Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 1-кс/711/1072/21
Справа № 711/3555/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси клопотання слідчого СУГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , винесеного у кримінальному провадженні № 0000978 від 14.04.2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єреван Республіка Вірменія, вірменина, громадянина Республіки Вірменія, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,-

встановив:

Слідчий СУГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси із клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єреван Республіка Вірменія, вірменина, громадянина Республіки Вірменія, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Клопотання обґрунтовує тим, що СУ ГУ НП в Черкаській області проводится досудове розслідування кримінального провадження № 0000978 від 14.04.2021 року .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 14.04.2021 року, близько 18 години 07 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись на пішохідній частині тротуару навпроти АЗС «WOG», що розташована за адресою: м. Черкаси, вул. Смілянська, 78/4, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільну небезпеку та бажаючи їх настання, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс останньому один удар гострим предметом, який має колюче-ріжучі властивості, в область живота зліва, чим спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження, згідно довідки КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня ЧОР», у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини, сквозних різаних ран тонкого кишковика, забрюшної гематоми, внутрішньочеревної кровотечі, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таке, що небезпечне для життя в момент заподіяння.

16.04.2021 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси 16.04.2021 року відносно підозрюваного ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 15.06.2021.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Республіки Єреван Республіки Вірменія, вірменин, громадянин Республіки Вірменія, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Закінчення досудового розслідування у двохмісячний строк неможливе, оскільки необхідно виконати ряд слідчих дій, а саме: отримати висновок судово-медичної експертизи по дослідженню тілесних ушкоджень малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , висновки судово-психіатричної, судово-медичних (імунологічних) експертиз, після отримання висновку судово-медичної експертизи призначити судово-медичну (криміналістичну) експертизу, оголосити ОСОБА_6 кінцеву підозру, з урахуванням зібраних у кримінальному провадженні доказів виконати вимоги ст. ст. 290-292 КПК України.

Саме тому, 07.06.2021 постановою заступника керівника Черкаської обласної прокуратури строк досудового розслідування було продовжено до трьох місяців, тобто до 16.07.2021.

Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 згідно з ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси обрано на 60 (шістдесят) діб, тобто до 15.06.2021 включно. На даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились та є достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, знищити речі та предмети, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Так, метою застосування запобіжного заходу, в тому числі й застосування виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою, у відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

На підставі ч. 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд, у відповідності до ч. 1 ст. 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, що зокрема визначені у п. п. 1-11 даної частини вказаної статті.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється, або обвинувачується у вчиненні злочину за який передбачено позбавлення волі у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

На існування ризиків передбачених у п. п. 1, 2,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує те, що ОСОБА_6 розуміючи, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, об`єктом посягання якого є життя та здоров`я дитини, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, після вчинення кримінального правопорушення з місця вчинення злочину зник, а в подальшому був відшуканий працівниками поліції в квартирі АДРЕСА_2 , яка не є місцем проживання підозрюваного, не належить на праві власності чи на підставі іншого речового права чи членам його сім`ї, у зв`язку з чим може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, є підстави вважати, що підозрюваний може впливати на потерпілого та свідків, частина з яких є неповнолітніми, оскільки останній зацікавлений у зміні ними своїх показань та з матеріалів кримінального провадження йому відомо їх анкетні дані. У зв`язку з цим, для ухилення від кримінальної відповідальності він може впливати на свідків, потерпілого шляхом умовлянь, погроз, примусу змінити надані ними показання, а з свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 перебуває в дружніх відносинах, що може зумовити надання ними свідчить на користь підозрюваного. Як наслідок, ОСОБА_6 матиме можливість уникнути або пом`якшити відповідальність за вчинення інкримінованого йому тяжкого кримінального правопорушення.

Також, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що виражатиметься у неявці за викликами до органу досудового розслідування та суду з метою затягування досудового розслідування та судового розгляду, а також невиконанні інших процесуальних обов`язків.

