ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №628/3465/19 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/705/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(резолютивна частина)

06 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції - захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 15 липня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, українця, громадянина України, одруженого, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою; АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

07.04.2005 р. Московським районним судом м. Харкова за ст.185 ч.3, ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

30.05.2007 р. Київським районним судом м.Харкова за ст.186 ч.2, ст.190 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі;

03.06.2009 р. Червонозаводським районним судом м. Харкова звільнений від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 7 днів;

13.09.2010 р. Дзержинським районним судом м. Харкова за ст.186 ч.2 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; 13.09.2013 р. звільнений з місць позбавлення волі державною установою «Темнівська виправна колонія № 100» по відбуттю строку покарання

визнано винним та засуджено ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі;

Згідно вироку, ОСОБА_8 , визнаний винним в тому, що він 29.07.2019 р., близько 12:45 год., діючи повторно разом з іншою особою, відносно якої закрите кримінальне провадження у зв`язку зі смертю, перебуваючи біля 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 , зустріли раніше не знайомого потерпілого ОСОБА_9 , який прямував до 2-го під`їзду вищевказаного будинку, та направились вслід за ним. Перебуваючи в 2-му під`їзді будинку АДРЕСА_3 , за вищевказаною адресою, ОСОБА_8 за попередньою змовою та в групі з іншою особою, відносно якої кримінальне провадження закрите у зв`язку зі смертю, діючи з умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, наздогнали ОСОБА_9 , де ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наніс один удар лівою ногою взутою у взуття по правій нозі потерпілого, від якого останній втратив рівновагу та впав на живіт на бетонну підлогу, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 наніс один удар ногою взутою у взуття в область обличчя потерпілого. Після чого, інша особа, відносно якої кримінальне провадження закрите у зв`язку зі смертю, реалізуючи спільний злочинний умисел, знаходячись позаду потерпілого, схопив його обома руками за руки та притримував, тим самим позбавивши потерпілого можливості чинити опір. В цей час, ОСОБА_8 , наніс ОСОБА_9 не менше 5 ударів ногою взутою у взуття в область голови та передпліччя останнього, та скориставшись тим, що ОСОБА_9 лежить на підлозі, ОСОБА_8 вирвав барсетку у потерпілого та витяг звідти два мобільних телефони торгової марки Цілісні моделі «АЗ», вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 6/21 ЮСЕ-19 від 27.08.2019, складає 1 590 грн. та мобільний телефон торгової марки S-tell моделі «83-06», вартість якого, згідно висновку тієї ж експертизи, складає 229 грн.

До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні відмовився від своєї апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_8 скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю складу правопорушення за ч.2 ст.186 КК України в діях ОСОБА_8 . В обгрунтування посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, ОСОБА_10 не скоював грабежу, а його дії необхідно було кваліфікувати як хуліганство. Однак, оскільки ОСОБА_10 такого обвинувачення висунуто не було, то на думку апелянта необхідно ухвалити виправдувальний вирок. Також вказує, що є інші докази, які підтверджуєть невиновність ОСОБА_10 , а саме: пояснення свідка ОСОБА_11 , який підтвердив, що мобільний телефон він здавав зі ОСОБА_12 по його паспорту, отримував гроші ОСОБА_13 і ОСОБА_10 з ними не було; потепілий ОСОБА_9 не міг указати, хто брав у нього барсетку з телефоном, так як лежав на животі і не бачив.

Водночас апелянт вказує на те, що у суда були підстави для застосування ст.75 КК України до ОСОБА_10 , оскільки потерпілим не заявлені вимоги матеріального чи морального характеру, він не наполягав на суворому покарання. Сам обвинувачений має на утримані малолітню дитину та сімью, постійне місце проживання, вважається раніше не судимим.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений просить оскаржуваний вирок щодо нього скасувати та направити матеріали на новий судовий розгляд в іншому складі суду. В обгрунтування посилається на те, що не було попереднього сговору між ним та ОСОБА_13 ; відсутність доказів в його діях грабежу, він лише наніс телесні ушкодження. Зазначає, що умислу на заволодіння телефоном в нього не було. Телефон взяв Смєлий, а він навпоки говорив йому, щоб той повернув телефон. Те, що він не брав телефон підтверджується показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 . Також вказує, що він віддав ОСОБА_15 грощі в сумі 1500 грн., для того, щоб він викупив в ломбарді телефон потерпілого і повернув його, але спустя час дізнався, що ОСОБА_13 не повернув телефон потерпілому.

Поряд з цим зазначає, що слідчий його шантажував та просив його підписати про закінчення справи, а за це він поїде до нього додому та привезе його особисті речи. Не були проведенні очні ставки та відтворення подій злочину.

В доповненнях до апеляційної скарги вказує на неповноту судового розгляду, яка виразилася в тому, що суд не взяв до уваги його покази про невинуватість. Не було встановлено: які дії були з його боку, а які з боку ОСОБА_15 до потерпілого; хто які удари наніс потерпілому. Судом не взято до уваги, що він компенсував потерпілому суму грошей. Експертиза по тілесним ушкодженням не була проведена у повному обсязі, оскільки час нанесення побоїв потерпілому не відповідає дійсності, а також нанесенні удари не тільки ним. Також зазначає, що судом не було взято до уваги, що він має на утриманні неповнолітню дитину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, які просили скасувати вирок та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів дійшла наступного.

Апеляційні доводи обвинуваченого та захисника щодо недоведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, викладені в апеляційних скаргах, були предметом розгляду у суді першої інстанції та перевірені у судовому засіданні апеляційного суду, який визнає їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого в заподіянні
відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, що встановлені судом і детально викладені у вироку, ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні показаннях обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , а також відомостях, які містяться в матеріалах справи.
Обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив під час свого допиту в суді першої інстанції, що він визнав факт нанесення потерпілому тілесних ушкоджень та сам факт вчинення ним кримінального діяння, але не згоден з кваліфікацією за ч.2 ст.186 КК України. Ці докази, надані обвинуваченим, суд належним чином проаналізував, що відобразив у вироці.
Що стосується доводів апелянтів про те, що обвинувачений не мав умислу на грабіж, та не заволодівав телефонами, то суд першої інстанції дав їм належну оцінку, і колегія суддів погоджується з нею, виходячи з наступного.
- В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 , надав пояснення, що 29.07.2019 р. за адресою смт. Ківшарівка, 52 ОСОБА_8 вирвав у нього барсетку, з якої забрав телефони; Підстав сумніватись в показаннях потерпілого ОСОБА_9 не встановлено, так і не має підстав вважати, що потерпілий оговорює обвинуваченого, оскільки показання потерпілого є послідовними, в деталях співпадають між собою та з іншими об`єктивними доказами, а саме поясненнями:

- Свідок ОСОБА_18 в суді першій інстанції пояснив, що в кінці липня 2019 р. потерпілому ОСОБА_9 була спричинена травма голови, забиття, можливо струс мозку. Потерпілий стверджував, що його побили двоє невідомих та забрали телефони;

-Свідок ОСОБА_16 поясняв в суді, що з під`їзду будинку АДРЕСА_3 , вийшов ОСОБА_9 побитий, який сказав йому, що його побили хлопці і вкрали 2 телефони з барсетки та вказав, що один з них мав татуювання.

Отже, версія та доводи обвинуваченого про незгоду з оскаржуваним вироком суду першої інстанції, а також щодо суперечливості та відсутності достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а також доводи сторони захисту про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.296 КК України, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданої апеляційної скарги.
Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, їх належність та допустимість визнана судом.
Щодо посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що не всі свідки були допитані, то ці доводи не знайшли свого підтвердження, оскільки заявлені свідки, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту були допитані в судовому засіданні першої інстанції.
Посилання обвинуваченого на те, що судом не враховано, що він відшкодував потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1500 грн. є необгрунтованим, оскільки потерпілому ОСОБА_9 були повернуті його речі працівниками поліції. При цьому сам, обвинувачений ОСОБА_10 пояснював, що він ніби-то віддав гроші в сумі 1500 грн. Смєлому, щоб той викупив телефон з ломбарду та віддав потерпілому, але ОСОБА_13 нічого не повернув.
Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що експертиза по тілесним ушкодженням не була проведена у повному обсязі та у вироку не зазначено хто наносив удари є необгрунтованими, оскільки експертиза була проведенна з урахуванням протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 13.09.2019 року, де вказаний механізм та спосіб утворення спричинених йому тілесних ушкоджень в повному обсязі. При цьому, у вироку зазначено кількість ударів та які дії ким саме були нанесені.

Також не знайшов підтвердження й довод апеляційної скарги обвинуваченого про шантажування його слідчим.

Окрім цього, посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що судом не враховано, що він має на утриманні неповнолітню дитину є необгрунтованим, оскільки судом врахованообставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 - знаходження на його утриманні малолітньої дитини.
Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, то воно цілком відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд у повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого та призначив йому покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 15 липня 2020 року у відношенні ОСОБА_8 залищшити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: