Номер провадження: 11-кп/813/651/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0003423 від 22.12.2020 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Сарата Одеської області, з середньою базовою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого з адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

та
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця смт. Сарата Одеської області, з середньою базовою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого з адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.2 ст. 194 КК України,-
встановив:

з представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Приморському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження №0003423 від 22.12.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.2 ст. 194 КК України.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2021 року, в порядку ст.331 КПК України, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 908000 грн. кожному, строком на 60 днів, до 27.01.2022 року.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим є забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому провадженні, так як судом ще не досліджувались докази у справі, вчинити інші кримінальні правопорушення.
Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_5 подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати ухвалу та постановити нову, якою змінити обвинуваченим запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, при цьому обвинувачений ОСОБА_5 просив застосувати до нього нічний домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 посилається на відсутність ризиків, які слугують підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки обвинувачений має місце проживання, що вказує на наявність міцних соціальних зв`язків. Також хаїисник посилається на те, що на даний час відсутній ризик вчинення незаконного впливу на потерпілого та свідків, оскільки останні допитані під час досудового розслідування. Крім того, захисник посилається на те, що застосований альтернативний запобіжний захід у виді застави є непомірним для ОСОБА_7 та не узгоджується із заявленим цивільним позовом на суму 41050 грн.
Обвинувачений ОСОБА_5 у своїй скарзі зазначив, що в матеріалах провадження відсутні докази його причетності до інкримінованого злочину, свідки та потерпіли прямо на нього не вказують, інші докази не вказують на його причетність до злочину. Апелянт також посилається на те, що в клопотанні прокурора та в ухвалі суду не доведено продовження існування будь-яких ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК. Обвинувачений також зазначає, що в нього наявні міцні соціальні зв`язки, є місце постійного проживання разом з матір`ю, на утриманні перебуває малолітня донька, яка залишилась без його забезпечення, він позитивно характеризується за місцем мешкання, раніше не судимий, а прокурором не доведена неможливість застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів. Обвинувачений ОСОБА_5 також вважає розмір застави, визначений ухвалою місцевого суду 01.10.2021 року занадто непомірним.
Захисник ОСОБА_6 не наполягав на забезпеченні участі обвинуваченого ОСОБА_7 у судовому засіданні, а останній також не звертався до суду з клопотанням про розгляд апеляційної скарги в його присутності. Обвинувачений ОСОБА_5 також не заявляв клопотання про участь в апеляційному розгляді.

Прокурор, захисник ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явились, клопотань про відкладення судового засідання не заявляли. При цьому, від прокурора процесуального керівника у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.405, ч.4 ст.422-1 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача; вивчивши доводи апеляційних скарг; колегія суддів дійшла висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або обирає запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.

З матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.2 ст. 194 КК Україниза кваліфікуючими ознаками: умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

Вказаний злочин відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.
Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке може загрожувати ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у разі визнання їх винуватими, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на свободі, можуть: здійснити спроби переховування від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні та вчинити інші кримінальні правопорушення.
Апеляційний суд на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченим дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів. За таких обставин, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 щодо необґрунтованості обвинувачення є безпідставними.

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, проведено численну кількість слідчих (розшукових) дій, якими прокурор обґрунтовує обвинувачення, в тому числі допити свідків, огляд місця події, обшуки, експертні дослідження, вилученні відеозаписи з камер відеоспостереження, проведені негласні слідчі (розшукові) дії, яким саме суд першої інстанції, керуючись законом, має надати оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, як кожному окремо, так і в сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та прийняти відповідне процесуальне рішення.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , а також існування ризиків переховування обвинувачених від суду, здійснення незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушень, виправдовуютьпродовження застосування найсуворішого запобіжного заходу останнім та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки обвинувачені не можуть не розуміти тяжкість інкримінованого їм злочину, та можливого суворого покарання, у разі доведеності їх вини за результатами розгляду кримінального провадження.
Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинувачених від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особи обвинувачених, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 можуть здійснити спроби переховування від суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.
Апеляційний суд визнає неспроможними доводи апелянтів щодо відсутності ризику незаконного впливу обвинувачених на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки потерпілий та свідки станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, а їх покази мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачені можуть здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Більш того, обвинувачений ОСОБА_5 взагалі спростовує свою причетність до інкримінованого йому злочину.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
Враховуючи обставини інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 злочинів, дані про особи обвинувачених, які є непрацевлаштованими, не одруженими, раніше не судимими, зокрема ОСОБА_7 не судимий в силу ст. 89 КК України, апеляційний суд також вважає, що існує ризик того, що останні можуть продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема вчинити інші кримінальні правопорушення, про що вірно зазначено в оскарженій ухвалі.
Апеляційний суд бере до уваги характер та обставини інкримінованого обвинуваченим злочину, а саме вчинення двох епізодів аналогічного злочину відносно майна одного й того ж потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, що не може вказувати на випадковість дій обвинувачених.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.
Таким чином, доводи сторони захисту про відсутність підтвердження існування ризиків апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.
Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останнім злочину, кількість епізодів, небезпечність таких протиправних дій не лише майну потерпілого, а й іншим особам, які могли перебувати на місці вчинення злочину, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченим на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого скоєння ними інших кримінальних правопорушень, переховування обвинувачених від суду, впливу на потерпілого та свідків, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.
Більш того, на противагу доводам захисника ОСОБА_6 щодо тривалого перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою через тривалий судовий розгляд, в який прокурором не забезпечена участь свідків, апеляційний суд зазначає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_5 до суду першої інстанції надійшов 11.06.2021 року, а ухвалою суду від 05.08.2021 року призначено судовий розгляд вперше на 13.08.2021 року. З урахуванням наведеного, апеляційний суд не вбачає обставин, що можуть вказувати на недотримання розумності строків розгляду кримінального провадження, оскільки воно перебуває на початковому етапі судового розгляду.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою та стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливістьперебування ОСОБА_7 та ОСОБА_5 під вартою.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинувачених під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинувачених під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Посилання захисника та обвинуваченого на невідповідність розміру застави, колегія суддів вважає також безпідставними з огляду на те, що ухвала слідчого судді, якою визначався розмір застави, містить обґрунтоване мотивування застосованого раніше запобіжного заходу із визначенням розміру застави, якому була надана правова оцінка під час застосування такого запобіжного заходу, а також висновок відносно того, що на теперішній не було доведено існування підстав для зміни визначеного розміру застави.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і захисника та скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченогоОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2021 року про продовження ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , обвинуваченим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.2 ст. 194 КК Україниу кримінальному провадженні №0003423 від 22.12.2020 року, строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з раніше визначеним розміром застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4