Справа № 199/2707/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2021 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

прокурор - ОСОБА_3

обвинувачені - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисники - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження №0000069 відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожного з них, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 та ч.3 ст. 311 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Учасники кримінального провадження вважили можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.
Суд, вислухавши думки учасників кримінального провадження, з огляду, що під час підготовчого провадження угоди про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст.468 - 475 КПК України до суду не надійшли, підстави для закриття провадження з обставин, визначених пунктами 4 - 8 частини першої або частиною другою статті 284 КПК України, повернення обвинувального акту з причин не відповідності вимогам КПК України або повернення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності, не встановлені, вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду на підставі обвинувального акта, який здійснювати у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська.

Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання під ОСОБА_5 на 60 днів який закінчується 27.04.2021 року, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи тяжкість злочинів, є підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду та вчинити інший злочин, здійснювати тиск на свідків, перешкоджати іншим шляхом судовому розгляду кримінального провадження.

Обвинувачений та захисник ОСОБА_7 заперечували проти заявленого прокурором клопотання, та звернулись до суду з власним клопотанням про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, проти чого прокурор заперечував.

Вирішуючи заявлені клопотання суд враховує наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК.
При цьому, Європейський суд з прав людини (далі стисло ЄСПЛ) неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

Враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисних, в тому числі тяжкому, злочинів, передбачених ч.2 ст.307 та ч.3 ст.311 КК України, тобто у злочинах, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів в особливо великому розмірі, за що законом у разі визнання винуватості обвинуваченого та із застосуванням вимоги ст.70 КК України, може бути призначене основне покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, на думку суду ця обставина може спонукати обвинуваченого до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчиєв проти Молдови», «Панченко проти Росії»).

На теперішній час, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує обсяг пред`явленого обвинувачення, який визнається винятковою підставою для продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, тому можє переховуватися від суду.

При цьому суд враховує рішення ЄСПЛ по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, який зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також, судом враховується, що легітимна мета зазначеного законодавчого регулювання пояснюється необхідністю виконання завдань кримінального провадження, до яких можна віднести захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду та вирішення справи у розумні строки.

Таким чином, законодавець вимагає додержання необхідного балансу між охороною прав, свобод та законних інтересів усіх учасників кримінального процесу і захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Суд враховує, що ризики, передбачені пунктом 3 та 5 частини 1 статті 177 КПК у цьому кримінальному провадженні продовжують існувати.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченому, і необхідним та достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання встановленим судом ризикам, є лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Суд погоджується із посиланням захисника на наявність позитивних даних, які характеризують особу ОСОБА_5 , зокрема наявність у нього трьох малолітніх дітей, праця шахтарем та наявність житла у м. Кривий Ріг, в той же час, суд вважає, що ці фактори не є достатніми для обвинуваченого щодо безумовного виконання обов`язків, перебуваючи на волі.

Обвинувачений ОСОБА_5 не має постійного житла у місті Дніпрі, що може нівелювати взагалі запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою розташування у місті Кривій Ріг та виявитися недієвим.

Також, суд зазначає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинуваченням та наявної обґрунтованої підозри у можливому скоєнні умисного кримінальних правопорушень, на даний час не виходить за межі розумного строку.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу тримання під вартою не відпали, а тому клопотання прокурора обґрунтоване, підлягає задоволенню, навпаки, клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає.

Також, для ОСОБА_5 суд залишає як альтернативний запобіжний захід заставу, визначену ухвалою слідчого судді у розмірі 181600 гривень.

Керуючись ст.ст.176-178,183,199,314-317,331,350,369,371,372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Призначити судовий розгляд по кримінальному провадженні №0000069 відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожного з них, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 та ч.3 ст. 311 КК України, у відкритому судовому засіданні на 11-30 годину 19.04.2021 року в залі судового засідання Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська за адресою: вул.Новоселівська, 9, місто Дніпро.

Судовий розгляд по кримінальному провадженню здійснювати суддею одноособово.

У судове засідання викликати прокурора, обвинувачених, захисників.

В цей частині ухвала оскарженню не підлягає, а заперечення можуть бути включені до апеляційної скарги на судові рішення, передбачені ст.369 КПК України, якими закінчується судовий розгляд.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 ,задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який обвинувачується у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 та ч.2 ст.311 КК України, строк тримання під вартою до 12 червня 2021 року включно.
Залишити для обвинуваченого ОСОБА_5 як альтернативний запобіжний захід заставу, визначену ухвалою слідчого судді від 23.03.2021 року у розмірі 181600 гривень.

Відмовити стороні захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити для виконання - начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Ухвала суду про про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Головуючий суддя: ОСОБА_1