Романівський районний суд Житомирської області
У Х В А Л А
смт. Романів 4 серпня 2021 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Гнилиці Підволочиського району Тернопільської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого як фізична особа-підприємець, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 172 та частиною 2 статті 271 Кримінального кодексу України (далі КК України),-
У своїй діяльності ОСОБА_10 зобов`язаний керуватися Конституцією України та законодавством про працю України.
Однак, ОСОБА_10 працюючи фізичною особою-підприємцем, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, з метою зменшення витрат на оплату праці за рахунок грубого порушення прав найманих працівників, в порушення вимог статей 43, 45, 46 Конституції України, статей 2, 5-1, 21, 22, 24, 29, 50, 54, 94, 95 Кодексу законів про працю України, статей 1, 5, 12, 30 Закону України «Про оплату праці», з метою отримання прибутку та ухилення від обов`язкових платежів, 17.05.2018 прийняв за місцем здійснення ним підприємницької діяльності, а саме за адресою АДРЕСА_3 , наказ про припинення трудового договору з найманим працівником ОСОБА_11 , у той час продовжуючи використовувати найману працю ОСОБА_12 , який з 17.05.2018 виконував різноманітні роботи з виготовлення деревного вугілля та працював у ФОП ОСОБА_13 за місцем здійснення ним підприємницької діяльності по АДРЕСА_3 без належно оформлених трудових відносин, без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, без відповідних записів у його трудову книжку, та не зареєструвавши його у фондах соціального страхування, без ведення табелів обліку робочого часу, якому за рахунок виробництва ФОП ОСОБА_10 виплачувалась заробітна плата без сплати податків та інших загальнообов`язкових відрахувань і не поширювалися гарантії, в тому числі конституційно закріплені, передбачені законодавством про працю та соціальне забезпечення.
Вказаними діями ОСОБА_10 , будучи суб`єктом підприємницької діяльності, грубо порушив законодавство про працю в частині забезпечення прав ОСОБА_14 на соціальний захист, передбачених Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованням», що виключало право ОСОБА_14 на його забезпечення у разі повної, часткової, або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від нього обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених Законом.
Крім того, ОСОБА_10 будучи зобов`язаним створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити функціонування системи управління охороною праці, в порушення вимог статті 13 Закону України «Про охорону праці» у період з 07.03.2018, внаслідок недбалого виконання визначених законом обов`язків, не забезпечив належне утримання будівель і споруд, виробного обладнання та устаткування (печі опалення), моніторинг за їх технічним станом, допустив облаштування та експлуатацію у підсобному приміщенні виробничого цеху по АДРЕСА_3 печі опалення з порушенням пункту 2.12 розділу IV «Загальні вимоги пожежної безпеки до інженерного обладнання» Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 30.12.2014 №1417, без дверцят на топковому отворі, нещільного прилягання листа металу під топковим отвором, відсутності ізольованої одним рядом цеглин підлоги під пічкою, недотримання нормативної відстані від печі до дерев`яної конструкції, що призвело до загибелі найманого працівника ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , з яким не укладено трудовий договір.
Так, 15 жовтня 2018 року під час використання найманим ФОП ОСОБА_16 працівником ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , з яким фізичною особою-підприємцем не укладено трудовий договір, печі опалення у підсобному приміщенні виробничого цеху по АДРЕСА_3 , внаслідок випадіння джерела запалювання із пічного отвору, на якому відсутні дверцята, на дерев`яну підлогу, що не була захищена листом металу, відбулося займання підлоги, стін та стелі дерев`яного побутового приміщення.
Внаслідок вказаної пожежі найманий працівник ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , з яким не укладено трудовий договір, загинули на місці пожежі в підсобному приміщенні виробничого цеху ФОП ОСОБА_13 по АДРЕСА_3 .
Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 1 статті 172 КК України, як грубе порушення законодавства про працю, та за частиною 2 статті 271 КК України, як порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці суб`єктом підприємницької діяльності, що спричинило загибель людей.
28.04.2021 захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 в порядку, передбаченому частиною 3 статті 309 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), подано заперечення проти ухвали слідчого судді Баранівського районного суду Житомирської області від 28.07.2020 року про продовження строку досудового розслідування. Посилаючись на те, що станом на 15 липня 2020 року строк досудового розслідування у зазначеному провадженні закінчився і був продовжений вже після його закінчення, захисником у поданих запереченнях також заявлено клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України, в зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу.
