Номер провадження: 11-п/813/206/21
Номер справи місцевого суду: 2-80/2001
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» клопотання засудженого ОСОБА_6 про направлення до іншого суду матеріалів провадження №1-о/523/1/19; №1-о/523/2/19 за його заявами про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Одеського обласного суду від 05 липня 2001 року, -

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2021 року до Одеського апеляційного суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про направлення до іншого суду матеріалів провадження №1-о/523/1/19; №1-о/523/2/19 за його заявами про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Одеського обласного суду від 05 липня 2001 року, яким ОСОБА_6 засуджений до довічного позбавлення волі за статтями 93. п.п.«б», «з»; 17, 93 п.п.«б», «ж», «з»; 141 ч.3, 143 ч.3; ст.42 КК України.

У своєму клопотанні ОСОБА_6 просив не розглядати клопотання без його участі та направити матеріали проваджень №1-о/523/1/19; №1-о/523/2/19 за його заявами про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Одеського обласного суду від 05 липня 2001 року з Малиновського районного суду м. Одеси до іншого суду першої інстанції.

До початку розгляду клопотання про передачу матеріалів провадження до іншого суду засуджений ОСОБА_6 заявив відвід головуючому судді ОСОБА_1 та судді-учаснику колегії ОСОБА_2 . Свою заяву ОСОБА_6 обґрунтував тим, що на його думку, вказані судді постановили низку неправосудних рішень, які безпосередньо стосуються його прав та інтересів.

Крім того, суддями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у даному провадженні вже заявлялися самовідводи.

Заслухавши засудженого ОСОБА_6 , який підтримав свою заяву про відвід, думку захисника ОСОБА_5 , який залишив вирішення цього питання на розсуд суду, обговоривши доводи заявленого відводу, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Згідно з ч.3 вказаної норми права при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду). Заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів.

Положеннями ст.75 КПК України визначений вичерпний перелік підстав за яких суддя не може приймати участь у кримінальному провадженні та з яких сторона провадження може заявити відвід судді.

Пунктом 4) ч.1 статті 75 КПК України регламентовано, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

У своїй заяві про відвід засуджений ОСОБА_6 не навів жодних обставин, передбачених ст.75 КПК України для її задоволення.

Разом з тим, відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст.21 КПК, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Враховуючи прецедентну практику Європейського суду з прав людини, з метою недопущення сумнівів у учасників кримінального провадження, а також безпосередньо у засудженого ОСОБА_6 в безсторонності та неупередженості суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити заяву ОСОБА_6 та відвести суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 про передачу до іншого суду матеріалів провадження за його заявами про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Одеського обласного суду від 05 липня 2001 року.

Згідно з абз.5 підпункту 2.3.25 пункту 2.3 «Положення про автоматизовану систему документообігу суду» затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 у разі задоволення відводу або самовідводу заміна судді здійснюється автоматизованою системою на підставі рішення про відвід (самовідвід) у порядку, зазначеному в підпункті 2.3.23 пункту 2.3 цього Положення.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає за необхідне передати матеріали провадження за №11-п/813/206/21 до апарату Одеського апеляційного суду для здійснення повторного автоматичного розподілу в порядку ст.35 КПК України.

Керуючись статтями 75, 80, 81, 82, 376, 419 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву засудженого ОСОБА_6

Відвести суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 про направлення до іншого суду матеріалів провадження №1-о/523/1/19; №1-о/523/2/19 за його заявами про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Одеського обласного суду від 05 липня 2001 року.

Матеріали провадження №11-п/813/206/21 передати до апарату Одеського апеляційного суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу в порядку ст.35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3