Житомирський апеляційний суд
Справа №295/716/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 22 січня 2021 року,

в с т а н о в и в:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 15 год 00 хв 21.03.2021 року включно.
Одночасно визначено ОСОБА_8 заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 45 400 грн., у разі внесення якої покладено на підозрюваного наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та слідчого судді у визначений ними час за кожною вимогою; не відлучатися за межі м.Житомира без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.
Строк дії ухвали встановлено до 21.03.2021 року.

Прийняте рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 тяжкого злочину, схильність підозрюваного до вчинення тяжких злочинів, так як підозрюваний раніше неодноразово судимий, а також врахував його безробітній стан та неможливість більш м`яких запобіжних заходів запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України. Крім того, слідчий суддя встановив відсутність доказів захворювання ОСОБА_8 , яке б перешкоджало підозрюваному перебувати в СІЗО, та не взяв до уваги медичну довідку долучену захисником, оскільки через нерозбірливий почерк неможливо прочитати діагноз останнього.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що доказами не доведено жодного ризику, переліченого в клопотанні слідчого, а слідчий суддя прийняв рішення лише на припущеннях слідчого, у зв`язку з чим постановив ухвалу з істотним порушенням норм кримінально-процесуального права. Зокрема, вказує, що стороною обвинувачення не доведений ризик переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування чи суду, під час інших кримінальних проваджень останній жодного разу не переховувався від правосуддя, його ніколи не було оголошено у розшук та до нього ніколи не застосовувався привід чи штраф за ухилення від явки до суду. Зазначає, що ОСОБА_8 ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності за вплив на свідків чи експертів. Аргументує свої вимоги також тим, що всі письмові докази знаходяться в поліції, а тому відсутній ризик знищення чи спотворення будь-якої речі чи документів, що мають значення для встановлення обставин справи. Крім того, вказує, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, постійно проживає за місцем своєї реєстрації та просить врахувати стан здоров`я останнього, який потребує постійного лікування, що підтверджується відповідними медичними документами.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Підставою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.2 ст.177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.
Як вбачається з матеріалів провадження, Житомирським РУП ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000014 від 21 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Згідно клопотання слідчого поліції, ОСОБА_8 , маючи непогашену судимість за вчинення умисних злочинів, на шлях виправлення не став та повторно вчинив нове кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, 21.01.2021 близько 14 год. 57 хв. ОСОБА_8 , перебував у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Покровська, 63.
У цей день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, а саме будь-якого майна, що знаходилось у вказаному магазині.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, переслідуючи корисливий мотив, перебуваючи в торгівельному залі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_8 із вітрини взяв до своїх рук гриль контактний електричний G750 марки «GRUNHELM» чорно-сірого кольору вартістю 729 грн. 00 коп., що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_10 .
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, у цей час, день та місці ОСОБА_8 заховав під верхній одяг вказаний гриль та підійшов до виходу з магазину. В подальшому, усвідомлюючи, що розрахунок за вищевказаний товар не здійснений, переслідуючи корисливий мотив, діючи, з метою особистого збагачення за рахунок третіх осіб, ОСОБА_8 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, утримуючи при собі гриль контактний електричний G750 марки «GRUNHELM» попрямував до виходу з магазину, однак під час вчинення злочинних дій останнього помітили працівники вищевказаного магазину, які намагались його зупинити. Так, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що його злочинні дії були помічені, бажаючи досягти свого злочинного наміру, діючи умисно, відкрито, тримаючи при собі гриль контактний електричний G750 марки «GRUNHELM», вибіг з місця скоєння злочину й з метою уникнення відповідальності залишив викрадене на асфальті, таким чином розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Таким чином ОСОБА_8 , відкрито повторно викрав майно, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_10 , чим спричинив останній майнової шкоди на суму 729 грн. 00 коп.
В рамках даного кримінального провадження 21 січня 2021 року о 15 год. 00 хв., ОСОБА_8 було затримано в порядку ст.208 КПК України (а.14-17).
22 січня 2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України (а.29-32).
Висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України стороною захисту не оскаржується, а тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги, та погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра є обґрунтованою.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).
Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчиненню іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Як вбачається з матеріалів провадження, інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому колегія суддів погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Колегія суддів не погоджується з доводами захисника ОСОБА_7 про те, що ризик переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та/або суду спростовується тим, що незважаючи на факт неодноразових засуджень в минулому, у сторони обвинувачення відсутні дані, які б підтверджували переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування або суду, оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_8 було вручено лише 21 січня 2021 року після його затримання в порядку ст.208 КПК України, а тому попередня належна процесуальна поведінка до вручення повідомлення про підозру в рамках даного кримінального провадження не спростовує ризиків, зазначених в ухвалі слідчого судді.
Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність ризику переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду.
Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про наявність ризику вчинення ОСОБА_8 інших кримінальних правопорушень та вважає, що сама поведінка підозрюваного ОСОБА_8 свідчить про можливість та високий ризик вчинення ним нового злочину, виходячи з того, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні корисливого злочину, маючи при цьому непогашену судимість, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності, зокрема останній раз 15.05.2020 року Корольовським районним судом м.Житомира за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки з іспитовим строком 2 роки. Також 28.12.2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, що вказує на системність протиправної та антисоціальної поведінки підозрюваного та об`єктивно свідчить про наявність ризику вчинення підозрюваним іншого злочину.
Доводи апеляційної скарги захисника про неврахування слідчим суддею відсутності ризику знищення, приховування або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та ризику незаконного впливу на свідків чи експертів, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки слідчим такі процесуальні ризики не були заявлені у поданому клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому і не були встановлені та враховані судом першої інстанції.
Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Апеляційний суд також погоджується з висновками слідчого судді про недостатність інших, більш м`яких запобіжних заходів запобігти вищевказаним ризикам. На переконання апеляційного суду, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного, а саме того, що ОСОБА_8 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину, не одружений, не має на утриманні будь-яких осіб, офіційно не працевлаштований, тобто не має міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходів, виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).
Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені. Проживання з рідним братом, наявність постійного місця проживання, на які посилалась сторона захисту, з урахуванням фактичних обставин, характеру, тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та встановлених ст.177 КПК України ризиків, недостатньо для доведення як відсутності ризиків, так і того, що ОСОБА_8 виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 хворіє на ВІЛ та гепатит, не може триматися в умовах ізоляції,колегія суддів відхиляє,оскільки відповідно до ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.
Тобто, особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.
Будь-яких доказів того, що стан здоров`я підозрюваного перешкоджає його перебуванню в умовах СІЗО стороною захисту не надано.
Колегія суддів роз`яснює право підозрюваного подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу, а також право оскаржувати у відповідному порядку дії, рішення або бездіяльність посадових осіб адміністрації слідчого ізолятору ДУ «Житомирська УВП (№8)» у випадках, коли не приймаються заходи щодо звернень підозрюваного, в тому числі, стосовно стану здоров`я.
Крім того, колегія суддів погоджується із визначеним слідчим суддею мінімальним розміром застави, передбаченим п.2 ч.5 ст.182 КПК України, який на думку суду буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також доводи підозрюваного та його захисника про безпідставність застосування вказаного запобіжного заходу, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про застосування даного запобіжного заходу та дійшов правильного висновку про обрання підозрюваному ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 45 400 грн.
За вказаних обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 22 січня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 15 год 21.03.2021 року, із визначенням застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 45400 грн., без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: