Справа № 156/377/20 Провадження №11-кп/802/281/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст. 125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 29 грудня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Щенятин, Іваничівського району, Волинської області, громадянина України, українця, одруженого, з середньою спеціальною освітою, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить, 680 (шістсот вісімдесят) гривень.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_10 2000 (дві тисячі) грн. моральної шкоди.
В решті позову відмовлено.
Вироком вирішено питання про речові докази.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 21 березня 2020 року близько 10 год. 30 хв., перебуваючи на земельній ділянці, що в АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_10 , умисно, наніс останній три удари дерев`яною палицею, а саме, один удар в область голови, один удар в область правого передпліччя та один удар в область лівого плечового суглобу, внаслідок чого спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 57 від 21 березня 2020 року Іваничівського міжрайвідділення Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися у спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок (кримінальне правопорушення), передбачений ч.1 ст.125 КК України.
У поданій апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_9 не оспорюючи висновку суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та вироку суду в частині призначення ОСОБА_7 кримінального покарання у виді штрафу в розмірі 680 гривень, оскаржує судове рішення в частині посилання у вироку суду на таку обставину, яка пом`якшує покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також в частині розміру задоволення цивільного позову про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 в судових засіданнях не визнав вину в обсязі обвинувачення, а визнав вину лише частково, про що правильно зазначено в оскаржуваному вироку суду. Крім цього, обвинуваченим в першому судовому засіданні було заперечено проведення скороченого судового розгляду і заявлено клопотання про проведення повного судового розгляду та інші клопотання, які були направлені на спростування доводів обвинувачення про виправдання своєї винуватості. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні розповів свою версію подій, що сталась, і ця версія суттєво відрізняться від обставин, зазначених в обвинувальному акті. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 жодного разу не вибачився перед потерпілою, не засуджував себе, не визнав хибності своєї поведінки, натомість обвинувачував потерпілу у провокуванні його неправомірних дій. Таким чином, вважає, що визнання судом першої інстанції обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття та активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення є помилковим. Разом з тим, вказує, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову є необґрунтованим та несправедливим, оскільки стягнення в розмірі 2000 гривень є недостатнім та необґрунтовано заниженим судом. Судом першої інстанції не взято до уваги, ту обставину, що потерпіла є жінкою похилого віку, напад на потерпілу вчинив набагато фізично здоровіший чоловік, із застосуванням спеціально підготовленого знаряддя - палиці, перебуваючи в образливому стані алкогольного сп`яніння. А тому, будь-які тілесні ушкодження у похилому віці здатні спричинити людині непоправні наслідки як у фізичному, так і у моральному відношенні. Просить вирок суду першої інстанції змінити, виключити з мотивувальної частини вироку визнання обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 7000 гривень моральної шкоди. В решті вирок суду залишити без змін.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 не оскаржуючи фактичних обставин справи та міру покарання, призначеного обвинуваченому за вироком суду першої інстанції, оскаржує судове рішення в частині розміру моральної шкоди в розмірі 2000 гривень так, як вважає її завищеною. Зазначає, що судом першої інстанції не врахувано матеріального стану обвинуваченого ОСОБА_7 , який отримує мінімальний розмір пенсії, має на утриманні дружину, інваліда 2 групи. Крім цього, обвинуваченому ОСОБА_7 потерпілою було нанесено удар палицею по голові, що підтверджували в судовому засіданні обвинувачений та потерпіла, тобто і його підзахисний потерпів під час даного конфлікту, який суд не врахував ухвалюючи вирок. Просить змінити вирок суду в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 гривень і зменшити її розмір до 1000 гривень.
В запереченні на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , представник потерпілої ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_9 вказує про її необґрунтованість та безпідставність. Крім цього, зазначає, що посилання захисника обвинуваченого на те, що потерпіла наносила удар палицею по голові і обвинувачений потерпів під час конфлікту не може бути взятий до уваги судом апеляційної інстанції оскільки, дані обставини не підтверджуються належними та допустимими доказами, а встановлення цих обставин виходить за межі предмету доказування в даному кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , а тому просить апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції змінити з урахуванням вимог його апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу представника потерпілої в частині збільшення цивільного позову, а скаргу захисника обвинуваченого заперечила, представника потерпілої, який апеляційну скаргу захисника обвинуваченого заперечив та просив залишити без задоволення, а подану ним апеляційну скаргу підтримав повністю та просив її задовольнити, думку захисника обвинуваченого та обвинуваченого, які заперечили проти апеляційної скарги представника потерпілої просили залишити її без задоволення, а свою апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України та кваліфікація його дій, є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Не оскаржується ніким також вид та міра призначеного покарання.

