ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/993/21 Справа № 202/7599/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 000937 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2021 року, якою обвинувальний акт щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 162, ч. 2 ст. 364-1 КК України, повернуто прокурору,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2021 року обвинувальний акт щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 162, ч. 2 ст. 364-1 КК України, повернуто прокурору.
Обґрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що обвинувальний акт вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не відповідає, оскільки не містить правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так, згідно обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України за умисні дії, які виразились у зловживанні повноваженнями службовою особою юридичної особи приватного права, що спричинили тяжкі наслідки.
Однак, в обвинувальному акті не зазначено мету зловживання повноваженнями службовою особою юридичної особи приватного права, як того передбачає диспозиція ч. 2 ст. 364-1 КК України, що не дає змоги суду зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичним формулюванням.
Крім того, обвинувальний акт складений без урахування заяви потерпілої ОСОБА_10 про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суд першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що в обвинувальному акті зазначено, що «умисні дії ОСОБА_7 , які виразились у зловживанні повноваженнями службовою особою юридичної особи приватного права, що спричинили тяжкі наслідки, кваліфікуються за ч.2 ст. 364-1 КК України».
Крім того, в тексті обвинувального акту зазначено, зокрема, що « ОСОБА_7 , будучи достовірно обізнаним, що обставини, передбачені п. 5.5. договору іпотеки №22337956/300 від 17.12.2007 не настали, підстави для реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні, зловживаючи повноваженнями, умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, використовуючи всупереч інтересам ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» свої повноваження, без належних правових підстав...».
З наведеного вбачається, що метою зловживання повноваженнями службовою особою юридичної особи приватного права в даному конкретному випадку ОСОБА_7 є одержання неправомірної вигоди для себе.
Таким чином, на думку прокурору, в обвинувальному акті, затвердженому прокурором 30.11.2020 року, слідчим зазначено виклад фактичних обставин вчиненого ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, яке передбачене ч.2 ст. 364-1 КК України, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Також, в обвинувальному акті зазначені всі елементи складу злочину, у тому числі мету обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння.
Крім того, прокурор зазначає, що у випадку не підтвердження фактичних обставин або встановлення нових, прокурор відповідно до ст. 338 КПК України має право змінити обвинувачення, проте питання кваліфікації та обсягу обвинувачення є предметом судового розгляду і під час підготовчого провадження не можуть бути вирішені.
Крім того, в підготовчому судовому засіданні не брали участь потерпілі у вказаному кримінальному провадженні, що не дало можливості суду з`ясувати їх думку щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, просив її задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Колегією суддів встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 вказаним вимогам закону не відповідає, а тому висновки суду першої інстанції щодо необхідності його повернення є обґрунтованими.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в обвинувальному акті відсутнє посилання на мету вчинення ОСОБА_7 зловживання повноваженнями службовою особою юридичної особи приватного права, як того передбачає диспозиція ч. 2 ст. 364-1 КК України.
Так, дії ОСОБА_7 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 364-1 КК України як умисні дії, які виразилися у зловживанні повноваженнями службовою особою юридичної особи приватного права, що спричинили тяжкі наслідки.
Натомість частиною 2 статті 364-1 КК України встановлено відповідальність за зловживання повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, якщо це завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам або інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.
Апеляційний суд цілком погоджується з судом першої інстанції з приводу того, що правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 364-1 КК України не відповідає диспозиції частини статті зазначеній в Кримінальному Кодексі України.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 191 КПК України.
Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до п. «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна проінформованість зрозумілою для обвинувачення мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
В той же час, про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішенні ЄСПЛ у справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в якому зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».
У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту, а у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що у тексті підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.
Отже, в даному випадку наявна відсутність належного викладення формулювання обвинувачення та правової кваліфікації, і призначення обвинувального акту до судового розгляду в такому вигляді призвело б до порушення права на захист ОСОБА_7 від пред`явленого йому обвинувачення всіма встановленими законом засобами, оскільки вищевикладене призвело, на думку колегії суддів, до нечіткості та неконкретності пред`явленого останньому обвинувачення.
Доводи прокурора про те, що суд вийшов за межі підготовчого судового засідання, колегія суддів розцінює як необґрунтовані, оскільки формулювання обвинувачення та правової кваліфікації мають бути викладені у спосіб, який не повинен викликати жодних суперечностей. До того ж, ст. 338 КПК України хоча і передбачає зміну обвинувачення у суді, однак залишає це право за прокурором.
Відповідно до ч. 1 ст. 338 КПК України, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Разом з тим, допущені порушення не є новими фактичними обставинами, а є очевидними недоліками обвинувального акту, що встановлено на стадії підготовчого судового засідання, у зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали та не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2021 року, якою обвинувальний акт щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 162, ч. 2 ст. 364-1 КК України, повернуто прокурору залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4