Справа №127/640/19
Провадження №1-кп/127/29/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря - ОСОБА_2 ,
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

особи відносно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_6 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Тютьки Вінницького району Вінницької області, громадянки України, працюючої маляром 3-го розряду очисних споруд каналізацій КП «Вінницяоблводоканал», яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 30.06.1998 Замостянським РВВС м. Вінниці, раніше не судимої,
- за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000809 від 28.02.2018 року,

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 за вчинення нею суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000809 від 28.02.2018 року.
Відповідно до клопотання прокурора, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 27.02.2018, близько 17.40 години, в ході виниклої на ґрунті довготривалих неприязних відносин суперечки з ОСОБА_6 , в приміщенні кабіни ліфту, розташованому в під`їзді № 3 багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 , почала виштовхувати ОСОБА_6 із кабіни ліфту на сходинкову клітину першого поверху, в ході чого збила з нього окуляри, які впали на підлогу поблизу сходів. Під час того, як ОСОБА_6 , відвернувшись від ОСОБА_4 , підійшов до сходів та нахилився, щоб підняти з підлоги свої окуляри, ОСОБА_4 , підійшовши до ОСОБА_6 , не передбачаючи можливості настання шкоди його здоров`ю у виді тілесних ушкоджень середньої тяжкості, штовхнула ОСОБА_6 в лівий бік.
Через вказаний поштовх ОСОБА_6 , не втримавшись на ногах, впав на сходи, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1102/1107 від 03.10.2018 у ОСОБА_6 мало місце тілесне ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового через-міжвиросткового перелому лівої великогомілкової кістки зі зміщенням. Вказане тілесне ушкодження у ОСОБА_6 належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки своїм характером спричинило тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, та виникло від дії тупого твердого предмета (предметів).

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з загальним режимом нагляду до ОСОБА_4 , яке мотивоване тим, що в ході як досудового розслідування, так і судового розгляду кримінального провадження було доведено вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке остання вчинила в стані неосудності, оскільки остання страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді у вигляді хронічного маячного розладу (F 22.8), що підтверджується висновком стаціонарної судово-психіатричної експертизи №15 від 23.02.2021.

Представник потерпілого ОСОБА_7 підтримав клопотання прокурора, у зв`язку із встановленням в ході судового розгляду вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння в стані неосудності.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні, враховуючи позицію своєї підзахисної ОСОБА_4 , висловилась про те, що ОСОБА_4 заперечує проти задоволення клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру, вважає, що вона являється психічно здоровою особою, оскільки попередні ухвали судів, на підставі яких їй проводилась судово-психіатрична експертиза були скасовані, у висновку судово-психіатричної експертизи від 23.02.2021 є неточності, що не дають змоги зрозуміти чи підпадає ОСОБА_4 під дію ч.2 ст. 19 КК України, а тому її підзахисна вважає недоведеним факт її неосудності. Крім того, ОСОБА_4 вважає, що вона не причетна до інкримінованого їй діяння, оскільки його не вчиняла, так як в той час була хвора, перебувала на амбулаторному лікуванні, а її обвинувачення не доведене.

Особа, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 свою вину у вчиненні суспільно-небезпечного діяння не визнала, суду пояснила, що 27.02.2018 вона була на лікарняному із запаленням легень, зранку була у лікаря, після чого повернулась додому, де прийняла ліки та спала. 27.02.2018 о 14:40 вона була вдома, що можуть підтвердити її донька та зять, які того дня збиралися в кафе святкувати день народження. Коли зять з донькою пішли в кафе на святкування, близько 17:00 години, вона телефонувала до матері свого зятя, просила зробити їй укол, проте та відповіла, що зайде до неї пізніше. Вона себе погано почувала того дня через хворобу, тому з дому не виходила.

Близько 23:00 години додому повернулися діти, зять ліг спати, а вона спілкувалась з донькою. В цей час до неї в квартиру прийшли якісь люди: жінка і чоловіком, які повідомили, що нібито вона побила сусіда ОСОБА_6 та зламала йому ногу. Однак, вона повідомила їм, що цього не вчиняла, була в хворобливому стані, з підвищеною температурою тіла та слабкістю, а тому фізично не могла завдати нікому тілесних ушкоджень. Крім того, при її огляді, на ній не було виявлено будь-яких тілесних ушкоджень, характерних для слідів боротьби. Нікого з ліфта вона не виштовхувала та ОСОБА_6 тілесні ушкодження не наносила.

Вважає, що кримінальне провадження проти неї порушили по даному факту відкрили 25.10.2018, оскільки ОСОБА_6 її оговорює з метою відібрати у неї квартиру.

З потерпілим ОСОБА_6 та його сім`єю у неї раніше були добрі сусідські стосунки, однак після її розлучення з чоловіком, стосунки погіршилися, оскільки ОСОБА_6 з іншими особами проходять до її помешкання через стіну, відчиняють двері до її помешкання, труять її газом та разом з іншими особами ґвалтують, чинять на неї тиск та гноблять її, у неї з невідомих причин з`являються на тілі синці.

Вважає себе психічно здоровою, не погодилась з необхідністю застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з неї моральної та майнової шкоди не визнала з мотивів безпідставності заявленого позову.

Відповідно до положень ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Так, в ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_4 вчинила суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_6 .

Вчинення вказаного суспільно небезпечного діяння ОСОБА_4 підтверджується як показаннями потерпілого та свідків, так і дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що він живе за адресою: АДРЕСА_3 , його квартира розташована на дев`ятому поверсі. 27.02.2018, коли він повертався з роботи, зайшов в під`їзд свого будинку та підійшов до ліфту, побачив в кабіні ліфта сусідку з 8 поверху - ОСОБА_4 , яка стала не пускати його в ліфт, сказала, що поїде сама. Коли він намагався зайти в ліфт, ОСОБА_4 штовхнула його та у нього злетіли окуляри. Коли він нахилився, щоб їх підняти, ОСОБА_4 штовхнула його в лівий бік та він покотився по сходам до вхідних дверей під`їзду. Він сам не міг підвестись, тому йому допоміг сусід, який провів його в ліфт, а потім до квартири, після чого він викликав швидку.

ОСОБА_4 поводиться дивно, інколи вночі стукає по батареях.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона являється дружиною потерпілого ОСОБА_6 . Близько 17:50 години 27.02.2018 їй зателефонував чоловік, поросив допомоги, повідомив, що ОСОБА_4 його не пускала до ліфта, потім штовхнула, збивши з нього окуляри та в той час, коли він нахилився за ними, ОСОБА_4 штовхнула його на сходи, внаслідок чого він впав. Коли вони з чоловіком поїхали до лікарні, у нього діагностували перелом ноги.

Стосунки їхньої родини з сусідкою ОСОБА_4 зіпсувалися на протязі останніх 5 років, оскільки остання звинувачує їх в тому, що вони отруюють її газом та ґвалтують.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він являється сином потерпілого. 27.02.2018 йому зателефонувала його матір та повідомила, що їде з батьком в кареті швидкої допомоги в лікарню, повідомила що батька штовхнула сусідка ОСОБА_4 . В подальшому у його батька виявили перелом ноги, тому він викликав поліцію.

ОСОБА_4 поводиться дивно, інколи вночі стукає по батареям, чим заважає відпочинку, в зв`язку з чим до неї викликали поліцію. Також ОСОБА_4 звинувачує його в тому, що він травить її газом.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона являється донькою ОСОБА_4 . Про обставини справи їй нічого не відомо. 27.02.2018 вона була вдома разом з мірю, пішла з дому близько 18:00 годині. Мати того дня була вдома, так як вона хворіла. Дивної поведінки у матері вона не помічала.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він являється зятем ОСОБА_4 27.02.2018 він святкував в кафе свій день народження. Святкування було на 17:30 год. Від будинку до кафе їх шлях займав 5-7 хвилин. Коли вони з дружиною пішли в кафе, ОСОБА_4 залишилася вдома. Коли вони ввечері повернулися зі святкування, близько 23:00 години до них прийшли працівники поліції, які розповіли про те, що сталося. ОСОБА_4 з цього приводу нічого не пояснювала, усе заперечувала. З приводу того, що його теща ОСОБА_4 звинувачує сусідів у спробах їх отруїти, а також у іншому насиллі, йому нічого не відомо, сусіди відносно нього та його дружини жодних подібних дій не вчиняли та нічим не погрожували.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона являється сусідкою ОСОБА_4 та 27.02.2018 вона була на святкуванні дня народження зятя останньої Назара. Коли вона прийшла на святкування в кафе, ОСОБА_4 там не було.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона являється сусідкою ОСОБА_4 , про обставини справи вона знає лише зі слів сусідів. 10 років вона знала ОСОБА_4 як нормальну людину, проте в останні два роки ОСОБА_4 стала агресивною, свариться, ночами стукає в двері та по стінам, звинувачує, що вони її затоплюють, залізають у вікна. Коли донька ОСОБА_4 вдома, вона заспокоює свою матір.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона являється сусідкою ОСОБА_4 , про обставини справи вона знає лише зі слів ОСОБА_15 . Сусідку ОСОБА_4 вона може охарактеризувати як неспокійну людину, сусіди скаржились, що ОСОБА_4 вночі стукає по батареям, чіпляється до ОСОБА_16 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що він являється сусідом ОСОБА_4 . ОСОБА_4 скандалила, по ночам стукала по батареям, звинувачувала сусідів у нісенітницях: що її хочуть отруїти, забирають у неї спідню білизну, миються у неї в квартирі. Він допомагав знести ОСОБА_6 на ношах з квартири до карети швидкої.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що він являється сусідом ОСОБА_4 27.02.2018 він в дворі ремонтував свій автомобіль, бачив як ОСОБА_6 зайшов під`їзд, при цьому сусід йшов нормальною ходою. Через декілька хвилин він також зайшов в під`їзд, де на майданчику біля ліфта побачив ОСОБА_6 , який стояв біля стіни, поскаржився, що у нього болить нога. Він допоміг ОСОБА_6 зайти до квартири.

Крім того, судом було досліджено й інші надані прокурором письмові докази на підтвердження доведеності вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, а саме:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_6 28.02.2018, відповідно до якої ОСОБА_6 просить прийняти міри до ОСОБА_4 , яка 27.02.2018, близько 17:40 години, умисно нанесла йому тілесні ушкодження, що виразились у переломі зі зміщенням лівої ноги (т.1 а.с.134);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_9 27.02.2018, відповідно до якої ОСОБА_9 просить прийняти міри до ОСОБА_4 , яка 27.02.2018, близько 17:40 години, умисно нанесла тілесні ушкодження його батькові ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виразились у переломі зі зміщенням лівої ноги. (т.1 а.с.135);

- виписку №3307 від 27.02.2018 МКЛ ШМД, відповідно до якої у ОСОБА_6 27.02.2018 о 17:30 встановлено діагноз: закритий черезвиростковий перелом лівої гомілки зі зміщенням, обставини травми: побутова, впав в під`їзді (т.1 а.с. 136);

- ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2018 №127/12805/18 про надання дозволу на тимчасовий доступ , виїмку документів Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 68, а саме: первинної медичної облікової документації на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 137-138);

- протокол тимчасового доступу до речей та документів від 28.06.2018 з описом вилучених речей та документів, відповідно до яких у Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги №2 вилучено карту стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 139-141, 142);

- висновок судово-медичної експертизи №1102/1107, закінченої 03.10.2018 року, відповідно до якої на підставі судово-медичного обстеження ОСОБА_6 , вивчення даних «Медичної карти стаціонарного хворого» №2296 МКЛ ШМД м. Вінниці і рентгенограми: колінного суглобу з захватом кісток гомілки без маркування (2), ОГК №5956 від 27.02.18 р. на його ім`я та матеріалів кримінального провадження №0000809 «за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 ,встановлено, що під час стаціонарного лікування в травматологічному відділенні з 27.02. по 14.03.2018 у ОСОБА_6 було виявлене тілесне ушкодження: «закритий багато уламковий через-міжвиростковий перелом лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків». Вказане тілесне ушкодження у ОСОБА_6 за своїм характером спричинило тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (п. 2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», 1995 р.), виникло від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності утворення може відповідати терміну, вказаному в постанові про призначення судово-медичної експертизи 27.02.2018. Характер і локалізація тілесного ушкодження у ОСОБА_6 свідчать про травматичну дію (удар) з прикладанням сили в ділянку верхньої третини лівої гомілки предметом (предметами) групові чи індивідуальні особливості, яких не відобразились, що за механізмом утворення не суперечать викладеному у протоколі допиту від 28.02.2018 і в ході проведення слідчого експерименту від 05.07.2018 за участю ОСОБА_6 , тобто в результаті співударяння при падінні на сходи (т.1 а.с. 143-144);

- протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 від 05.07.2018 з додатком відеозаписом слідчої дії, відповідно до яких ОСОБА_6 розповів та показав як відбувались події 27.02.2018 в під`їзді та ліфті будинку по АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 145-147).

Також судом було досліджено докази, надані ОСОБА_4 , а саме довідку про стан здоров`я ОСОБА_4 №121 видану на підставі медичної карти хворої, відповідно до якої вона знаходилась на амбулаторному лікуванні в ЦПМСД №1 з 21.02.2018 по 16.03.2018 з діагнозом «Негоспітальна лівобічна бісегментарна пневмонія, І кл. група ДН І (т.2 а.с. 31).

Аналізуючи показання ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_6 , свідків, досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено факт спричинення ОСОБА_4 необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_6 , тобто вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в ході судового розгляду дав чіткі та послідовні показання щодо обставин отримання ним тілесного ушкодження внаслідок дій ОСОБА_4 , а саме 27.02.2018, близько 17.40 години, в під`їзді № 3 багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 , коли ОСОБА_4 виштовхуючи його із кабіни ліфта, збила з нього окуляри та в той час коли він нахилився, щоб їх підняти, ОСОБА_4 підійшовши до нього, штовхнула його в лівий бік, внаслідок чого він не втримавшись на ногах, впав на сходи від чого отримав травму - тілесне ушкодження середньої тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 1102/1107 від 03.10.2018.

Крім того, суд бере до уваги, що потерпілий одразу після отримання ним травми звернувся до лікарні, що підтверджується даними виписки №3307 від 27.02.2018 МКЛ ШМД, відповідно до якої у ОСОБА_6 27.02.2018 о 17:30 встановлено діагноз: закритий черезвиростковий перелом лівої гомілки зі зміщенням, обставини травми: побутова, впав в під`їзді (т.1 а.с. 136) та до поліції, що підтверджується протоколами прийняття заяв про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_6 28.02.2018 (т.1 а.с.134) та від ОСОБА_9 27.02.2018 (т.1 а.с.135).

Разом з тим суд зазначає, що зазначення в медичній довідці обставин отримання травми ОСОБА_6 як «побутова, впав в під`їзді» (т.1 а.с. 136) не виключає отримання травми внаслідок дій ОСОБА_4 .

Крім того, суд враховує, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1102/1107, закінченої 03.10.2018 року (т.1 а.с. 143-144), у ОСОБА_6 було виявлене тілесне ушкодження: «закритий багато уламковий через-міжвиростковий перелом лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків», яке належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, виникло від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності утворення може відповідати терміну, вказаному в постанові про призначення судово-медичної експертизи 27.02.2018, а характер і локалізація тілесного ушкодження у ОСОБА_6 свідчать про травматичну дію (удар) з прикладанням сили в ділянку верхньої третини лівої гомілки предметом (предметами) групові чи індивідуальні особливості, яких не відобразились, що за механізмом утворення не суперечать викладеному у протоколі допиту від 28.02.2018 і в ході проведення слідчого експерименту від 05.07.2018 за участю ОСОБА_6 , тобто в результаті співударяння при падінні на сходи (т.1 а.с. 143-144).

Крім того, суд бере до уваги показання свідка ОСОБА_8 , яка суду пояснила, що їй зателефонував 27.02.2018 чоловік та попросив у неї допомоги, пояснивши, що отримав травму при падінні в під`їзді, впавши від поштовху сусідки ОСОБА_4 , а також показання свідка ОСОБА_18 , який підтвердив, що 27.02.2018 він бачив як ОСОБА_6 зайшов до під`їзду, при цьому не мав будь-яких тілесних ушкоджень, а коли він через кілька хвилин зайшов вслід за потерпілим в під`їзд, то виявив ОСОБА_6 , якому потрібна була його допомога, щоб дістатися помешкання та скаржився на біль в нозі., а також показання свідка ОСОБА_17 , який допомагав знести ОСОБА_6 на ношах з квартири до карети швидкої допомоги.

Таким чином версія ОСОБА_4 щодо її непричетності до вчення інкримінованого суспільно-небезпечного діяння спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами у їх сукупності, показаннями потерпілого та вищевказаних свідків, а надана ОСОБА_4 суду медична довідка, відповідно до якої ОСОБА_4 знаходилась на амбулаторному лікуванні в ЦПМСД №1 з 21.02.2018 по 16.03.2018 з діагнозом «Негоспітальна лівобічна бісегментарна пневмонія, І кл. група ДН І (т.2 а.с. 31) не може підтверджувати факт її перебування вдома в момент вчинення інкримінованого діяння чи неможливість нею самостійно пересуватися, оскільки вона лише підтверджує незадовільний стан здоров`я останньої та її лікування амбулаторно. При цьому суд бере до уваги, що свідки, на свідчення яких ОСОБА_4 посилається як такі, що можуть підтвердити факт її перебування вдома на час отримання травми ОСОБА_6 : донька ОСОБА_10 та зять ОСОБА_11 не вказали точний час, коли вони були поряд з ОСОБА_4 , при цьому підтвердили, що 27.02.2018 ОСОБА_4 у вечірній час залишалась вдома одна та, зокрема, свідок ОСОБА_11 вказав, що святкування його дня народження було заплановано в кафе на 17:30 годину, тому за кілька хвилин до визначеного часу він з ОСОБА_10 вийшов з дому до кафе, що підтверджує той факт, що з цього часу ОСОБА_4 залишилась вдома одна.

Крім того, в судовому засіданні було досліджено висновок стаціонарної судово-психіатричної експертизи №15 від 23.02.2021 ОСОБА_4 , відповідно до якої встановлено, що в період часу, до якого відноситься інкриміноване їй діяння, ОСОБА_4 страждала на хронічне психічне захворювання у вигляді хронічного маячного розладу (F 22.8), не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, в теперішній час ОСОБА_4 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді хронічного маячного розладу (F 22.8), не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні із загальним режимом нагляду. (т.2 а.с. 8-12).

Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року, примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.
Згідно положень ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.
З огляду на вищевикладене, зважаючи на вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння в стані неосудності, суд з врахуванням висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №15 від 23.02.2021 щодо ОСОБА_4 (т.1 а.с. 8-12), вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити та застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру, передбачені п.2 ч.1 ст. 94 КК України - у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Крім того, потерпілим ОСОБА_6 був заявлений цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування завданої нею майнової та моральної шкоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно вимог ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.1 ст. 1186 ЦК України, шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1186 ЦК України, якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, суд, вирішуючи в порядку передбаченому ст. ст. 128, 129 КПК України цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення з останньої 39390,60 гривень у відшкодування завданої злочином майнової шкоди, та 100000 гривень у відшкодування завданої злочином моральної шкоди, на підставі висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №15 від 23.02.2021 року, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_4 на час вчинення суспільно небезпечного діяння, яким була завдана шкода ОСОБА_19 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом, враховуючи, що позивачем також в ході судового розгляду не було надано належних та допустимих доказів того, що повнолітня донька ОСОБА_4 ОСОБА_10 , знала про психічний розлад своєї матері, але не вжила заходів щодо запобігання шкоді, суд приходить до переконання про необхідність відмовити в задоволенні позову потерпілого до ОСОБА_4 в повному обсязі.

Керуючись ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року, ст. ст. 12, 1186 ЦК України, ст. ст. 19, 92, 93, 94 КК України, ст. ст. 128, 129, 362, 506, 507, 512, 513 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Тютьки, Вінницького району, Вінницької області, громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_4 завданої майнової шкоди в розмірі 39390 грн. та моральної шкоди в розмірі 100000 грн. відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Копію ухвали негайно вручити стороні захисту та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1