ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/5610/21
Провадження №1кс/201/1780/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 року місто Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , представників власників майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі клопотання слідчого ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0002747 від 02.11.2018, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.355 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із клопотанням про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0002747 від 02.11.2018, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.355 КК України.

У клопотанні слідчий зазначає наступне:

«02.11.2018 року до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , про те, що невідомі особи, примушують ОСОБА_4 до виконання цивільно-правових забов`язань (а саме до продажу своєї частини квартири) з погрозою насильства над потерпілою. (ЖЕО №41294)

Під час досудового розслідування, було допитано в якості потерпілого ОСОБА_4 , яка зазначила наступне:

«31.07.2018 року був проведений рейдерське захоплення нашої квартири угрупованням з 15 осіб на чолі з ОСОБА_5 і ОСОБА_8 (ОПГ). Прибула слідча група (за нашим викликом) Соборного відділення поліції і зам. Перед. ОСББ, наші друзі (свідки), зафіксували факт злому тамбурному (загальною двері) і замків дверей в нашу квартиру. В ході розгляду ОСОБА_5 пред`явив довіреність від ОСОБА_9 , виписану на нього і на ОСОБА_8 , на право розпоряджатися його майном, а саме: квадратними метрами не виділеної площі - 1/5 частини в нашій квартирі (14.6 кв. м. - голі метри) за старим тех. паспорту, на нашу адресу. Наше особисте майно не було вказано в дарчим.

Раніше 29.04.2018 р прийшовши до нас додому з нашими ріелторами, під виглядом покупця ОСОБА_9 (Зовсім стороння, які раніше не відомий нам і нашій родині чоловік) заявив, що він купив 2/5 частини нашої квартири у ОСОБА_10 . Сказав нам, що це його "бізнес", став вимагати і вимагати від нас 32 тис. дол . (тридцять дві тисячі доларів) США за 2/5 здебільшого не надавши нам ніяких документів. Став вимагати терміново продати нашу квартиру і розрахуватися з ним або викупити у нього 2/5 частини. При перевірці реєстру нерухомості у нотаріуса 02.05.18 р ми з`ясували, що ОСОБА_9 належить по дарчим (від 04.04.2018 р) 1/5 частина, а не 2/5 частини, за які він у нас вимагав 32 тис. дол. (тридцять дві тисячі доларів) США, погрожуючи нам. При оформленні дарчої ОСОБА_11 , оцінка всієї нашої квартири (квадратних метрів, зазначених в старому тех. паспорт) носила досить символічний, сумнівний характер, а саме 5 тис. дол. (п`ять тисяч доларів) США, де 1/5 частина ОСОБА_9 склала 1 тис. дол. (одну тисячу доларів) США з якою він оплатив податок. Раніше наша квартира була здійснена приватизація на п`ять чоловік, без виділення часток. Дарчий була оформлена ОСОБА_10 на ОСОБА_9 по-старому тех. паспорту. Угода дарчим (по суті, прихованою формою купівлі-продажу) була проведена без нашого повідомлення і нашої згоди, тому що на правах першої родинній лінії ми мали першочергове право викупу частини в нашій квартирі по Цивільному Кодексу України, про що ми повідомили ОСОБА_9 , запропонувавши вирішувати питання в суді.

31.07.2018 р, під час розгляду, у мого чоловіка, ОСОБА_12 , в присутності поліції і свідків, були викрадені наші оригінальні документи на квартиру, заяву в прокуратуру і т.д. (Все знаходилося в папці, яку мій чоловік тримав в руках), в момент коли моєму чоловікові стало погано (чоловік інвалід, три інфаркти і дві операції на серці). Приїхала швидка. Ми дали доступ в квартиру слідчій групі Соборної відділення поліції, яка зафіксувала поламані дверні замки. В стані стресу я написала заяву про факт рейдерського захоплення і здирництва 32 тис. дол. США і псування нашого особистого майна. Також, в присутності поліції і свідків я заявила і зажадала повернути нам документи, тк. це - кримінальний злочин.

Ми були змушені "примусово-добровільно" надати доступ до квартири ОСОБА_5 , ОСОБА_8 і деяким членам їх угруповання, про що співробітники поліції взяли з мого чоловіка письмову згоду, залишивши нас наодинці з ними в присутності наших свідків. Через три години, люди ОСОБА_13 привезли документи (знявши з них копії), обдуривши всіх сказали, що документи забрали лікарі швидкої допомоги.

Коновалов і Сторчак з членами їх угруповання постійно застосовували силові методи: психічне, моральне, фізичний тиск, насильство, приниження за допомогою погроз, усвідомлено спрямоване на слабких або тих, хто не може їм опиратися (пенсіонерів, інвалідів, жінок і неповнолітніх дітей).

ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , були затримані і направлені до поліції Соборного р-ну. Мене повезли журналісти антикорупційного ТВ в відділення для надання свідчень.

З 01.03.2019г. по 08.06.2019 р в нашій квартирі постійно перебували люди Коновалова і Сторчака.

08.06.2019 р нам вдалося потрапити в нашу квартиру. Всі шафи були порожні, речі, посуд, техніка пропали. Частина зіпсованих речей купою валялася в кабінеті. Зіпсована меблі (м`яка - шкіряні дивани), шафи, розбита мийка і унітаз, килимове покриття було залито якийсь смердючою рідиною.

У нинішній час до нас додому ніхто не приходить, тільки іноді приходять невідомі люди і цікавляться у охорони нашого будинку є ми вдома з чоловіком, після чого йдуть. І іноді мені дзвонять невідомі і приховані номера, але я від них не беру трубку. Також мій знайомий у вересні зустрів ОСОБА_5 , який йому сказав, що скоро вони повернуться до нас додому».

Враховуючи вищевикладене, з метою запобігання незаконного присвоєння та відчуження майна, виникає необхідність у накладанні арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ».

В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання про арешт майна з підстав, зазначених у ньому та додатково додав витяг з ЄРДР про те, що у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0002747 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.355 КК України, розслідується ще один епізод за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України (ЖЕО 18110) із коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: «До відділення №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровські області надійшла ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, котра зобов`язує внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 та ОСОБА_16 від 27.04.2021 року».

ОСОБА_4 , - мати повнолітнього дієздатного співвласника зазначеної квартири ОСОБА_17 у розмірі 3/5 її частини, яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні наполягала на задоволенні клопотання слідчого, посилаючись на те, що арешт зазначеної квартири унеможливить реалізацію решти цієї квартири у розмірі 2/5, що належить іншому її співвласнику ОСОБА_9 , а також стане на заваді можливості приводити або заселяти третіх осіб у цю квартиру.

Адвокат ОСОБА_5 представник співвласника зазначеної квартири ОСОБА_9 у розмірі 2/5 її частини, в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на те, що воно не вмотивоване, спрямоване на безпідставне обмеження законних прав власника майна.

Вислухавши сторони, суд дослідив надані письмові докази, додані слідчим до клопотання про арешт майна:

-витяг з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0002747 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.355 КК України із фабулою «(ЖЄО №41294) 02.11.2018 року до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , про те, до невідомі особи, примушують ОСОБА_4 до виконання цивільно-правових забов`язань (а саме до продажу своєї частини квартири) з погрозою насильства над потерпілою». Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.2 ст.355 КК України.

-згаданий вище витяг з ЄРДР №2 за ч.2 ст.190 КК України (ЖЕО 18110);

-копію протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення;

-копію протоколу допиту потерпілої ОСОБА_4 ;

-копію протоколів допитів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 ;

-копію заяви ОСОБА_4 на ім`я слідчого про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

-копію свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 від 23.10.2001 року;

-копію листа КП Дніпропетровське МБТІ стосовно відомостей про власників квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 05.11.2018 року;

-протокол огляду відеофайлів на диску від 25.05.2021 року із записом розмови ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , та заступника голови ОСББ Анжеліки;

-витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 від 31.05.2021 року.

Крім того, судом досліджено й письмові докази, надані ОСОБА_4 :

-копія протоколу огляду квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 02.11.2018 року;

-копія акту передачі ртуті від 02.11.2018 року;

-копія висновку експерта №СЕ-19/104-21/12537-БЛ від 16.04.2021 року у кримінальному провадженні №0002747 по бойовим припасам;

-протокол прийняття заяви ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення щодо погроз з боку ОСОБА_5 ;

-копія постанови про закриття кримінального провадження №0002747 від 19.12.2018 року;

-копія пояснення ОСОБА_21 ,

-фотознімки групи осіб чоловічої статі, що за поясненнями ОСОБА_4 заходили в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та обстановки цієї квартири;

-стенограму розмови ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , та заступника голови ОСББ Анжеліки 02.08.2018 року та 03.08.2018 року.

Аналізуючи досліджені докази, аргументи клопотання про накладення арешту на майно та пояснення сторін, суд виходить з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав та свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Перша та найголовніша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання з боку органу влади у мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого абзацу надає право позбавляти власності лише «на умовах, передбачених законом», при цьому у другому абзаці визнається право держав здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Іатрідіс проти Греції" пункт 58).

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (див. згадане вище рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Накладаючи арешт на майно з підстав передбачених п.1, ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя не тільки має переконатися в тому, що майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а й врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Оскільки, винесення постанови про визначення майна речовим доказом, не може бути єдиною підставою, для арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В даному випадку жодних доказів того, що вказане майно (квартира за адресою: АДРЕСА_1 ) є предметом та доказом зазначеного кримінального правопорушення, в матеріалах судового провадження не містяться. Не приведені такі докази і в клопотанні слідчого, що свідчить про безпідставність вимог, зазначених у цьому клопотанні. Більш того, дане клопотання навіть не містить посилань на норми закону, за яких слідчий дійшов висновку про необхідність звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна та посилань на відповідні докази, здобуті під час досудового розслідування. Фактично у цьому клопотанні лише відтворено позицію ОСОБА_4 стосовно подій навколо зазначеної квартири без її аналізу та без посилань на наслідки перевірки слідчим шляхом доводів заявниці.

Підстави, на які посилалася ОСОБА_4 в судовому засіданні, які на її думку можуть бути застосовані для арешту зазначеної квартири, за своєю природою є лише обмеженням прав власників цієї квартири, гарантованих ст.41 Конституції України без будь-яких правових обґрунтувань такого втручання у ці права.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, оскільки не надано доказів на підтвердження вказаних обставин. У клопотанні не наведено доводів стосовно настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню у разі незастосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Частина 1 ст.173 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

В даному випадку слідчим не доведено жодного із цих пунктів та не зазначено, які саме потреби досудового розслідування задовольнятимуться завдяки цьому арешту, в чому полягає неможливість вчинення будь-яких інших дій по відношенню до майна, на яке просить накласти арешт, і яким чином незастосування цього заходу забезпечення кримінального провадження може вплинути на обмеження можливостей органу досудового розслідування.

За таких умов, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.167, 170-173, 369- 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0002747 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1