КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 червня 2021 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 червня 2021 року задоволено клопотання прокурора та строк тримання під вартою ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0001867 у вчиненні - кожним - кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. З ст. 357 КК України, продовжено до 31 липня 2021 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційні скарги, в яких просить ухвалу скасувати в частині продовження йому строку тримання під вартою, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження йому строку тримання, призначити альтернативний запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носієм електронного стеження або заставу.
В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_5 посилається на те, що з ухвалою суду неможливо погодитись з тих підстав, що ризики, передбачені положеннями ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні, судом не було встановлено, прокурором не доведені та ґрунтуються на припущеннях.
Обвинувачений, з посиланням на норми КПК України, зазначає, що відсутній ризик переховування, оскільки родичі потерпілого не мають до нього жодних моральних чи матеріальних претензій, він перебуває під вартою більше 2 років, що само по собі зменшує ризик переховування від суду, на стадії досудового розслідування співпрацював зі слідством, визнав вину, що спростовує також і наявність ризику перешкоджання встановлення істини по справі. Також обвинувачений вказує, що ризик переховування не підтверджується й матеріалами справи, а паспорт виїзду за кордон взагалі у нього відсутній.
За вказаних обставин, на переконання обвинуваченого, відсутній і ризик впливу на свідків.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду в частині продовження дії запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_7 скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на останню обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, на розсуд суду.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала є невмотивованою, прийнята з істотним порушенням кримінального процесуального закону, зокрема, положень ст.ст. 14, 177, 178, 187, 194 КПК України, а тому є незаконною і підлягає скасуванню, а застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід є занадто суворим і підлягає заміні на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Захисник, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини, звертає увагу на те, що з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, які були зазначені стороною обвинувачення, на сьогоднішній день є недоведеними та необґрунтованими. Захисник вважає, що у суду немає законних підстав вважати, що ОСОБА_7 буде переховуватися. Ризик незаконно впливати на учасників цього ж кримінального провадження також не підтверджений належними доказами, а наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Захисником акцентується увага на тому, що міжнародне законодавство та практика Європейського суду з прав людини свідчить на користь звільнення з під варти обвинуваченої ОСОБА_7 за умови забезпечення гарантії з`явитись у судове засідання, і, на переконання захисника, прокурором жодного доказу на підтвердження наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та доведення, чому ОСОБА_7 не може перебувати під домашнім арештом, не надано.
Також захисник зазначає про те, що застосування до ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, належить до інтересів суду та суспільних інтересів, адже, перебуваючи під домашнім арештом, обвинувачена буде постійно перебувати в розпорядженні суду, державі не доведеться витрачати коштів для конвоювання та доставки обвинуваченої до місця проведення процесуальних дій, а також витрачати кошти на її утримання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просив проводити розгляд його апеляційної скарги без його участі, з урахуванням положень ст. 422-1 КПК України, також, вислухавши думку обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора, які вважали за можливе проведення апеляційного розгляду за відсутності захисника ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , колегія суддів доходить висновку про проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , просив їх задовольнити, заслухавши позиції прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, зазначила про те, що ризики, які передбачені кримінальним процесуальним Законом, продовжують існувати на сьогоднішній день, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить такого висновку.

Як встановлено з копії ухвали, у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0001867 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_7 - кожного - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 357 КК України.
Відповідно до змісту ухвали, прокурор просив продовжити обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 строк тримання під вартою, обґрунтовуючи клопотання тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також просив врахувати, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину.
Потерпілий ОСОБА_10 підтримав клопотання прокурора та просив його задовольнити.
Захисники заперечили проти застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши про недоведеність прокурором ризиків, на які він посилається, та висловили думку про можливість застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_11 підтримали своїх захисників.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 червня 2021 року задоволено клопотання прокурора, строк тримання під вартою кожному з обвинувачених продовжено до 31 липня 2021 року.
Суд, обґрунтовуючи прийняте рішення, зазначив, що що судовий розгляд даного провадження не закінчився. Виходячи з необхідності уникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені судом під час застосування обвинуваченим запобіжного заходу - тримання під вартою, із ступеня тяжкості та інкримінованого їм злочину, а також тієї обставини, що підстави для застосованого обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, оскільки в ході розгляду клопотання прокурор довів, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачені можуть переховуватися від суду, оскільки підозрюються у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого кримінального правопорушення, має високий ступінь суспільної небезпеки, за який останні можуть бути засудженими до 10 років позбавлення волі, а також, що обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
З посиланням на практику вищих судів, у тому числі Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України, місцевий суд на даній стадії і при вирішенні даного питання суд не робить висновків щодо доведеності вини та події кримінального правопорушення, тому винуватість чи невинуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за даним обвинуваченням на стадії продовження строку тримання обвинувачених під вартою судом не бралась до уваги, оскільки існує обґрунтована підозра.
Також місцевий суд, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, дійшов висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави.

Колегія суддів на даному етапі погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Як встановлено з оскаржуваної ухвали, питання продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, а, відтак, обґрунтованість висунутого обвинувачення на даний час перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, у нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні, про що обґрунтовано зазначив суд в оскаржуваній ухвалі.
За таких обставин суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави суду вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:.. до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, та відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України - до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_5 , який є особою раніше неодноразово судимою, та ОСОБА_7 , яка є особою, несудимою в силу ст. 89 КК України, - кожний - обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, у тому числі, за ч. 2 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого кримінального правопорушення, та за який передбачено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі.

На переконання колегії суддів, з огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченої в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, врахувавши характер висунутого обвинувачення та тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченим у разі доведеності вини кожного з них, значну суспільну небезпеку інкримінованих ОСОБА_5 та ОСОБА_7 злочинів, стадію судового розгляду кримінального провадження, про що і зазначив в оскаржуваній ухвалі, дійшов висновку, що вказані обставини у своїй сукупності свідчать про наявність реальних ризиків переховування, вчинення нових злочинів та незаконного впливу на свідків з боку обвинувачених у разі зміни їм запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, тобто, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що потерпілий підтримав клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що спростовує доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що потерпілі до нього будь-яких претензій не мають.

Окрім того, з огляду на дані, які характеризують особу кожного з обвинувачених та які зазначені в оскаржуваній ухвалі, наявний ризик вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що наявні на даний час у кримінальному провадженні обставини у своїй сукупності свідчать про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про існування на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а, відтак, і на наявність підстав для продовження обвинуваченим строку тримання під вартою.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до кожного з обвинувачених положень ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства та заподіяння потерпілій особі тяжких тілесних ушкоджень, що спростовує доводи обвинуваченого про невирішення судом першої інстанції питання про можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді застави.

Доводи захисника ОСОБА_6 про застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є необґрунтованими та не підтверджуються жодними наявними у розпорядженні суду апеляційної інстанції доказами.

За сукупності обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду в частині продовження обвинуваченим запобіжного заходу, а, відтак, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 червня 2021 року, якою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , - кожного - за ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 357 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 31 липня 2021 року включно, - залишити без зміни, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3