Провадження № 1-кс/201/3636/2021
УХВАЛА

Іменем України

08 грудня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю дізнавача ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , особи, у якої вилучене майно - ОСОБА_5 , розглянувши клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0001069 від 04.12.2021р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання посилався на те, що 03.12.2021р. до ВП №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області рапорт від співробітників УПП в Дніпропетровській області, про те, що 03.12.2021 під час патрулювання за адресою: вул. Запорізьке Шосе, 54 у м. Дніпро, під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зупинено автомобіль марки RENAULT, д.н.з. НОМЕР_1 , та під час перевірки посвідчення водія, було виявлено ознаки підробки. 04.12.2021р. відомості за даним фактом зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001069 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України. 03.12.2021р. під час огляду влучено посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_2 .

Дізнавач і прокурор в судовому засіданні клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Особа, в якої вилучене майно ОСОБА_5 в судовому засіданні проти вимог клопотання заперечував, зазначивши, що посвідчення водія серії НОМЕР_2 є дійсним, видане йому ще у 1996 році після складання відповідного іспиту. З цим посвідченням він керує вже багато років, багато разів перетинав кордон, жодного разу претензій до нього щодо недійсності посвідчення не було. Пред`явив оригінал своєї екзаменаційної картки водія із вклеєною фотокарткою, у якому вказано, що посвідчення водія серії НОМЕР_2 видане йому 12.05.1996р. Надав також для огляду фотокопію посвідчення, наявного у телефоні.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього приходить до такого висновку.

З матеріалів клопотання встановлено, що згідно рапорта від співробітників УПП в Дніпропетровській області, про те, що 03.12.2021 під час патрулювання за адресою: вул. Запорізьке Шосе, 54 у м. Дніпро, під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зупинено автомобіль марки RENAULT, д.н.з. НОМЕР_1 , та під час перевірки посвідчення водія, було виявлено ознаки підробки, а саме, відсутня на фотокартці, присутні сліди кустарного вклеювання фотокартки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

За правилами ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу (ч. 1 ст. 100 КПК). Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Крім того, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Разом з тим, згідно зі ст.ст. 7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Кримінальний закон не вимагає аби зібрані органом досудового розслідування на підтвердження вчинення кримінального правопорушення докази були достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для накладення арешту на вилучене майно посвідчення водія серії НОМЕР_2 , оскільки слідчим суддею встановлено, що у оригіналі екзаменаційної картки водія із вклеєною фотокарткою ОСОБА_5 вказано, що посвідчення водія серії НОМЕР_2 видане йому 12.05.1996р. (серія і номер посвідчення співпадають із серією і номером вилученого посвідчення). На наданій для огляду фотокопії посвідчення, наявного у телефоні ОСОБА_5 видно, що на фотокартці мається слід відбитку печатки. Тому відсутні жодні сумніви вважати, що указане посвідчення має невідоме походження. Сам по собі рапорт працівника поліції не є належним і допустимим доказом того, що посвідчення є підробленим.

У зв`язку із чим клопотання про арешт майна не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна. Частина 5 ст. 173 КПК України містить положення про необхідність зазначення в ухвалі слідчого судді згідно переліку тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття рішення про задоволення клопотання.

З урахуванням вказаних вимог, суддя слідчий вважає за необхідне зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування, прокурора у кримінальному провадженні або іншу уповноважену особу повернути ОСОБА_5 тимчасово вилучене майно.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 107, 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0001069 від 04.12.2021р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України про накладення арешту на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_2 відмовити.

Зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування, прокурора у кримінальному провадженні або іншу уповноважену особу повернути ОСОБА_5 вилучене під час проведення огляду 03.12.2021р. майно, а саме, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошений 13 грудня 2021 року о 17 год. 50 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1