АКС-74 №2603240, таким чином заподіявши ОСОБА_2 тілесні ушкодження у виді вогнепального кульового наскрізного поранення правої середньої третини стегна.

ОСОБА_1 в порядку ст. 208 КПК України не затримувався. 13.12.2021 останньому повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та вручене письмове повідомлення про підозру.

Слідчий у клопотанні, посилався на те, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженнями доказами у їх сукупності.

Таким чином, під час досудового розслідування, були встановлені обставини, які вказують на вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, за яким останньому повідомлено про підозру.

Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 14.12.2021року до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті Донецького зонального відділу військової служби правопорядку, на строк 60 (шістдесят) днів, а саме: з 14 грудня 2021 року до 11 лютого 2022 року включно.

В апеляційній скарзі захисник Кононець О.М., яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_1 , прохає ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що частина письмово повідомлення про підозру («право підозрюваного») не підписана(не погоджена прокурором), що суперечить імперативній нормі ст. 277 КПК України і є порушенням порядку і способу повідомлення про підозру і процедури набуття особою статусу підозрюваного ОСОБА_1 фактично не набув статусу підозрюваного, а відповідно, клопотання про обрання запобіжного заходу відносно нього не може розглядатися. Також ні в клопотанні, ані слідчим суддею в ухвалі - не зазначено щодо обґрунтованості підозри. Крім того, ані в клопотанні слідчого, так і ухвалі слідчого судді відсутні доводи щодо наявності хоча б одного з ризиків. Так, в клопотанні міститься лише формальний перелік ризиків, без підтверджуючих на те доказів, всі посилання сторони обвинувачення щодо існування ризиків зводяться лише до припущень, не говорячи вже про відсутність будь-яких на те доказів(документів). Крім того, слідчий суддя зобов`язаний був перевірити можливість застосування до ОСОБА_1 більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора, який зазначив, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою та просив залишити її без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 21 Конституції України встановлено, що усі люди вільні і рівні у своїй гідності та правах.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїй практиці підкреслював основоположний характер гарантій прав людини, що містяться в статті 5 Конвенції, оскільки вони призначені для зведення до мінімуму ризику свавілля та гарантування верховенства права.

Метою статті 5 Конвенції є захист особи від свавільного арешту і тримання під вартою, захист публічного порядку, який вимагає забезпечення покарання осіб, що вчинили злочин.

У статті 2 КПК України зазначено, що основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язується встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі статтями 177, 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності такі обставини: чи має на меті підозрюваний, обвинувачений переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, вагомість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного проживання або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання ним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення він підозрюється, обвинувачується, а також вагомість наявних доказів, яким обґрунтовуються відповідні обставини.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого правопорушення обґрунтована зібраними у кримінальному провадженні доказами.

На думку колегії суддів, на первісному етапі розслідування слідства у матеріалах провадження достатньо даних, які вказують на факти, що ОСОБА_1 міг вчинити інкриміноване правопорушення, які наведені в ухвалі слідчого судді та які є переконливими для суду, достатніми для повідомлення про підозру у вчиненні злочину.

Колегія суддів, вважає, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України, та наявність ризиків, у зв`язку з чим слідчий суддя прийшов до правильного висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_1 .

Доводи захисту, зазначені в апеляційній скарзі про те, що ані прокурором, ані слідчим не були доведені будь-які ризики, передбачені ст.177 КПК України, спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів виходить з того, що злочин, передбачений ч.4 ст.405 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_1 відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі до 10 років, усвідомлюючи можливість призначення покарання, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, суду, з метою уникнення відбування покарання у виді позбавлення волі, може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

З наведених підстав колегія суддів вважає, що слідчим доведено наявність ризиків в поведінці підозрюваного, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, чому слідчий суддя дав належну правову оцінку.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_1 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із взяттям під варту, а саме - домашнього арешту, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Крім того, колегія суддів бере до уваги й те, що ОСОБА_1 притягується до кримінальної відповідальності, в тому числі і за ст.187 ч.3 КК України.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого, в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1 законним, обґрунтованим і мотивованим, обмеження його права на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним.

Що стосується доводів апелянта про вручення повідомлення про підозру ОСОБА_1 з порушенням вимог ст. 277 КПК України, колегія суддів зазначає.

Особа набуває статусу підозрюваного з моменту повідомлення їй про підозру, в порядку,передбаченому Главою 22 КПК України.

Відповідно до ст. 42 ч.1 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з ст. 277 ч.1 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

З матеріалів судового провадження вбачається, що 13.12.2021 року старший слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську Державного бюро розслідувань Риженко Д.С. звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_1 , який досудовим слідством підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.405 ч.4 КК України. Це подання погоджено з прокурором Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил Лобанцевим С.

До клопотання слідчий надав копії ряду процесуальних документів, в тому числі і Повідомлення про підозру від 13.12.2021 року. Вказане Повідомлення підписано старшим слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань,розташованого у місті Краматорську Державного бюро розслідувань Риженко Д.С. і воно погоджено з прокурором, а тому доводи апелянта про вручення повідомлення про підозру ОСОБА_1 з порушенням вимог ст. 277 КПК України, не заслуговують на уваги.

Таким чином, слідчий суддя прийшов до правильного рішення що, інший більш м`який запобіжний захід, що не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе запобігти вищевказаним ризикам та у достатній мірі забезпечить правомірну процесуальну поведінку підозрюваного.

При розгляді клопотання слідчого зазначеним обставинам слідчим суддею було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону, на думку колегії суддів усі вони обґрунтовано покладені у висновок слідчого судді про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Кононець О.М., яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_1 , без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника Кононець О.М., яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 14.12.2021 року, якою ОСОБА_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 405 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті Донецького зонального відділу військової служби правопорядку, на строк 60 (шістдесят) днів, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді