Справа № 740/5415/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/365/21
Категорія - ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 17 липня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000879, за апеляційною скаргою прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 лютого 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дубові Гряди, Сахновщанського району, Харківської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, офіційно непрацевлаштованого, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

26 липня 2017 року вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська за ст.293 КК України до 3-х місяців арешту;

19 липня 2018 року вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від, зміненого ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 березня 2020 року, за ч.1 ст.289 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.75, 76 КК України та звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 лютого 2021 року перекваліфіковано дії ОСОБА_8 з ч.1ст.121 КК України на ст.128 КК України та визнано його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, і призначено покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Ухвалено вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 липня 2018 року, змінений ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 березня 2020 року, яким ОСОБА_8 за ч.1 ст.289 КК України призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.75, 76 КК України та звільненням від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки,- виконувати самостійно.

Стягнуто з ОСОБА_8 , 28 817 грн. 35 коп. на відшкодування витрат КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» на лікування потерпілого ОСОБА_10 на користь бюджету Чернігівської області.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди 193 000 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 21 842 грн. 50 коп., а всього стягнути 214 842 грн. 50 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи, що стосуються встановлених судом дій обвинуваченого та механізму заподіяння потерпілому усього комплексу тілесних ушкоджень не погоджуючись із висновком суду про відсутність у діянні ОСОБА_8 умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень та про відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження даного умислу, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить скасувати його та визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, прийняти до уваги в якості доказів вирок вироки Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 червня 2009 року та від 17 липня 2018 року і виключити з резолютивної частини вироку посилання суду на самостійне виконання вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2018 року.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, не надано оцінки та не наведено мотиви неврахування в якості доказів вироків Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 червня 2009 року та від 17 липня 2018 року, які на його думку підтверджують те, що ОСОБА_8 мав підготовку з нанесення ударів, а сили, яку він докладав кожного разу було достатньо для того, щоб від одного удару потерпілі падали на землю, що в свою чергу підтверджує саме те, що завдаючи удару ОСОБА_10 обвинувачений усвідомлював, що потерпілий може впасти та, вдаритися головою об асфальтне покриття, отримати тяжкі тілесні ушкодження, і хоча не бажав цього, однак, свідомо припускав настання таких наслідків, тобто діяв з невизначеним непрямим умислом. Прокурор вважає, що при зміні кваліфікації дій обвинуваченого суд належним чином не встановив і не проаналізував зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини ОСОБА_8 .

Крім того, апелянт вказує на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність і зазначає, що відповідно до ст.. 72 КК України самостійному виконанню підлягають покарання, а не вироки, крім того, вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 липня 2018 року ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання на підставі п. «в» ст.. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року, тобто покарання, від якого його звільнено з випробуванням відсутнє як таке, що підлягає виконанню в порядку, визначеному Кримінальним виконавчим кодексом України. Зазначає також про те, що місцевий суд допустив порушення ст..ст. 72, 85, 86 КК України, прописавши порядок виконання покарання, за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 липня 2018 року, від відбування якого обвинувачений звільнений на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році».

Як встановлено судом першої інстанції 15 липня 2018 року близько 04 години ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу нічного клубу «Космос», розташованого по вул.Шевченка, 12 в м.Ніжині Чернігівської області, разом з ОСОБА_10 , з мотиву раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_10 один удар кулаком правої руки в обличчя, внаслідок чого останній упав, ударившися головою об асфальтне покриття, в результаті чого ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеню, компресійного дислокаційного синдрому, фази клінічної декомпенсації, що за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння є тяжким тілесним ушкодженням.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вказаних приписів закону не дотримався.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є зокрема істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За змістом положень статті 374 КПК України вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин.

У мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення , докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Як вбачається із змісту оскаржуваного вироку , суд першої інстанції у вступній його частині виклав обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України, в якому ОСОБА_8 обвинувачувався згідно обвинувального акту.

За результатами судового розгляду суд прийшов до висновку, що в діях обвинуваченого відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і перекваліфікував його дії на ст.128 КК України.

Водночас, в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України суд не встановив і у вироку не виклав, формулювання обвинувачення за ст.128 КК України, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Сама по собі перекваліфікація дій обвинуваченого із ч.1 ст.121 КК на ст.128 КК, без викладення формулювання обвинувачення та підтвердження його доказами, не свідчить про дотримання судом правил статті 374 КПК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що чітке відображення фактичних обставин кримінального правопорушення, зокрема, із обов`язковим зазначенням способу вчинення злочину, усіх ознак об`єктивної сторони злочину (суспільно небезпечне діяння, суспільно небезпечні наслідки, причинний зв`язок між діянням і наслідками) має суттєве значення для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи.

Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому.

Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

На переконання колегії суддів не встановлення судом і не викладення у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, не наведення доказів на підтвердження винуватості, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вказані обставини перешкоджають і апеляційному суду постановити своє рішення, оскільки суд не може перевіряти обставини, які не були встановлені судом першої інстанції.

З огляду на наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а апеляційна скарга прокурора - частковому задоволенню.

При цьому , колегія суддів виходить із приписів ч.6 ст.9, ст.415 КПК України, оскільки в інший спосіб виправити судову помилку процесуально не представляється можливим.

При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, судовий розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, щодо наявністі в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, яке йому інкримінується органами досудового розслідування та прийняти законне і обґрунтоване рішення. У разі підтвердження того ж обсягу обвинувачення, за яким ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено, за відсутності інших обставин, що пом`якшують покарання та можуть вплинути на його призначення, звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4