Справа № 137/250/21
Провадження №11-кп/801/792/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2021 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6
в режимі відеоконференції із засудженим ОСОБА_7
адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Літинскього районного суду Вінницької області від 21.05.2021, якою задоволено клопотання з доповненнями адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 в інтересах засудженого про звільнення від відбування покарання за вироком Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 22.12.2018 згідно Закону України «Про амністію у 2014 році» та Закону України «Про амністію у 2016 році» засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, засудженого вироком Вінницького апеляційного суду від 22.12.2018 за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з конфіскацією майна. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 11 квітня 2011 року по 29 червня 2011 року та з 15 січня 2013 року по 27 лютого 2014 року у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ухвали суду засудженому ОСОБА_7 задоволено його клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» та Закону України "Про амністію у 2014 році" та звільнено від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Вінницького апеляційного суду від 22.12.2018.

Ухвала суду мотивована тим, що в судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_7 на момент застосування ЗУ "Про амністію у 2014 році" відбув більше ј призначеного строку основного покарання призначеного вироком Вінницького апеляційного суду від 22.12.2018 та мав одну малолітню дитину.
В своїй апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 21.05.2021 про звільн ОСОБА_7 овича від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» та Закону України «Про амністію у 2016 році» скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотань захисників в інтересах засудже ОСОБА_7 овича про звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» та Закону України «Про амністію у 2016 році».
На думку прокурора судом прийнято незаконне та необґрунтоване рішення, оскі ОСОБА_7 А.В. на момент набрання чинності Закону України «Про амністію у 2014 році» не відбув однієї чверті призначеного строку основного покарання за вироком Вінницького апеляційного суду від 22.12.2018, а лише утримувався під вартою у період з 11.04.2011 по 20.06.2011 та з 15.01.2013 по 27.02.2014.

Крім того, відповідно до пункту «є» статті 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою (частина 4 статті 190 КК України 2001 року).

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив скасувати ухвалу суду та відмовити адвокатам у задоволенні їх клопотання з доповненнями, пояснення засудженого та його адвоката, які просили ухвалу суду залишити без зміни, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 КК України, законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Згідно з ст. 3 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Так, вироком Вінницького апеляційного суду від 22.12.2018 (а.с. 27-32) вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30.03.2018 скасовано в частині неправильного звільнення від відбуття покарання, що призвело до призначеного м`якого покара ОСОБА_7 А. В. засуджено за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з конфіскацією майна. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 11 квітня 2011 року по 29 червня 2011 року та з 15 січня 2013 року по 27 лютого 2014 року у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.10.2020 (а.с. 44-48) вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30.03.2018 та вирок Вінницького апеляційного суду від 22.12.2018 залишено без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.
Дослідивши матеріали справи, Судом встановлено, що засудж ОСОБА_7 А.В. на день набрання чинності ЗУ "Про амністію у 2014 році" відбув більше однієї чверті призначеного строку основного покарання призначеного вироком Вінницького апеляційного суду від 22.12.2018, а саме 2 роки 8 місяців, оскільки ЗУ "Про амністію у 2014 році" вступив в силу 19.04.2014.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті, а тому апеляційним судом не береться до уваги твердження прокурора, що засуджений не відбув однієї чверті призначеного строку основного покарання за вироком Вінницького апеляційного суду від 22.12.2018, а лише утримувався під вартою у період з 11.04.2011 по 20.06.2011 та з 15.01.2013 по 27.02.2014.

З огляду на викладене судом першої інстанції вірно застосовано ЗУ "Про амністію у 2014 році".

Однак, Суд першої інстанції у своєму рішенні застосувавши Закон України «Про амністію у 2014 році» не зазначив норму цього Закону, відповідно до якої необхідно звільнити засудже ОСОБА_7 А.В. від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, а саме ст. 2 ЗУ "Про амністію у 2014 році", відповідно до якої слід звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджених за будь-які злочини, які не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.
Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про амністію у 2014 році", злочин ско ОСОБА_7 А.В. відсутній в переліку статей до яких не застосовується даний Закон.
Отже ухвалу суду першої інстанції слід змінити, зазначивши конкретну норму закону, яка є підставою для застосування амністії.
Крім того, відповідно до пункту «є» статті 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою (частина 4 статті 190 КК України 2001 року), тому судом невірно застосовано Закону України «Про амністію у 2016 році», застосування якої слід виключити з ухвали суду.

Керуючись ст. 405 КПК України та Законом України «Про амністію в 2016 році» та Законом України «Про амністію у 2014 році», колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 21.05.2021 про звільн ОСОБА_7 овича від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» та Закону України «Про амністію у 2016 році» змінити.

Виключити застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», як підставу звільн ОСОБА_7 А. В. від відбування покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 вошея ОСОБА_3 инчук ОСОБА_4 денюк