Згідно із ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Цим вимогам закону судове рішення відповідає.
В апеляційній скарзі представник потерпілої, просить виключити з мотивувальної частини вироку визнання обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, однак дані доводи апеляційним судом не беруться до уваги, з огляду на наступне.
Як вбачається з оскаржуваного вироку суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому визнав та щиро розкаявся (а.с.61), оскільки перший штовхнув потерпілу палкою в плече.

Крім цього, вказував, що про вчинене шкодує. Цивільний позов визнав частково та погодився сплатити потерпілій 1000 гривень компенсації за заподіяну моральну шкоду.

Під час розгляду справи і в суді апеляційної інстанції, обвинувачений також вказував, що щиро розкаюється про вчинене та засуджує свою поведінку.

Суд звертає увагу, що "щире каяття" є оцінюючим поняттям, зміст якого визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, в тому числі при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст. 66, ст. 67 КК України).

Крім цього, представник потерпілої в апеляційній скарзі вказує про незаконність вироку суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди. Вважає, що розмір моральної шкоди, є заниженим.
Проте, такі доводи апелянта на увагу суду не заслуговують, оскільки на переконання колегії суддів, місцевим судом в повній мірі було дотримано вимог чинного законодавства при вирішенні питання по заявленому цивільному позові потерпілої ОСОБА_10 .

Так, згідно із положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Пленум Верховного Суду України в п.9 своєї постанови №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку суду, суд першої інстанції розглянув цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 , в частині відшкодування моральної шкоди, з дотримання вимог кримінального та цивільного законодавства, а також з урахуванням роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у вищевказаній постанові.

Місцевим судом правильно встановлено та в повному обсязі враховано характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла від вчиненого злочину, та ступінь тяжкості спричинених їй тілесних ушкоджень, а тому виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості, визначив моральну шкоду в розмірі 2000 грн. потерпілій ОСОБА_10 , і з цим повністю погоджується апеляційний суд.
Окрім цього, колегія суддів враховує і майновий стан обвинуваченого ОСОБА_7 , який є особою пенсійного віку, отримує мінімальну пенсію, проживає разом з дружиною, яка є пенсіонером та інвалідом 2 групи, фактичні обставини справи.
Наведені вищевказаним апелянтом обставини, що потерпіла ОСОБА_10 є особою похилого віку та перебуванням обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння, були встановлені судом першої інстанції та їм була надана належна оцінка.

Водночас, дані обставини були враховані судом, як обтяжуючі при призначенні покарання.

Таким чином, вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про стягнення і моральної шкоди зміні, як про це просить апелянт, не підлягає, оскільки він є цілком законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Будь-яких порушень законодавства, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення в частині вирішення вказаного цивільного позову в даному кримінальному провадженні, апеляційним судом встановлено не було.

Разом з тим, посилання представника обвинуваченого у поданій ним апеляційній скарзі в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 щодо завищеного розміру моральної шкоди, з огляду на вищевикладене, та те, що наведені в апеляційній скарзі обставини також враховувалися судом першої інстанції, не заслуговують на увагу, а тому не підлягають до задоволення.
Таким чином, апеляційні скарги захисника обвинуваченого та представника потерпілої слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 , - залишити без задоволення, а вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 29 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді