Дата документу 23.03.2021 Справа№ 312/214/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №312/214/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/618/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізький апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Велика Білозерка Великобілозерського району Запорізької області, громадянина України, який не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

15 грудня 2017 року Великобілозерським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.152 КК України до 3 років позбавлення волі;

20 лютого 2018 року Великобілозерським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.186, ч.2 ст.153, ч.ч.1,4 ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконеренції з приміщенням ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)»,

захисника-адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконеренції з приміщенням Енергодарського міського суду Запорізької області.

Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2020 року, яким визнано ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ч.4 ст.70 КК України до призначеного покарання постановлено частково приєднати невідбуте покарання за вироком Великобілозерського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2018 року та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання законної сили вироку суду ухвалено залишити без змін тримання під вартою, а строк відбування покарання відраховувати з моменту обрання запобіжного заходу тримання під вартою у даній справі з 21 вересня 2020 року.
Ухвалено зарахувати у строк відбування покарання відбуте ОСОБА_6 покарання за вироком Великобілозерського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2018 року, з 15 грудня 2017 року по 20 вересня 2020 року.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.
Ухвалено скасувати арешт майна, накладений ухвалами слідчих суддів Великобілозерського районного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року (справа №312/174/2017), від 17 липня 2017 року (справа №312/174/2017).

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, винуватість обвинуваченого, кваліфікацію його дій, просить вищевказаний вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого через м`якість призначеного покарання. Постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років. На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та за попереднім вироком Василівського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2018 року, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом безпідставно враховано в якості обставини, що пом`якшує покарання, щире каяття, оскільки після вчинення вбивства ОСОБА_10 пройшов тривалий проміжок часу та у ОСОБА_11 була можливість зізнатися у вчиненому злочині, активно сприяти його розкриттю та вжити заходів, спрямованих на відшкодування завданої потерпілій шкоди. Проте ОСОБА_6 цього не зробив, а формальне визнання ним вини у скоєному під час судового розгляду свідчить лише про бажання мінімізувати розмір покарання, а не про наявність у нього щирого каяття.

Також, на думку апелянта, судом першої інстанції не достатньо було враховано наявність такої обтяжуючої обставини, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст.70 КК України у майже мінімальному розмірі є безпідставним та невмотивованим.

Згідно з вироком суду, 02 липня 2017 року, приблизно о 02 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись у літній кухні домоволодіння АДРЕСА_3 , в ході раптово виниклої сварки з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , тримаючи у правій руці ніж, наніс останньому два удари ножем в область шиї, спричинивши потерпілому різане та колото-різане поранення шиї, з пошкодженням внутрішніх органів, що призвели до гострої крововтрати, що підтверджується наявністю різаного та колото-різаного поранення шиї в середній третині та по правій заднє-боковій поверхням шиї, крововиливами у м`які тканини шиї в проекції ран, пошкодженням м`язів, артерії та вен різаного калібру, лівої загальної сонної артерії, а також повністю пересіченням жирового тіла та під`язичної щитоподібної перетинки, повним відділенням під`язичної кістки в зчленуванні з щитоподібним хрящем, що і стало безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_6 умисно вбив ОСОБА_10 ..
Суд визнав вказане обвинувачення доведеним та кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України за ознаками вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій особі.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого обвинувачення, фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорював, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.115 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються.
У зв`язку з цим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає обґрунтованими.
Так, відповідно до вимог ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання врахував, що останній вчинив злочин, який відноситься до категорії особливо тяжких, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних злочинів, за місцем проживання характеризується добре, не працює. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням в межах санкції статті обвинувачення.
Разом з цим, на переконання колегії суддів, визначаючи строк покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував тяжкість та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого.
Так, суд не в повній мірі врахував вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 особливо тяжкого злочину при обставинах, що обтяжують покарання - в стані алкогольного сп`яніння; обране знаряддя злочину, механізм та локалізацію нанесення тілесних ушкоджень; особу обвинуваченого, який раніше судимий за умисний тяжкий корисливий злочин та умисні насильницькі злочини, один з яких також є тяжким, до затримання ніде не працював.
У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання за ч.1 ст.115 КК України у мінімальному розмірі є надто м`яким.
Крім того, згідно з вимогами п.21 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст.70 КК принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного, й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.
Проте, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України, хоч і послався на вказану статтю, проте, фактично помилково призначив остаточне покарання ОСОБА_6 шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком щодо нього Великобілозерського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2018 року, тобто за правилами призначення покарання за сукупністю вироків, передбаченими ст.71 КК України.
В цьому випадку остаточне покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції повинен був призначити за правилами ч.4 ст.70 КК України, відповідно до яких, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

У зв`язку із вищевикладеним, враховуючи особу обвинуваченого, фактичні обставини кримінального провадження, кількість епізодів злочинної діяльності та характер вчинених злочинів, те, що після вчинення в стані алкогольного сп`яніння злочину проти життя та здоров`я особи, обвинувачений ОСОБА_6 продовжував вчиняти умисні тяжкі злочини, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 остаточного покарання необхідно застосувати принцип часткового складання покарань.
З врахуванням викладеного, фактичних обставин провадження і відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового вироку, яким необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання: за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання вказаного покарання з покаранням, призначеним за вироком Великобілозерського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 , остаточно призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Таке покарання, на переконання колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і сприятиме досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України.
Покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років, про призначення якого просить прокурор в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, є надто суворим, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання, на які послався суд першої інстанції, які підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів
ЗАСУДИЛА:
апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та засуджено, скасувати в частині призначеного покарання.
Призначити ОСОБА_6 покарання:
за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років;
На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначеного за цим вироком покарання з покаранням, призначеним за вироком Великобілозерського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 , остаточно призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4