В ході підготовчого судового засідання захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 підтримали подане клопотання про закриття провадження, при цьому обвинувачений не заперечував проти закриття кримінального провадження за даною підставою.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, зокрема подав письмові заперечення проти закриття провадження в яких зазначив, що за наявності підстав для продовження строку досудового розслідування даного кримінального провадження, який мав закінчитися 15 липня 2020 року, стороною обвинувачення було завчасно (03.07.2020 року) підготовлено та подано клопотання про його продовження, проте розгляд зазначеного клопотання не відбувся вчасно з об`єктивних причин (перебування слідчого судді Романівського районного суду у відпустці та необхідність вирішення Житомирським апеляційним судом питання про підсудність такого клопотання). Також прокурором зазначено, що ухвала слідчого судді Баранівського районного суду Житомирської області від 28.07.2020 є обґрунтованою, тому клопотання захисника про закриття кримінального провадження задоволенню не підлягає.
Потерпілі ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та їх представник адвокат ОСОБА_9 підтримали думку прокурора щодо відсутності підстав для закриття провадження, при цьому представник потерпілих зазначив, що оскільки ухвала від 28.07.2020 року не скасована, то підстави для закриття провадження відсутні.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, оглянувши матеріали справи, клопотання та заперечення, приходить до висновку, що заперечення захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді подані в порядку, передбаченому КПК України, а його клопотання про закриття провадження підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Частинами 1, 2 статті 309 КПК України визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, що можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.
Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
У рішенні Конституційного Суду України № 5-р/2020 від 17 березня 2020 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_17 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень частини п`ятої статті 190, пункту 1 частини першої, частини третьої статті 309 КПК України, положення КПК України щодо заборони оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання з метою приводу визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними).
При цьому, у абзаці 9 пункту 3.2 рішення Великою палатою зазначено, що законодавцем передбачено інший механізм судового захисту, яким підозрюваний, обвинувачений може скористатися, - можливість подання заперечень проти ухвали слідчого судді під час підготовчого провадження в суді.
З урахуванням того, що ухвала слідчого судді про продовження строку досудового розслідування не входить до переліку, визначеного частинами 1, 2 статті 309 КПК України, і існує законодавча заборона на її оскарження в апеляційному порядку, суд приходить до переконання, що заперечення на ухвалу слідчого судді Баранівського районного суду Житомирської області від 28.07.2020 року подані у визначений процесуальний спосіб і мають бути розглянуті на стадії підготовчого провадження.
Відповідно до положень пункту 5 частини 1 статті 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Частиною 1 статті 8 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Частинами 1, 2 статті 28 КПК України, визначено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. При цьому, частиною 5 цієї ж статті передбачено, що кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 113 цього ж Кодексу визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження (частина 1 статті 219 КПК України). Досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, визначеному параграфом 4 глави 24 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 295-1 КПК України визначено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку досудового розслідування протягом трьох днів з дня його одержання, але в будь-якому разі до спливу строку досудового розслідування, за участю слідчого або прокурора, а також підозрюваного та його захисника, у разі розгляду клопотання про продовження строку досудового розслідування після повідомлення особі про підозру.
Відповідно до ухвали слідчого судді Романівського районного суду Житомирської області від 8 квітня 2020 року строк досудового розслідування зазначеного провадження, який мав закінчуватися 15 квітня 2020 року, продовжено до трьох місяців, тобто до 15 липня 2020 року.
Зазначений факт сторонами провадження не оспорюється, заперечення на дану ухвалу не подавалися.
3 липня 2020 року начальником СВ Романівського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП України в Житомирській області до Романівського районного суду Житомирської області подано клопотанням про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження.
Цього ж дня, сформовано звіт про неможливість автоматизованого розподілу справи (№ 290/656/20) через перебування судді ОСОБА_18 у відпустці та відсутність у штаті суду інших суддів.
9 липня 2020 року матеріали справи надійшли до Житомирського апеляційного суду та визначено склад суду для її розгляду.
Ухвалою колегії суддів Житомирського апеляційного суду від 13 липня 2020 року клопотання про продовження строку досудового розслідування направлено для розгляду до Баранівського районного суду Житомирської області.
Разом з тим, зазначене клопотання надійшло до Баранівського районного суду Житомирської області лише 20 липня 2020 року, про що свідчить звіт про автоматизований розподіл справи, а розглянуте лише 28 липня 2020 року.
Ухвала, на яку подано заперечення стороною захисту, не містить посилань на конкретні об`єктивні обставини, що перешкоджали надходженню справи для розгляду до Баранівського районного суду в період 13.07.2020 до 15.07.2020, не встановлені такі обставини і під час підготовчого судового засідання.

