№ 755/2993/21
1-кс/755/813/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання інспектора відділу дізнання Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000459 від 13.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Інспектор відділу дізнання Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000459 від 13.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, яке підписане прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 .

Клопотання мотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 13.02.2021 по вул. Усенка, 8 у м. Києві ОСОБА_5 , під час спроби перереєстрації автомобіля марки Лексус 330 надав для огляду експерта вищевказаний автомобіль, під час якого було виявлено, що дублюючі таблички із зображенням він-коду мають ознаки вварювання кустарним шляхом (ЄО № 9329 від 13.02.2021).
Так, 13.02.2021 року відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України, інспектором відділу
дізнання Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , за адресою м Київ, вул. Усенка,
8, було проведено огляд місця події, у присутності ОСОБА_5
у ході якого було виявлено автомобіль марки Лексус 330, д.н.з. НОМЕР_1 , він-код
НОМЕР_2 , а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_3 на даний автомобіль.
З метою забезпечення збереження речових доказів було вилучено: автомобіль
марки Лексус 330, д.н.з. НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_2 , а також свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , які надають органу досудового
розслідування сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу можуть бути предметом кримінального правопорушення і на них можуть міститись сліди його вчинення, а також дають можливість припускати можливість вчинення інших предикатних злочинів, зокрема незаконного заволодіння транспортним засобом, чи інших, перевірка та дослідження яких є обов`язком органу досудового розслідування.
Враховуючи те, що в разі несвоєчасного арешту вилученого майна, зацікавлені
особи можуть знищити, зіпсувати, приховати або відчужити майно, яке має важливе
значення для встановлення об`єктивних обставин під час проведення досудового
розслідування у кримінальному проваджені на стадії досудового розслідування виникла
необхідність забезпечення арешту та вилучення автомобілю марки Лексус 330, д.н.з.
НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з метою з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, які можуть бути використані органами досудового розслідування як докази у вказаному кримінальному провадженні, для встановлення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.
У судове засідання сторони кримінального провадження ніхто не з`явилися, однак їх неявка відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього копії документів, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання з наступних підстав. Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, у порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Разом з тим, згідно ч. 5 ст. 171 КПК клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. Частина 6 ст.173 КПК України передбачає, що ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше 72 годин із дня надходження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, за всіх обставин, передбачених ст.169 КПК України, в тому числі і у випадку, коли слідчий не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна не звернеться до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна (ч.5 ст.171 КПК України). При цьому, в силу положень частин 3 та 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються, а не просто вказати їх.

З матеріалів, доданих до клопотання, вбачається, що автомобіль Лексус 330, д.н.з. НОМЕР_1 , питання про арешт якого поставлено у клопотанніє тимчасового вилученим майном під час огляду 13.02.2021 року.

З клопотанням про його арешт інспектор звернувся 16.02.2021 року, тобто з пропуском строку визначеного ч. 5 ст. 171 КПК України, та не порушив питання про поновлення цього строку. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

При цьому, в матеріалах клопотання про арешт майна відсутнє клопотання про поновлення строку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. З матеріалів клопотання вбачається, що подає клопотання інспектор відділу дізнання Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 , хоча остання дане клопотання не підписує, натомість під клопотанням стоїть підпис прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 , відповідно, вказане клопотання не відповідає вимогам КПК України, оскільки з клопотання про арешт майна не зрозуміло хто саме звертається в суд, чи інспектор відділу дізнання ОСОБА_3 , чи прокурор ОСОБА_4 . Крім того, у клопотанні інспектор відділу дізнання Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 посилається на те, що з метою забезпечення збереження речових доказів було вилучено: автомобіль марки Лексус 330, д.н.з. НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_2 , а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , однак в матеріалах, що подані до суду разом з клопотанням про арешт майна, відсутня постанова про визнання цього майна речовими доказоми. Також, з матеріалів доданих до клопотання, не можливо з`ясувати, хто є власником автомобіля марки Лексус 330, д.н.з. НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_2 , оскільки матеріали містять суперечливі документи з цього приводу.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що підстави для задоволення клопотання відсутні.

Керуючись вимогами ст. ст. 9, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання інспектора відділу дізнання Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000459 від 13.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді про відмову в арешті майна може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1