Справа № 202/8414/19
Провадження № 1-кс/202/987/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А
22 лютого 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, яке подане в кримінальному провадженні за № 0000109 від 27.02.2019 року, в якому повідомлено про підозру ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

19 лютого 2021 року прокурор Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернувся в кримінальному провадженні № 0000279 від 13.05.2020 року з вищевказаним клопотанням, в якому просить накласти арешт на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження цим майном, а також на автомобіль марки «LEXUS GX 460» номерний знак серії НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 та автомобіль марки «RENAULT TRAFIC» номерний знак серії НОМЕР_3 , VIN- НОМЕР_4 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ними.

Також у своєму клопотанні прокурор просить заборони розпоряджатися та виконувати інші дії, спрямовані на приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна.

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000109 від 27.02.2019 року, в якому 9 лютого 2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 191 КК України.

Прокурор зазначає, що діями ОСОБА_4 завдано матеріальну шкоду в розмірі 829343,82 грн.

Отже, з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, збереження речових доказів, забезпечення спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Відповідно до частини 2 статті 172 КПК України, оскільки майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене, з метою забезпечення арешту майна клопотання розглядається без повідомлення власника майна.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання прокурора, приходить до висновку, що дане клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000109 від 27.02.2019 року.

В даному кримінальному провадженні 9 лютого 2021 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

З матеріалів клопотання прокурора вбачається, що в кримінальному провадженні Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» подано цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, в сумі 33004689,80 грн.

За змістом частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з частиною другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини 5 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Крім того, згідно з частиною 6 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Частиною 8 статті 170 КПК України визначено, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

При цьому згідно з частиною 4 статті 170 КПК України в разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Відповідно до статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Нормами частини другої статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В своєму клопотанні прокурор ставить питання про накладення арешту на належне підозрюваному ОСОБА_4 майно, а саме: домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль марки «LEXUS GX 460» номерний знак серії НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 та автомобіль марки «RENAULT TRAFIC» номерний знак серії НОМЕР_3 , VIN- НОМЕР_4 .

Вирішуючи питання про арешт даного майна, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, у кримінальному провадженні до нього заявлений цивільний позов. Санкцією частини 5 статті 191 КК України передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Згідно з інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_4 на праві власності належить нерухоме майно - домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, згідно з матеріалами клопотання прокурора за ОСОБА_4 зареєстровані автомобіль марки «LEXUS GX 460» номерний знак серії НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 та автомобіль марки «RENAULT TRAFIC» номерний знак серії НОМЕР_3 , VIN- НОМЕР_4 .

Слідчий суддя вважає, що зазначене майно може бути відчужене або передано підозрюваним іншим особам, оскільки у кримінальному провадженні, в якому йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, заявлений цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, крім того за кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється, передбачено покарання у виді конфіскації майна.

Отже, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільного позову), а також конфіскації майна як виду покарання у випадку, якщо підозра буде доведена, слідчий суддя вважає можливими задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на арешт на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), а саме: домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль марки «LEXUS GX 460» номерний знак серії НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 та автомобіль марки «RENAULT TRAFIC» номерний знак серії НОМЕР_3 , VIN- НОМЕР_4 , шляхом заборони відчуження та розпорядження зазначеним майном.

На переконання слідчого судді, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права підозрюваного як власника майна, оскільки він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого завдано шкоду в розмірі 829343 грн. 82 коп., до нього в рамках кримінального провадження заявлений цивільний позов про відшкодування шкоди, крім того до нього в подальшому в разі доведення його вини може бути застосовано покарання у вигляді конфіскації майна. Підстав вважати вартість арештованого майна неспівмірною з розміром цивільного позову немає. Слідчий суддя вважає, що накладення арешту на майно підозрюваного не матиме негативних наслідків як для самого підозрюваного, так і інших осіб, оскільки заборона відчуження та розпорядження майном носить тимчасовий характер і не позбавляє права користування цим майном. Крім того, арешт майна може бути скасований у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

Поряд із цим, накладаючи арешт на майно підозрюваного, слідчий суддя вважає, що підстави для заборони користування автомобілями відсутні, оскільки застосування конфіскації майна та стягнення з підозрюваного відшкодування шкоди є імовірним, прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування та державні інтереси виправдовують таке втручання у права підозрюваного як власника майна. Матеріали клопотання не містять даних та доказів на підтвердження існування обставин, що незастосування заборони користування належним підозрюваному майном призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення майна. Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»). Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»). На переконання слідчого судді, позбавлення підозрюваного права користування належним йому майном протягом тривалого часу до реального застосування конфіскації майна та стягнення з нього відшкодування шкоди, буде явно непропорційним та становитиме для нього надмірний тягар, зокрема, з огляду на наявність у нього родини, яка має право користування цим майном нарівні з підозрюваним.

Також слідчий суддя вважає такою, що не підлягає задоволенню, вимогу прокурора про застосування заборони виконувати інші дії, спрямовані на приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вищевказаного майна, оскільки такий спосіб арешту не передбачений нормами кримінального процесуального законодавства. Слідчий суддя вважає, що сама по собі заборона розпорядження та відчуження майна є достатнім способом забезпечення можливого відшкодування шкоди (цивільного позову) та конфіскації майна як виду покарання.

Доводи клопотання щодо необхідності накладення арешту на майно підозрюваного з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації є необґрунтованими.

Виходячи з наведеного, слідчий суддя дійшов до висновку про часткове задоволення клопотання прокурора.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), а саме: домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль марки «LEXUS GX 460» номерний знак серії НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 та автомобіль марки «RENAULT TRAFIC» номерний знак серії НОМЕР_3 , VIN- НОМЕР_4 , шляхом заборони відчуження та розпорядження зазначеним майном.

В іншій частині клопотання відмовити.

Роз`яснити, що накладений арешт може бути скасований відповідно до статті 174 КПК України.

Ухвала в частині накладення арешту підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1