На даний час, органом досудового розслідування вживаються заходи на встановлення місцезнаходження знаряддя злочину, а саме ножа, яким підозрюваний спричинив тілесні ушкодження неповнолітньому потерпілому.

Відповідно до показань підозрюваного - ніж, яким останній спричинив тілесні ушкодження він викинув поблизу КП «Центральний стадіон». Разом з тим, перевіривши вказані доводи, знаряддя злочину не встановлено.

Вказане свідчить на те, що застосувавши більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, ОСОБА_6 може знищити знаряддя злочину, яке має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, слід врахувати наявні обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винним у вчиненні злочину, відсутність міцних соціальних зв`язків, оскільки ОСОБА_6 є громадянином Республіки Вірменія, не є власником нерухомого майна в Україні, малолітніх, неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків на утримання немає, не працює, у зв`язку з чим має реальну можливість виїхати за кордон, що підтверджує існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вищевказані обставини в сукупності підтверджують те, що на сьогоднішній час ризики, що визначені у п. п. 1, 2, 3, 4, ст. 177 КПК України наявні.

Хоча запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і є винятковим запобіжним заходом, але жоден інший із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, що визначені ст. 177 КПК України.

У відповідності до положень ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ, з урахуванням наявних ризиків, а отже й законних підстав в розрізі вимог Глави 18 КПК України, з метою запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого, свідків у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, знищити речі та предмети, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є надмірним чи таким, що принижує його гідність в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 відсутні, а тому у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України інший, більш м`який запобіжний захід, не буде достатнім для запобігання вказаним ризикам, ф його вік, стан здоров`я не перешкоджають перебувати під вартою.

На підставі наведеного, просить суд продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000978, в межах строку досудового розслідування, тобто до 16.07.2021.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали, просили задовольнити його повністю.

Захисник та підозрюваний проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою заперечували, оскільки прокурором не доведено, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, впливати на потерпілого, свідків у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, знищити речі та предмети, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Також зазначили що підозрюваний одружений, має постійне місце роботи позитивно характеризувався, перебуваючи під вартою відшкодував потерпілому 70000 грн. матеріальної шкоди, що дає підстави для суду застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою. Оскільки згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного.

Запобіжні заходи - це заходи забезпечення кримінального провадження, застосування яких супроводжується обмеженням конституційних прав і свобод осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень. Ці обмеження стосуються свободи пересування та вільного вибору місця перебування.

16.04.2021 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси 16.04.2021 року відносно підозрюваного ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 15.06.2021 року.

07.06.2021 року постановою заступника керівника Черкаської обласної прокуратури строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні було продовжено до трьох місяців, тобто до 16.07.2021.

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 199 КПК України Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Про фундаментальність права на свободу та особисту недоторканність свідчить також факт його закріплення у більшості міжнародних правових актів. Зокрема, у Загальній декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання (стаття 9), у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року вказано, що ніхто не повинен бути позбавлений волі інакше, як на підставах і відповідно до такої процедури, які встановлені законом (пункт 1 статті 9).

Право на свободу та особисту недоторканність, як і будь-яке інше право, потребує захисту від свавільного обмеження, для чого вимагається періодичний судовий контроль за обмеженням чи позбавленням свободи та особистої недоторканності, що має здійснюватися у визначені законом часові інтервали.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У частині першій статті 183 КК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України").

Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути ( пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017).

Європейським судом 15.12.2016 року прийнято рішення "Ігнатов проти України" (заява N 40583/15), де констатував порушення ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (право на свободу та особисту недоторканість). Зокрема, Європейський суд зазначив про те, що під час процедури розгляду питання про продовження запобіжного заходу "суддя не вказав у чому полягають конкретні ризики щодо кожного обвинуваченого, а отже рішення було свавільним та не відповідає вимозі "законності"; впродовж всього періоду заявник тримався під вартою на підставі припущень щодо можливого тиску на свідків та перешкоджання слідству та суду. В той час як згідно ст. 5 Конвенції органи державної влади повинні надати реальні докази існування таких ризиків". Отже, визнаючи порушення п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод під час розгляду зазначеної справи Європейський суд вкотре повторив позицію щодо того, що відсутність мотивації в судовому рішенні щодо продовження тримання під вартою несумісне з принципом захисту від свавілля, що передбачається п. 1 ст. 5 Конвенції.

Так, прокурор в своєму клопотання посилається на ту обставину, що ОСОБА_6 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України об`єктом посягання якого є життя та здоров`я дитини, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, після вчинення кримінального правопорушення з місця вчинення злочину зник, а в подальшому був відшуканий працівниками поліції в квартирі АДРЕСА_2 , яка не є місцем проживання підозрюваного, не належить на праві власності чи на підставі іншого речового права чи членам його сім`ї, у зв`язку з чим може переховуватися від органу досудового розслідування та суду

Проте, суд критично відноситься до такої позиції прокурора, так як вона йде врозріз з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно положень ст. 5 Конвенції, та правової позиції ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «... тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою...».

Окрім того, слід вказати, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України, не тягне за собою автоматичне визнання його вини у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, він до винесення вироку вважається таким, який не винуватий у вчиненні злочину, який йому інкримінується, а тому суд вважає, що сам лише розмір санкції статті, по якій пред`явлене обвинувачення, не є достатнім чинником для тримання обвинуваченого під вартою.

Окрім того, як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» (№ 41088/05 від 11.07.2006р.) одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою. Аналогічні висновки зроблено Європейським судом з прав людини в справах «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови».

В рішенні ЄСПЛ «Клішин проти України» (№ 30671/04 від 23.02.2012 р.) вказано підстави для тримання під ватою мають бути підтверджені фактами.

В п.85 Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України» (№ 40107/02 від 10.02.2011 р.), зазначено, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» (№72967/01 від 01.03.2007 р.) - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обгрунтованості до конкретної особи є порушенням п.4 ст.5 Конвенції.

Відповідно до висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ «Александер Макаров проти Росії» (№ 15217/07 від 12.03.2009 р.) національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

В Рішенні ЄСПЛ «Мамедова проти Росії» (№ 7064/05 від 01.06.2006 р.) сказано, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

В п. 51 Рішенні ЄСРПЛ «Летельє проти Франції» (від 26.06.1991 р.) попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до його усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним відправленням правосуддя, у рішенні судів мають адекватно зазначатися підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь застосування цього обов`язку наводити підстави може змінюватися залежно від характеру рішення та повинен визначатися з огляду на обставини справи.

Як зазначено у окремій думці судді ЄСПЛ Калайджиєвої в рішенні «Шалімов проти України» від 04.03.2010 р.: будь-яка концепція «автоматичної законності» позбавлення свободи несумісна з принципами Конвенції і немає сумніву, що пункт 4 статті 5 Конвенції є процесуальною гарантією та засобом юридичного захисту проти такого тримання під вартою.

Що стосується ризиків, а саме того, що підозрюваний може впливати на потерпілого та свідків, частина з яких є неповнолітніми, оскільки останній зацікавлений у зміні ними своїх показань та з матеріалів кримінального провадження йому відомо їх анкетні дані. У зв`язку з цим, для ухилення від кримінальної відповідальності він може впливати на свідків, потерпілого шляхом умовлянь, погроз, примусу змінити надані ними показання, а з свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 перебуває в дружніх відносинах, що може зумовити надання ними свідчить на користь підозрюваного. Як наслідок, ОСОБА_6 матиме можливість уникнути або пом`якшити відповідальність за вчинення інкримінованого йому тяжкого кримінального правопорушення. Також, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що виражатиметься у неявці за викликами до органу досудового розслідування та суду з метою затягування досудового розслідування та судового розгляду, а також невиконанні інших процесуальних обов`язків, то слідчий суддя зазначає про те, що ризики не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами.
Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі важкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою, що знайшло свої відображення в рішенні ЄСПЛ "Строган проти України", № 30198/11, § 97, 6 жовтня 2016 p.

Крім того, в рішенні по справі "Осипенко проти України", №. 4634/04, §§ 77 і 79, 9 листопада 2010 року), вказано, що з плином часу для тривалого тримання заявника під вартою потрібне додаткове обґрунтування, але суди не надали жодних додаткових аргументів. Крім того, на жодному з етапів національні суди не розглянути будь-які інші превентивні заходи в якості альтернативи тримання під вартою. Викладені міркування є достатніми для того, щоб Суд прийшов до висновку, що мало місце порушення параграфу 3 статті 5 Конвенції».

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою повинні бути надані додаткові вагомі докази того, що є наявна доцільність продовження такого строку і що інші більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані. Обов`язок доказування вагомості застосування такого виняткового запобіжного заходу покладається на сторону обвинувачення, зокрема, в даному випадку, - на прокурора, який заявив клопотання про продовження тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 _1

Тобто, саме прокурором в процесі повинно бути надано такі докази неможливості зміни запобіжного заходу на більш м`який, які б не могли б бути піддані жодному сумніву.

Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі "Кобець проти України" (Заява N 16437/04) від 14 лютого 2008 року зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (також рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Згідно Постанови №14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

Потрібно наголосити, що в клопотанні про продовження строку запобіжного заходу прокурор приділив увагу ризикам поверхнево, не навівши жодних обґрунтувань.

Таким чином, суд вважає, що прокурор в судовому засіданні взагалі не довів тієї обставини, що підозрюваний ОСОБА_6 має намір знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;, а просто обмежився посиланням на такий ризик.

В той же час ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор, у свою чергу, не навів доказів реальної можливості незаконного впливу підозрюваного на процес доказування у даному кримінальному провадженні, в тому числі і на свідків.
Зокрема, прокурором у своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_10 не вказав будь-які дії вчиненні ним, які б свідчили про його наміри незаконно вплинути на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, знищити, сховати, спотворити речові докази по кримінальному провадженню, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу.
Також в клопотанні прокурора не вказано, чи підозрюваний має достатні соціальні зв`язки, однак з наданого захисником свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 18 січня 1996 року вбачається, що підозрюваний одружений. Також підозрюваний має постійне місце проживання та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Також слідчий суддя враховує те, що підозрюваний характеризується позитивно, здійснив відшкодування матеріальної шкоди потерпілому в сумі 70000 грн., що підтверджується документами, наданими захисником підозрюваного
Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
Крім іншого, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу мають бути оцінені в сукупності всі юридично значимі обставини, визначені в ст. 178 КПК України.
Суд при розгляді клопотання ретельно перевіряє дані про особу, щодо якої продовжується строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою (вік, здоров`я, сімейний стан, соціальна зайнятість особи, вид діяльності, місце проживання п.п. 3-10 ч. 1 ст. 178 КПК).
Отже, як вбачається з матеріалів справи, підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання зі своєю сім`єю, тобто у нього існують міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, здійснив відшкодування шкоди
При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України" Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Враховуючи, що в судовому засіданні прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, щоб обґрунтовувало недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, суд приходить до переконання, що домашній арешт як більш м`який запобіжний захід, забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також в повній мір зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
У відповідності до ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий: негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово; негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.
На підставі викладеного та керуючись статтею 29 Конституції України, статтями 8, 176-179, 181, 183, 194, 202, КПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання слідчого ВРЗСПЖЗО СУГУ НП в Черкаській області про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без задоволення

Змінити щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єреван Республіка Вірменія, вірменина, громадянина Республіки Вірменія, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, з застосування електронного засобу контролю строком до 16.07.2021 року, включно, негайно звільнивши його з - під варти в залі судового засідання після проголошення ухвали на підставі ч. 5 ст. 202 КПК України.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язок:

- не залишати житло за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

- з`являтися на виклики слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у встановлений ними час;

- утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим, прокурором або судом;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Направити копію ухвали про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області.

Ухвала може бут оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення

Повний текст ухвали проголошено 14.06.2021 року о 08.00 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1