Згідно резолютивної частини ухвали від 28.07.2020 строк досудового розслідування кримінального провадження продовжено на три місяці, тобто до 28.10.2020 року. Звідси слідує, що такий строк продовжено з 28.07.2020 до 28.10.2020 року.

Питання щодо строку досудового розслідування, з моменту його закінчення 15.07.2020 року і до моменту постановлення ухвали 28.07.2020 року не вирішувалося, такий строк не поновлювався і з урахуванням положень частини 5 статті 294 КПК України не міг бути поновленим. Також відсутні відомості про зупинення строку в цей період.

Тому, враховуючи викладене, є підстави вважати, що станом на 15 липня 2020 року строк досудового розслідування кримінального провадження № 0000380 закінчився, такий строк не зупинявся з підстав, визначених законом, і не був продовжений у встановленому законом порядку.

На переконання суду, факт закінчення строку досудового розслідування є не формальною, а беззаперечною підставою для закриття кримінального провадження, що узгоджується з висновками Верховного Суду щодо застосування пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України (ухвала від 21.12.2019 року у справі №761/17633/19, ухвала від 26.05.2020 року у справі №712/6375/18, постанова від 26.05.2020 року у справі №556/1381/18).

Пунктом 2 частини 3 статті 314 КПК України визначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

В пункті 10 частини 1 статті 284 КПК України закріплено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Відповідно до положень статті 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 172 КК України, є кримінальним проступком, а передбачене частиною 2 статті 271 КК України, є тяжким злочином.

При цьому судом враховується, що відповідно правових позицій Верховного Суду, що містяться в постанові від 15 березня 2018 року у справі № 727/922/17, кримінальна відповідальність за частиною 2 статті 271 КК настає за порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці службовою особою підприємства, установи, організації або громадянином суб`єктом підприємницької діяльності, якщо це порушення спричинило загибель людей або інші тяжкі наслідки. Тобто, суб`єктом цього злочину є службова особа підприємства, установи, організації, яка на підставі наказу адміністрації, посадової інструкції чи відповідно до займаної посади має спеціальні обов`язки з охорони праці, або громадянин суб`єктом підприємницької діяльності.

Тому враховуючи, що злочин, передбачений частиною 2 статті 271 КК України, відноситься до Розділу Х КК України «Кримінальні правопорушення проти безпеки виробництва», і ОСОБА_4 повідомлено про підозру у його вчиненні, як громадянину суб`єкту підприємницької діяльності, а загибель людей в даному випадку є додатковим об`єктом злочину, підстави для віднесення даного злочину до категорії злочинів проти життя та здоров`я особи відсутні.

Враховуючи, що відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР 15 жовтня 2018 року, а пункт 10 частини 1 статті 284 КПК України набув чинності 15 березня 2018 року, законодавчі обмеження його застосування, передбаченні у примітці до даного пункту, також відсутні.

Таким чином, є підстави для закриття кримінального провадження № 0000380 відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 172, частиною 2 статті 271 КК України, на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України, в зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру і станом на 15 липня 2020 року закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу.

Оскільки суд прийшов до переконання про наявність підстав про закриття провадження у справі, а відповідно до статті 124 КПК України процесуальні витрати стягуються з обвинуваченого в разі ухвалення обвинувального вироку, процесуальні витрати в сумі 40184 гривень 60 копійок, що пов`язані з проведенням експертиз, стягненню з ОСОБА_4 не підлягають і їх слід віднести на рахунок держави.

Частиною 9 статті 100 КПК України визначено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому судом береться до уваги, що речові докази суду не були надані і в ході судового провадження не були дослідженні, тому підстав для вирішення питання про їх долю на даний час суд не вбачає.

Керуючись статтями 9, 28, 100, 124, 219, 284, 294, 295-1, 314, 350, 369-372, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 задоволити.

Кримінальне провадження № 0000380 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 172 та частиною 2 статті 271 КК України - закрити на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України.

Витрати, пов`язані із залученням експертів, віднести на рахунок держави.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвалу може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Романівський районний суд Житомирської області.

Повний текст ухвали буде складений протягом п`яти діб та проголошений учасникам судового провадження 9 серпня 2021 року о 8 годині 30 хвилин.

Головуючий ОСОБА_1