Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 22 жовтня 2021 року,
в с т а н о в и в:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на жорсткий диск TOSHIBA об`ємом 1 Тб модель HDWD11104ZSVA s/n Z9ASZ2JMS9WG; мобільний телефон марки «Хіаоmі МіА1» чорного кольору; ноутбук «HP model probook» 4540S» серійний номер №2СЕ349012Р та зарядний пристрій чорного кольору виробництва «НР» model PPP012D-S до вказаного ноутбуку; мобільний телефон «Redmi Note 9» чорного кольору у чохлі чорного кольору; жорсткий диск TOSHIBA об`ємом 1 Тб модель HDWD11104ZSVA s/n Z9P9X2AFS9WG, шляхом позбавлення власника і третіх осіб права відчужувати, розпоряджатися та використовувати вищевказане майно.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 про арешт вилученого майна під час обшуку у робочих кабінетах СВ відділення поліції №5 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області 12.10.2021 в кримінальному провадженні №0000213 від 11.10.2021. При цьому, звертає увагу на те, що ні ОСОБА_11 , ні ОСОБА_10 про час та місце розгляду повідомлені не були, відтак, останні були позбавлені можливості брати участь безпосередньо або через свого представника у розгляді клопотання про арешт майна. Вказує, що під час обшуку в робочих кабінетах СВ відділення поліції №5 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області 12.10.2021 здійснювалось не повне фіксування цієї слідчої дії. Момент вилучення арештованого майна не був зафіксований належним та передбаченим ст.236 КПК України способом. Відомості про вилучене майно були внесені після завершення відеофіксування. Сам протокол обшуку не містить інформації про остаточне завершення даної слідчої дії (час завершення). Дана дія неодноразово призупинялась (згідно протоколу тричі), в той же час в самому протоколі в розділі «У ході проведення обшуку виявлено» дані призупинення та їх мета не відображаються. Арештоване майно було вилучене після завершення слідчої дії, під час складання слідчим протоколу, що підтверджується доданим до протоколу обшуку відеозаписом. Крім того, як зазначають володільці вилученого майна ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , належні їм мобільні термінали (телефони) фактично були вилучені під час їх особистого обшуку, про що в протоколі нічого не зазначається. Оскільки була порушена процедура обшуку та вилучення майна слідчим, а також порушено обов`язкове правило технічного фіксування даної слідчої дії, її слід вважати такою, що здійснена з порушенням процесуальних норм, та відповідно - незаконною. Будь-яких правових підстав для арешту такого незаконно вилученого майна у слідчого судді не було.
Заслухавши суддю-доповідача, думку адвоката ОСОБА_8 в підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора проти доводів апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження відповідно до вимог ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 41 Конституції України встановлений принцип недоторканості права власності, згідно з яким кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна у кримінальному провадженні.
Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Частиною другої цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 р., будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя розглянув клопотання повно, всебічно та об`єктивно, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно.
Як вбачається з матеріалів провадження, слідчими другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000023, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.07.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.362 КК України.
В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження 12.10.2021 року органом досудового розслідування був проведений обшук у робочих кабінетах працівників СВ відділення поліції №5 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Житомирській області, за результатами проведення якого виявлено та вилучено наступні речі та документи: жорсткий диск TOSHIBA об`ємом 1 Тб модель HDWD11104ZSVA s/n Z9ASZ2JMS9WG; мобільний телефон марки «Хіаоmі МіА1» чорного кольору; ноутбук «HP model probook» 4540S» серійний номер №2СЕ349012Р та зарядний пристрій чорного кольору виробництва «НР» model PPP012D-S до вказаного ноутбуку; мобільний телефон «Redmi Note 9» чорного кольору у чохлі чорного кольору; жорсткий диск TOSHIBA об`ємом 1 Тб модель HDWD11104ZSVA s/n Z9P9X2AFS9WG (а-15-20).
В оскаржуваній ухвалі, з урахуванням досліджених обставин кримінального провадження, слідчим суддею встановлено, що стороною обвинувачення доведено можливість доказового значення для досудового розслідування у кримінальному провадженні вилученого під час обшуку майна у робочих кабінетах працівників СВ відділення поліції №5 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Житомирській області.
Вилучене під час обшуку майно (жорсткі диски, мобільні телефони, ноутбук) постановою слідчого Другого СВ (з дислокацією у м.Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому від 13.10.2021 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, як таке, що містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що інформація, яка міститься на мобільних телефонах, може мати суттєве значення для встановлення обставин кримінального провадження, що розслідується (як встановлено слідчим суддею інформація щодо вказівок з боку керівництва про вчинення або не вчинення певних дій в рамках вище вказаних кримінальних проваджень, а також кола осіб, які можуть бути причетні до вчинення злочину, дані про номери мобільних телефонів, використаних під час вчинення злочину, зв`язки між особами, причетними до вчинення злочину, тощо).
Крім того, колегія суддів враховує, що на жорстких дисках, які вилучені з робочих місць слідчих, як вірно встановлено слідчим суддею, міститься інформація про прийняті рішення у кримінальних провадженнях (документ, зміст документ, дата створення, тощо) та з якими необхідно провести комп`ютерно-технічну експертизу.
Зважаючи на викладене, слідчим суддею правильно враховано правову підставу для накладення арешту на майно, що перебуває у власності ГУНП в Житомирській області, слідчих СВ ВП №5 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , що передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, - забезпечення збереження речового доказу.
Безпідставними є і апеляційні доводи захисника щодо проведення слідчим суддею судового розгляду з порушеннями вимог КПК України, зокрема, у зв`язку із неповідомленням власників майна ОСОБА_11 та ОСОБА_10 про призначений судовий розгляд клопотання про арешт майна, що позбавило їх можливості брати участь безпосередньо або через свого представника у розгляді клопотання про арешт майна, подавати клопотання, заперечення та висловлювати свої доводи з даного приводу.
Вивченням матеріалів справи встановлено, що слідчим суддею у відповідності до вимог ч.1 ст.172 КПК України, належно повідомлено ОСОБА_11 та ОСОБА_10 про судовий розгляд провадження (а.26-29), шляхом направлення судових повісток про виклик до суду на електронну адресу відділення поліції №5 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області.
Апеляційний суд вважає, що розгляд слідчим суддею даної справи за відсутності учасників судового провадження, які були належним чином повідомлені про дату і час судового засідання, не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 КПК України та не завадило слідчому судді повно і всебічно з`ясувати обставини, що мають значення для правильного вирішення клопотання, та ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Крім того, апеляційним судом створені всі умови для реалізації права на захист та доступу до суду власників майна, подання ними клопотань, заперечень.
Доводи поданої апеляційної скарги про незаконність проведення самого обшуку та вилучення майна, перевірені апеляційним судом, в тому числі шляхом дослідження відеозапису цієї слідчої дії, та не заслуговують на увагу, оскільки обшук проведений на підставі ухвали слідчого судді, із дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223, ст. 236 КПК України.
Обставини, на які посилається автор апеляції як на порушення процедури проведення обшуку, а зокрема щодо фіксування цієї слідчої дії, відображення в протоколі обшуку інформації про призупинення та часу завершення обшуку, вилучення мобільних телефонів фактично під час особистого обшуку ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , вилучення арештованого майна після завершення слідчої дії під час складання слідчим протоколу, не є переконливими і не спростовують висновків слідчого судді із якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
При цьому, за результатами обшуку 12.10.2021 року, органом досудового розслідування складено відповідний протокол із залученням відповідних понятих, спеціаліста, як і володільців ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , події фіксувались за допомогою відеокамери, жодних заяв та заперечень від учасників події 12.10.2021 року, зокрема і власників - ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , не заявлялось та до цього протоколу не вносилось. У цьому протоколі у вступній частині відображено як час початку так і завершення цієї слідчої дії, так і період призупинення проведення обшуку, що як підтверджено відеозаписом було зумовлено технічними питаннями, зокрема необхідністю зарядження відеокамери. Із відеозапису доданого до протоколу обшуку слідує, що мобільні телефони, належні ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , були надані ними добровільно, що спростовує твердження захисника про вилучення вказаного майна під час їх особистого обшуку.
У цьому контексті колегія суддів також звертає увагу, що імовірні процесуальні порушення під час проведення обшуку, не спотворюють і не виключають самих фактів встановлених під час цієї слідчої дії.
Крім цього, на цій стадії, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо допустимості доказів, про що саме просить в своїх доводах захисник, оскільки визнання доказів недопустимими відповідно до статті 89 КПК України належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду кримінального провадження по суті.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, підстав для обґрунтованого сумніву в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегією суддів при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
В даному випадку, суд апеляційної інстанції також зважає й на те, що Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.
Одночасно, суд апеляційної інстанції враховує і те, що у відповідності до вимог ст.174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали, що були б підставою для її скасування, не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 22 жовтня 2021 року, якою накладено арешт на жорсткий диск TOSHIBA об`ємом 1 Тб модель HDWD11104ZSVA s/n Z9ASZ2JMS9WG; мобільний телефон марки «ХіаотіМіАІ» чорного кольору; ноутбук «HP model probook» 4540S» серійний номер № 2СЕ349012Р та зарядний пристрій чорного кольору виробництва «НР» model PPP012D-S до вказаного ноутбуку; мобільний телефон «RedmiNote 9» чорного кольору у чохлі чорного кольору; жорсткий диск TOSHIBA об`ємом 1 Тб модель HDWD11104ZSVA s/n Z9P9X2AFS9WG, шляхом позбавлення власника і третіх осіб права відчужувати, розпоряджатися та використовувати вищевказане майно, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :