СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/791/20 пр. № 1-кп/759/263/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження (ЄРДР № 0011970 від 08 грудня 2015 року) за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Смоляки Тернопільського району Тернопільської області, українець, гр-н України, освіта вища, директор Наукової установи «Інститут землекористування Національної академії аграрних наук України», одружений, професор кафедри земельного кадастру Національного університету біоресурсів і природокористування України, доктор аграрних наук, доцент, Заслужений працівник сільського господарства, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий, -

у вчиненні кримнальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України,

сторони: прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 , інші учасники представники потерпілих: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» - ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_12 пред`явлено обвинувачення, яке сформульовано в обвинувальному акті і підтримане прокурором під час судового розгляду, такого змісту.
22 жовтня 2012 року ДОРОШ відповідно до Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року (в редакції Додаткової угоди до нього № 1 від 31 січня 2012 року) був призначений на посаду директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Серпова, 3, (далі Інститут), який почергово певні проміжки часу перебував у сфері управління Державного комітету України із земельних ресурсів (далі Держкомзем), Державного агентства земельних ресурсів України (далі Держземагенство) та Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі Держгеокадастр). 22 жовтня 2013 року відповідно до Контракту № 62 (в редакції Додаткової угоди до нього № 1 від 22 жовтня 2014 року) ДОРОШ знов був призначений на посаду директора Інституту на термін до 22 жовтня 2015 року.

Згідно з п. 21 розділу 3 укладеного з ДОРОШЕМ Контракту № 25, крім умов матеріального забезпечення, зазначених у п. 17-20 Контракту, директору Інституту могли бути встановлені за погодженням з Держкомземом інші умови, що не заборонені законодавством, якщо вони передбачені колективним договором Інституту, а в п. 24 Контракту зазначено, що внесення змін та доповнень до цього контракту здійснюється шляхом підписання додаткових угод. 31 січня 2012 року між Держземагенством та ДОРОШЕМ укладено додаткову угоду № 1 до Контракту № 25, відповідно до п. 18 якої директору Інституту могла виплачуватися: винагорода за підсумками роботи за рік відповідно до діючого в Інституті Положення; винагорода за виконання особливо важливих завдань; винагорода за вислугу років відповідно до діючого на Інституті Положення; інші соціально-побутові пільги, які передбачені Колективним договором і не заборонені чинним законодавством України. У п. 6 додаткової угоди № 1 від 31 січня 2012 року зазначено, що «Всі інші умови контракту № 25 від 22.10.2010 року залишаються незмінними». Відповідно до умов п. 3.11 Додатку № 1 «Положення про оплату праці Інституту» до Колективного договору було передбачено, що оплата праці директора здійснюється на підставі Контракту, затвердженого Держкомземом. В оплаті праці директор користується правом отримання всіх видів додаткової оплати праці та винагород, які включаються та не включаються у фонд оплати праці Інституту. Крім того, умовами Додатку № 7 Положення «Про надання соціальних гарантій, компенсацій та пільг працівникам Інституту» до Колективного договору з метою матеріальної зацікавленості та при наявних фінансових можливостях Інституту передбачено надання працівникам соціальних пільг, гарантій та компенсацій тільки в таких випадках: з нагоди одруження; при народженні дитини; на часткову оплату ритуальних послуг у випадку смерті працівника; на часткову оплату ритуальних послуг у випадку смерті близьких родичів працівника (дружини, чоловіка, батьків, дітей); при тяжких захворюваннях, пошкодженнях, травмі.

Однак, як вказано в обвинувальному акті, у лютому 2012 року у директора Інституту ДОРОША виник злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами Інституту шляхом зловживання службовим становищем. З метою реалізації цього злочинного умислу на початку березня 2012 року, перебуваючи за місцем здійснення службової діяльності за адресою Інституту, а саме: м. Київ, вул. Серпова, 3, ДОРОШ, будучи службовою особою та використовуючи надані у зв`язку з цим організаційно-розпорядчі повноваження, в порушення правил пункту 24 Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року, пунктів 18, 21 Додаткової угоди від 31 січня 2012 року № 1 до Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року з відміткою Держгеокадастру, які регламентують порядок оплати праці директора Інституту, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій, видав від свого імені та підписав наказ № 06-к від 05 березня 2012 року, на підставі якого визначив нарахувати собі додаткову оплату за перевиконання обсягів робіт у лютому 2012 року в розмірі 12 000 грн.
У подальшому, ДОРОШ, продовжуючи реалізацію вказаного злочинного умислу, діючи за вказаним місцем кожного окремого разу повторно у такий самий спосіб шляхом зловживання службовим становищем всупереч правил пункту 24 Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року, пунктів 18, 21 додаткової угоди від 31 січня 2012 року № 1 до Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року з відміткою Держгеокадастру України, видав від свого імені та підписав накази:
-№ 07-к від 05 березня 2012 року, на підставі якого визначив нарахувати собі грошову премію до Дня Землевпорядника у розмірі 1 300 грн.;
-№ 12-к від 05 квітня 2012 року, на підставі якого визначив нарахувати собі додаткову оплату за перевиконання обсягів робіт в березні 2012 року в розмірі 12 000 грн.;
-№ 13-к від 10 квітня 2012 року, на підставі якого визначив нарахувати собі грошову премію з нагоди релігійного свята Великдень у розмірі 2 600 грн.;
-№ 18-к від 04 травня 2012 року, на підставі якого визначив, врахувати собі додаткову оплату за перевиконання обсягів робіт в квітні 2012 року в розмірі 12 000 грн.;
-№ 26-к від 05 червня 2012 року, на підставі якого визначив нарахувати собі додаткову оплату за перевиконання обсягів робіт в травні 2012 року в розмірі 12 000 грн.;
-№ 38-к від 05 липня 2012 року, на підставі якого визначив нарахувати собі грошову премію до Дня Конституції у розмірі 500 грн.;
-№ 39-к від 05 липня 2012 року, на підставі якого визначив нарахувати собі додаткову оплату за перевиконання обсягів робіт в червні 2012 року в розмірі 12 000 грн.;

-№ 52-к від 02 серпня 2012 року, на підставі якого визначив нарахувати собі додаткову оплату за перевиконання обсягів робіт в липні 2012 року в розмірі 12 000 грн.;

-№ 64-к від 05 вересня 2012 року, на підставі якого визначив нарахувати собі грошову премію з нагоди свята Дня Незалежності України у розмірі 2 600 грн.;

-№ 65-к від 05 вересня 2012 року, на підставі якого визначив нарахувати собі додаткову оплату за перевиконання обсягів робіт в серпні 2012 року в розмірі 12 000 грн.;

-№ 71-4 від 04 жовтня 2012 року, на підставі якого визначив нарахувати собі додаткову оплату за перевиконання обсягів робіт в вересні 2012 року в розмірі 12 500 грн.;

-№ 76-к від 05 листопада 2012 року, на підставі якого визначив нарахувати собі додаткову оплату за перевиконання обсягів робіт в жовтні 2012 року в розмірі 12 500 грн.;

-№ 81-к від 05 грудня 2012 року, на підставі якого визначив нарахувати собі додаткову оплату за перевиконання обсягів робіт в листопаді 2012 року в розмірі 18 500 грн.;

-№ 85-к від 26 грудня 2012 року, на підставі якого визначив нарахувати собі додаткову оплату за перевиконання обсягів робіт за грудень 2012 року в розмірі 6 500 грн.;

-№ 22-к від 04 квітня 2013 року, на підставі якого визначив нарахувати собі додаткову оплату за перевиконання обсягів робіт в березні 2013 року в розмірі 3 000 грн.;

-№ 07-к від 05 березня 2013 року, на підставі якого визначив нарахувати собі грошову премію до Дня Землевпорядника у розмірі 1 000 грн.;

-№ 29-к від 29 квітня 2013 року, на підставі якого визначив нарахувати собі грошову премію з нагоди релігійного свята Великдень у розмірі 5 200 грн.;

-№ 30-к від 30 квітня 2013 року, на підставі якого визначив нарахувати собі додаткову оплату за перевиконання обсягів робіт в квітні 2013 року в розмірі 6 500 грн.;

-№ 43-к від 05 червня 2013 року, на підставі якого визначив нарахувати собі додаткову оплату за перевиконання обсягів робіт в травні 2013 року в розмірі 2 500 грн.;

-№ 56-к від 04 липня 2013 року, на підставі якого визначив врахувати собі грошову премію до Дня Конституції України у розмірі 3 600 грн.;

-№ 62-к від 05 серпня 2013 року, на підставі якого визначив нарахувати собі додаткову оплату за перевиконання обсягів робіт в липні 2013 року в розмірі 11 000 грн.;

-№ 69-к від 20 серпня 2013 року, на підставі якого визначив нарахувати собі матеріальну допомогу на закупівлю плодоовочевої продукції у розмірі 1 000 грн.;

-№ 76-к від 05 вересня 2013 року, на підставі якого визначив врахувати собі грошову премію до Дня Незалежності у розмірі 6 200 грн.

Таким чином, як підсумовується в обвинувальному акті, ДОРОШ, будучи службовою особою, у період часу з лютого 2012 року по вересень 2013 року з метою особистого незаконного матеріального збагачення та незаконного нарахування собі зазначених коштів Інституту вчинив службове підроблення вказаних наказів шляхом внесення до них завідомо неправдивих відомостей про нарахування собі вказаних виплат, після чого видав ці завідомо неправдиві офіційні документи, направивши їх до бухгалтерії Інституту, де на їх підставі було проведено оплату коштів з рахунків Інституту на особистий рахунок ДОРОША. Як наслідок, він шляхом зловживання службовим становищем, використовуючи як службова особа надані організаційно-розпорядчі повноваження, незаконно нарахував собі, в тому числі повторно, премії до державних та релігійних свят, додаткову оплату праці за перевиконання обсягів робіт, матеріальну допомогу на закупівлю плодоовочевої продукції, а всього на загальну суму 181 000 грн.

Вказані дії ДОРОША стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 та ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та видача нею завідомо неправдивих документів.

Позиція сторони обвинувачення.
В обґрунтування винуватості ДОРОША сторона обвинувачення подала докази, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду і містилися у показаннях обвинуваченого, який не оспорював самого факту нарахування та виплати вказаних коштів на підставі виданих ним самим як директором Інституту наказів, показаннях свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які, на думку прокурора, підтвердили протиправність вказаних наказів, а відтак і безпідставність проведених виплат, висновках експертів, протоколах слідчих дій, документованих доказах. При цьому прокурор критично оцінив і просив суд відхилити показання свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , які свідчили на користь обвинуваченого, вважаючи їх зацікавленими особами. Крім того, прокурор, підтримуючи висунуте обвинувачення, окремо звернув увагу суду на факт виявлення під час досудового розслідування різних примірників одного і того ж офіційного документу Додаткової угоди від 31 січня 2012 року № 1 до контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року, а саме, примірника цього документу, який зберігався в діловодстві Держгеокадастру і в якому п. 18 містить всього чотири позиції (далі Додаткова угода в редакції Держгеокадастру), та примірника цього ж документу, який зберігався в Інституті та в якому п. 18 містить п`ять позицій з додатково привнесеним першим пунктом «- додаткова оплата праці за перевиконання плану реалізації науково-технічної продукції» (далі Додаткова угода в редакції Інституту). Саме останній примірник вказаного документу був використаний ДОРОШЕМ, на думку прокурора, як уявна правова підстава для спірних виплат. Відтак прокурор вважав сукупність досліджених судом доказів достатньою для того, щоб довести винуватість ДОРОША поза розумним сумнівом.

Позиція сторони захисту.
Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 , жодним чином не оспорюючи свій статус службової особи як директора Інституту в 2012 2013 роках, видані за його підписом перелічені в обвинувальному акті накази про нарахування працівникам Інституту додаткових виплат у виді премій до державних та релігійних свят, додаткової оплати праці за перевиконання обсягів робіт, матеріальної допомоги на закупівлю плодоовочевої продукції, а собі особисто таких доплат на загальну суму 181 000 грн., які фактично отримав, свою вину у висунутому звинуваченні не визнав у повному обсязі і показав таке.

Вся одержана ним додаткова оплата праці нарахована з урахуванням положень укладеного з ним, як директором Інституту, Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року, який діяв впродовж 2012 та 2013 року. Зокрема, підставою для проведення таких нарахувань є положення п. п. 18 та 21 Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року, які з незрозумілих для нього причин поставлені йому у провину. При цьому окремі з цих положень мали прямо відсильний характер до Колективного договору, укладеного в Інституті між адміністрацією та профспілками. Він змісту Контракту в односторонньому порядку не змінював, а тому безпідставним є його звинувачення і у порушенні п. 24 Контракту. Прокурор, на думку обвинуваченого, вдався до хибного тлумачення положень укладеного з ним Контракту, вважаючи, що він як директор Інституту не був членом його трудового колективу і на нього не поширювалася дія Колективного договору. Поклавши в основу таке розуміння змісту положень вказаного Контракту, які в багатьох випадках мають відсильний характер саме до приписів Колективного договору, сторона обвинувачення дійшла помилкового висновку про протиправність нарахування та виплати йому, як директору Інституту, вказаних премій до державних та релігійних свят, доплат за перевиконання обсягів робіт та матеріальної допомоги на закупівлю плодоовочевої продукції. Недоведеність порушень під час нарахування та здійснення таких додаткових виплат встановлено і висновками незалежних експертиз на противагу висновку експерта МВС, який вирішив безапеляційно підтримати обвинувальний ухил своїх колег.

Додаткової угоди від 31 січня 2012 року № 1 до Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року він, як і ніхто інший не підробляв, її примірник, який віднайдено у Держгеокадастрі, був первинною, але не остаточною редакцією цього документу. Під час перемовин у 2012 році з керівництвом Держземагенства вдалося дійти згоди про зміну редакції Контракту № 25 і розширити коло додаткових доплат до заробітної плати директора Інституту в разі перевищення обсягів реалізації науково-технічної продукції понад встановлені планом, що не суперечило законодавству та ґрунтувалося на положеннях Колективного договору в Інституті. З того часу ці положення були наслідувані під час укладення таких контрактів з директором Інституту і у подальшому. На даний час за давністю подій він не може відтворити рух цього документу між установами, але в бухгалтерії Інституту зберігався другий примірник оригіналу Додаткової угоди від 31 січня 2012 року № 1 в остаточній погодженій обома сторонами редакції, натомість після керованого захоплення Інституту у 2015 році та фізичного видворення його разом з бухгалтером доля оригіналу цього документ невідома, скрізь фігурує лише його копія.

Обвинувачений вважає дану справу проявом помсти щодо нього за проявлену у червні 2015 року принципіальну позицію, коли він відмовився організувати незаконне внесення змін до Статуту Інституту з метою його передачі до сфери управління Держгеокадастру. Його кримінальне переслідування було організоване відразу після проведеного у липні 2015 року поспішного позапланового аудиту Інституту.

Сторона захисту наполягала на тому, що обвинуваченням не здобуто і не надано суду будь-яких доказів винуватості ДОРОША у вчиненні поставлених йому у провину доказів. Вважає пред`явлене обвинувачення безпідставним і таким, що ґрунтується виключно на припущеннях та викривленому з обвинувальним ухилом тлумаченні відомчих нормативних актів, які регламентували у вказаний період часу питання оплати праці директора Інституту ОСОБА_21 . Враховуючи це, захист просив ухвалити виправдувальний вирок (т. 4 а. 69-73).

Оцінка поданих сторонами доказів судом.
Суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши в межах висунутого обвинувачення всі обставини даного провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов наступних висновків.

Покладений в основу обвинувачення факт зайняття ДОРОШЕМ посади директора Інституту впродовж 2012 та 2013 років та виконання ним трудових обов`язків у цей період (виходи на роботу), його статус службової особи підтверджуються дослідженими під час судового розгляду даними Статуту Інституту щодо службових повноважень ДОРОША як його директора (т. 2 а. 129-150), Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року, на підставі якого ДОРОШ призначений директором Інституту та визначено коло його службових повноважень як службової особи, в тому числі користуватися правом розпорядження коштів Інституту, видання наказів (т. 2 а. 2-9; т. 3 а. 38-45), наказу з цього приводу Голови Держкомзему № 748-кт від 22 жовтня 2010 року (т. 3 а. 46), інших матеріалів особової справи ДОРОША (т. 3 а. 1-37, 47-50, 54-57), даними табелів обліку використання робочого часу на ДОРОША (т. 2 а. 24-47) та не оспорювався сторонами.

Крім того, покладені в основу обвинувачення факти видання саме ДОРОШЕМ як службовою особою директором Інституту внутрішніх наказів № 06-к від 05.03.2012, № 07-к від 05.03.2012, № 12-к від 05.04.2012, № 13-к від 10.04.2012, № 18-к від 04.05.2012, № 26-к від 05.06.2012, № 38-к від 05.07.2012, № 39-к від 05.07.2012, № 52-к від 02.08.2012, № 64-к від 05.09.2012, № 65-к від 05.09.2012, № 71-к від 04.10.2012, № 76-к від 05.11.2012, № 81-к від 05.12.2012, № 85-к 26.12.2012, № 17-к від 05.03.2013, № 22-к від 04.04.2013, № 29-к 29.04.2013, № 30-к від 30.04.2013, № 43-к від 05.06.2013, № 56-к від 04.07.2013, № 62-к від 05.08.2013, № 69-к від 20.08.2013, № 76-к від 05.09.2013, за якими працівникам Інституту, в тому числі і йому самому на загальну суму 181 000 грн., у період 2012 2013 років були нараховані та фактично виплачені перелічені в обвинувальному акті виплати та доплати, підстави для їх здійснення (державні та релігійні свята, закупівля плодоовочевої продукції, перевиконання обсягів робіт за певний місяць) підтверджуються дослідженими під час судового розгляду даними витягів перелічених наказів (т. 2 а. 48-71; т. 3 а. 165-192), розрахункових листків на ДОРОША за період 2012 2013 років (т. 2 а. 72-83; т. 3 а. 196-213), звітів за операціями по карткових рахунках клієнта банків ДОРОША (т. 2 а. 84-93), даними відомостей по розрахунках Інституту з ДОРОШЕМ (т. 2 а. 95-127), розрахунку оплати праці ДОРОШУ як додатку до Аудиторського звіту від 03 вересня 2015 року № 24-8-7 (т. 3 а. 82-136, 164) та також не оспорювалися сторонами.
Враховуючи викладене, суд визнає всі ці факти доведеними безспірно достовірними даними, які кладе в основу свого вироку.
Таким чином, суд вважає доведеним поза розумним сумнівом фактичну складову обвинувачення, а саме те, що директор Інституту ДОРОШ, будучи службовою особою, дійсно у період часу з лютого 2012 року по вересень 2013 року, використовуючи своє службове становище директора Інституту в межах наданих Статутом Інституту службових повноважень видав офіційні документи всі перелічені накази про нарахування собі матеріальної допомоги до державних та релігійних свят, на закупівлю плодоовочевої продукції та додаткової оплати праці за перевиконання обсягів робіт, направивши їх до бухгалтерії Інституту, де їх було зареєстровано як офіційні документи бухгалтерського обліку та проведено на їх підставі оплату коштів з рахунків Інституту на особистий рахунок ДОРОША в загальному розмірі 181 000 грн. Як наслідок, користуючись як службова особа наданими організаційно-розпорядчими повноваженнями директора Інституту, він фактично нарахував собі та у подальшому дійсно отримав у вказаний період часу матеріальну допомогу до державних та релігійних свят, на закупівлю плодоовочевої продукції та додаткову оплату праці за перевиконання обсягів робіт, а всього доплат на вказану загальну суму.
Водночас, всі ці відомості самі по собі не свідчать про наявність в діях обвинуваченого ДОРОША ознак протиправного та суспільно небезпечного діяння в принципі, а видані ним накази не містять даних, які можна було б оцінити як неправдиві, сторона обвинувачення ставить під сумнів не викладену в цих наказах інформацію, а лише право обвинуваченого на одержання спірних виплат.
Відтак, ключовим питанням, яке має вирішити суд в інтересах даного судового провадження на підставі проведеного судового розгляду, виявилося не доведення факту самої події, яка складається із неоспорюваних сторонами системних дій обвинуваченого у сфері своєї службової компетенції директора Інституту видання наказів про нарахування певних виплат, їх реалізація та як наслідок отримання таких виплат на загальну суму 181 000 грн., а перевірка законності та обґрунтованості таких нарахувань шляхом видачі ДОРОШЕМ згаданих наказів, а також здійснених на їх підставі виплат в контексті його звинувачення у службовому підроблені та заволодінні чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем службової особи. У цьому аспекті, через відсутність між сторонами провадження спору щодо факту самих виплат та причетності до їх нарахування ДОРОША безпосередньо, виявляється актуальним правильне тлумачення всіх положень діючих на той час нормативних актів, в тому числі індивідуальної дії, які регулювали питання оплати праці директора Інституту ДОРОША.

З вказаного приводу судом за результатами судового розгляду об`єктивно встановлено таке.

Передусім, суд вважав за необхідне навести та оцінити текст поставлених у провину обвинуваченому положень укладеного з ним Контракту (п. п. 18, 21 та 24), на які посилався прокурор та є посилання у документах. Тлумачення цих положень сторонами виявилося неоднозначним.

Так, за п. 18 дослідженого Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року (т. 2 а. 2-9; т. 3 а. 38-45, 137-144), з урахуванням внесених до нього змін дослідженою судом Додатковою угодою в редакції Держгеокадастру (т. 1 а. 71-72; т. 3 а. 51-52, 145-146), яку сторона обвинувачення вважає достовірною: «Крім того, керівникові може виплачуватися:
а) винагорода за підсумками роботи за рік відповідно до діючого в Інституті Положення;

б) винагорода за виконання особливо важливих завдань;

в) винагорода за вислугу років відповідно до діючого в Інституті Положення;

г) інші соціально-побутові пільги, які передбачені Колективним договором і не заборонені чинним законодавством.».

За тим же п. 18 вказаного Контракту передбачено умови, за яких розмір оплати праці, розмір набавки, премії, винагороди за підсумками роботи може бути знижено.
Згідно з п. 21 вказаного Контракту, крім умов матеріального забезпечення, зазначених у п. 17-20 Контракту, керівникові можуть бути встановлені інші умови, що не заборонені законодавством, якщо вони передбачені Колективним договором Інституту, а відповідно до п. 24 Контракту внесення змін та доповнень до цього Контракту здійснюються шляхом підписання додаткових угод.
Водночас, згідно з п. 18 того ж самого Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року, але з урахуванням внесених до нього змін також дослідженою судом Додатковою угодою в редакції Інституту (т. 1 а. 73-74; т. 2 а. 1, 10-11, 168-171; т. 3 а. 147-150), яку сторона обвинувачення вважає недостовірною, цей пункт на початку доповнений однією новою позицією «- додаткова оплата праці за перевиконання плану реалізації науково-технічної продукції». Пункти 21 та 24 Контракту як за Додатковою угодою в редакції Інституту, так і в редакції Держгеокадастру є аналогічні за змістом.

Відразу звертає на себе увагу явна надуманість акцентуації в обвинувальному акті на нібито обов`язковість погодження з Держземагенством можливості встановлення для директора Інституту інших умов матеріального забезпечення, крім зазначених у п. 17-20 Контракту. Додатковою угодою як в редакції Держгеокадастру, так і в редакції Інституту, прямо виключено з п. 21 Контракту посилання на обов`язковість такого погодження, як це дійсно було передбачено раніше.

Крім того, положення Додаткової угоди в редакції Інституту, не зважаючи на їх суб`єктивну оцінку прокурором як недостовірних, такої оцінки у сформульованому обвинуваченні не отримали, суду не подано документів, які визначали б правовий статус вказаного документу як недостовірного, недійсного чи кимось підробленого. Відтак, як подані прокурором докази, так і Додаткова угода в редакції Інституту зокрема, підлягають оцінці разом з усіма іншими доказами в загальному порядку без-будь-яких переваг щодо наперед встановленої сили (ст. 94 ПК України).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , апелюючи до вказаних обставин, показала, що очолювана нею у 2015 році аудиторська група Держгеокадастру під час аудиту діяльності очолюваного ДОРОШЕМ Інституту виявила нарахування останньому винагород з порушеннями. Під час перевірки підстав для таких нарахувань були виявлені два різні за змістом перші аркуші двох примірників одного і того ж документу - Додаткової угоди від 31 січня 2012 року № 1 до Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року, один примірник якої був на зберіганні в матеріалах особової справи ОСОБА_22 в Держгеокадастру (Додаткова угода в редакції Держгеокадастру), який свідок також вважає достовірним, а інший примірник у бухгалтерії Інституту з вписаним до нього в кінці першого аркушу в п. 18 додатковим положенням щодо можливості додаткової оплати праці директора Інституту за перевиконання плану реалізації науково-технічної продукції (Додаткова угода в редакції Інституту), який свідок вважає підробленим. Відтак, як наполягала свідок, не зважаючи на те, що оплата праці директора Інституту повинна була здійснюватися на підставі окремого Контракту та Додаткової угоди до нього в редакції Держгеокадастру, в яких був чітко визначений перелік додаткових видів оплати праці, винагород та їх розмір, документально по факту було встановлено, що директору виплачувалися премії та винагороди, які не входили в цей перелік, зокрема, такими були матеріальна допомога до державних та релігійних свят та додаткова оплата праці за виконання особливо важливих завдань.

Як також уточнила свідок ОСОБА_13 : - директор Інституту ДОРОШ не являвся членом трудового колективну Інституту, а тому на нього не поширювалися умови Колективного договору, який був укладений між адміністрацією Інституту, яку очолював ДОРОШ, та профспілковим комітетом, який представляв трудовий колектив; - для вирішення будь-якого питання умов оплати праці ДОРОША як директора Інституту до уваги бралися положення виключно укладеного з ним Контракту, всі зміни до Контракту могли вноситися тільки додатковими угодами до нього; - ДОРОШ за умовами Контракту не мав права отримувати будь-яких доплат за виконання особливо важливих завдань, оскільки це потребувало окремого погодження додатковою угодою до Контракту, як це було прямо передбачено у п. 18 останнього, таке порушення складало суть всієї претензії аудиторської групи до ДОРОША; - соціально-побутові пільги та допомога до державних і релігійних свят це різні виплати, перші надаються у зв`язку з якоюсь потребою, а інші можуть надаватися за рішенням керівника, виходячи з фінансових можливостей Інституту як державного підприємства; - щодо змісту п. 21 Контракту, то ним була передбачена потенційна можливість встановлення директору Інституту за погодженням з Держземагенством, як новою стороною Контракту, крім умов матеріального забезпечення, зазначених у п. 17-20 Контракту, інших умов, що не заборонені законодавством, якщо вони передбачені Колективним договором Інституту, але процедура такого встановлення вимагала прийняття додаткових угод згідно з вимогами п. 24 Контракту.
Разом з тим, як також визнала свідок ОСОБА_13 : - під час аудиту умови Колективного договору не досліджувалися; - Додаткова угода від 31 січня 2012 року № 1 до Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року складалася в двох однакових примірниках, один з яких зберігався в матеріалах особової справи ДОРОША в Держгеокадастрі, а інший у бухгалтерії Інституту, службові особи якої на підтвердження наявності в них свого примірника цієї додаткової угоди надали під час проведення аудиту її завірену копію, але редакція п. 18 вже була розширена новою позицією; - передбачена п. 18 Контракту винагорода за виконання особливо важливих завдань могла виплачуватися тільки в разі погодження шляхом прийняття додаткової угоди до Контракту, що не було дотримано ДОРОШЕМ та становить суть претензії до нього, всі інші передбачені п. 18 Контракту додаткові виплати такого погодження шляхом прийняття додаткової угоди не потребували, а тому разове нарахування директору Інституту ДОРОШУ допомоги на закупівлю плодоовочевої продукції не є порушенням.
Показання свідка ОСОБА_13 щодо результатів аудиту діяльності Інституту, який очолював ДОРОШ, підтвердили:

- допитаний судом свідок ОСОБА_14 , який на момент проведення цього аудиту займав посаду головного спеціалісту відділу внутрішнього аудиту Держгеокадастру, однак навпаки вважав, що ДОРОШ був членом трудового колективну Інституту і на нього поширювалися умови Колективного договору;

- допитаний судом представник Держгеокадастру ОСОБА_23 , який підтримуючи в повному обсязі висунуте обвинувачення, акцентував увагу на тому, що шкода діями ДОРОША була завдано Інституту, який є самостійним суб`єктом господарювання і входить до сфери управління Держгеокадастру (т. 4 а. 200-203).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 колишній головний спеціаліст відділу кадрів Держземагенства на час очолювання ДОРОШ Інститутом показала, що в її обов`язки входило ведення особових справ, реєстрація в номенклатурних журналах та підготовка додаткових угод та контрактів працівників Держземагенства. Щодо директора Інституту, то всі Контракти з ним та Додаткові до них угоди готувались виключно в Держземагенстві, але вона як головний спеціаліст участі в процесі їх підготовки, укладення та підписання не брала. Додаткові угоди з керівниками підприємств могли готуватися або в кадровому органі, де вона працювала, або в юридичному відділі, вони спочатку реєструвалися, візувалися службами і лише потім подавалися на підпис Голові Держземагенства, який їх підписував і після цього погоджував із керівниками підприємств, з візами юристів та діловодства екземпляр залишався в Держземагенстві, до підприємств надавався примірник без таких віз. Під час дослідження судом двох примірників Додаткової угоди в редакціях Держгеокадастру та Інституту, свідок ПЕТРАШ вказала, що впізнає відтиск печатки Держземагенства та підпис Голови Держземагенства ТИМЧЕНКА на обох примірниках, вони мають однаковий друк (шрифт, розміри, інтервали, ділова мова тощо), хоча вона реєструвала в Держземагенстві скоріш за все Додаткову угоду в редакції Держгеокадастру, яка завізована юридичною службою (окремий підпис в нижньому правому куті) та на ній на першому аркуші нею, свідком, особисто написано дату «31».

Показання свідка ПЕТРАШ щодо непричетності працівників Інституту до складання Додаткових угод до Контракту з директором Інституту підтверджені даними дослідженого судом протоколу огляду від 22 березня 2016 року (т. 1 а. 86-95), за яким на комп`ютері робочого місця працівника саме Держгеокадастру виявлено в електронному вигляді проект документу, який є ідентичним за змістом та формою примірнику Додаткової угоди в редакції Держгеокадастру.

Таким чином, виходячи навіть з показань цих свідків, звинувачення ДОРОША у нарахуванні та виплаті собі матеріальної допомоги на закупівлю плодоовочевої продукції вже є сумнівним, а серед самих членів аудиторської групи не було єдності розуміння того, чи був він членом трудового колективу Інституту і чи поширювалися на нього положення Колективного договору. Проекти Контракту з директором Інституту та додаткові угоди до нього в Інституті не опрацьовувалися, відтак причетність до цього ДОРОША чи його підлеглих не доведена, їх реєстрація (візування службами) проводилася ще до їх підписання сторонами, тобто коли проект не набув статусу кінцевого документу, відтак можливість внесення змін до цих документів після їх візування та під час їх підписання сторонами не виключалась, як це випливає з показань свідка ПЕТРАШ. Додаткова угода до Контракту директора Інституту набувала чинності тільки після її підписання сторонами, якими на той час були Голова Держземагенства та директор Інституту. Додаткову угоду в редакції Інституту свідок НЕСИН вжала недостовірною лише через її відсутність в діловодстві Держземагенства, а питання про те, чи підписували її сторони, залишилося поза увагою аудиторів, хоча саме ця обставина, на думку суду, є ключовим критерієм достовірності вказаного документу. ДОРОШУ не ставиться у провину нарахування та виплата винагороди за виконання особливо важливих завдань, що за твердженнями свідка НЕСИН, яка очолювала роботу аудиту, становило суть претензій до нього. До того ж, на відміну від старої редакції п. 18 Додаткової угоди в редакціях Держгеокадастру та Інституту для виплати цієї винагороди, всупереч показам НЕСИН, не було потрібно її окреме оформлення додатковою угодою.

Згідно з дослідженими судом наказом голови Держгеокадастру № 202 від 23 липня 2015 року про утворення аудиторської групи та проведення позапланового фінансового аудиту Інституту (т. 3 а. 80-81), Аудиторським звітом від 03 вересня 2015 року № 24-8-7 (т. 3 а. 82-136) встановлено, що на розвиток положень п. 21 Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року щодо можливості розширення умов матеріального забезпечення директора Інституту зміни до вказаного Контракту в цій частині шляхом укладання додаткових угод, як це передбачено п. 24 Контракту, не приймалися, а тому внаслідок порушення п. 24 вказаного Контракту, п. 21 Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року ДОРОШУ у період з лютого 2012 року по вересень 2013 року було зайво нараховані та сплачені кошти (додаткової премії та матеріальні допомоги до державних та релігійних свят) на загальну суму 181 000 грн. (т. 3 а. 97-98).
Під час дослідження цього звіту за участю свідків НЕСИН та ОСОБА_24 останні підтвердили свої підписи на ньому, як учасників аудиту, натомість визнали, що під час аудиту умови Колективного договору аудиторською групою до уваги не бралися, хоча це дійсно могло вплинути на їх висновки, окремо просив суд звернути увагу на це і прокурор під час допиту свідка ОСОБА_24 .

Звертає увагу те, що за суперечливими висновками Аудиторського звіту матеріальна допомога на закупівлю плодоовочевої продукції за своїм видом не входить до переліку сумнівних виплат ДОРОШУ, що узгоджується з показаннями свідка НЕСИН в суді, проте сумарно за серпень 2013 року ця виплата без будь-якого пояснення включена до загального розміру нібито завданих збитків. Показання НЕСИН щодо обставин виплати ДОРОШУ винагороди за виконання особливо важливих завдань не ґрунтуються на висновках дослідженого судом звіту аудиторів, така виплата не була визначена як спірна, тому протилежні оціночні судження свідка суд оцінює критично та відхиляє.

Висновки вказаного Аудиторського звіту № 24-8-7 фактично продубльовані в частині, що стосується періоду діяльності Інституту з 01 січня до 22 жовтня 2013 року, і у дослідженому судом Акті Держфінінспекції № 07-21/53 від 22 вересня 2016 року (т. 4 а. 24-25).
Натомість, згідно з дослідженим судом висновком судово-економічної експертизи № 416/16-45 від 04 березня 2016 року (т. 1 а. 101-108), оскільки в Аудиторському звіті не було досліджено питання: а) щодо наявності підстав для виплати додаткової оплати праці за перевиконання плану реалізації науково-технічної продукції (п. 3.9 та 3.10 Колективного договору), тобто чи дійсно було перевиконання обсягів виконаної продукції; б) наявності фінансової можливості Інституту надати працівникам заохочувальні та компенсаційні виплати, а саме заохочення до державних, релігійних та професійних свят, - підтвердити чи спростувати експертним шляхом зайве нарахування та виплату заробітної плати директору Інституту ДОРОШУ на загальну суму 180 000 грн. не можливо.
Згідно з іншим висновком експерта № 36се від 28 квітня 2016 року (т. 2 а. 153-165), через сам факт відсутності додаткових угод про встановлення директору Інституту ДОРОШУ інших умов матеріального забезпечення, окрім встановлених п. 18 Додаткової угоди в редакції Держгеокадастру, експерт вважав, що ДОРОШУ проведено зайве нарахування заробітної плати за період часу з лютого 2012 року по вересень 2013 року на загальну суму 181 000 грн. (з яких, матеріальна допомога до державних та релігійних світ 23 000 грн., додаткова оплата праці за перевиконання обсягів робіт 157 000 грн., матеріальна допомога на закупівлю плодово-овочевої продукції 1 000 грн.), що, на думку експерта, суперечить вимогам п. п. 18, 21 та 24 Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою в редакції Держгеокадастру. Відтак, як підсумував цей експерт, висновок Аудиторського звіту № 24-8-7 в частині зайвого нарахування та виплати заробітної плати директору Інституту ДОРОШУ на вказану суму документально підтверджується.
Оцінюючи ці два висновки експертів, суд бере до уваги таке.
Як вказано у висновку експерта № 36се, дослідження документів проведено експертом методами документальної перевірки та зіставлення, перевірки повноти та правильності заповнення реквізитів документів, їх відповідності вимогам нормативних актів (т. 2 а. 155). Однак, з тексту мотивувальної частини цього висновку вбачається, що експерт без дослідження питання про дотримання передбачених нормативними актами умов для здійснення спірних виплат обмежилася тлумаченням окремих положень Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року, укладеного з ДОРОШЕМ, також залишивши поза увагою положення Колективного договору Інституту, на які прямо відсилає Контракт, укладений з ним як з директором Інституту. Відтак, таке тлумачення є не системним та поверховим, оскільки явно не забезпечує єдності всієї системи правових норм, які регулювали предмет дослідження систему оплату праці керівника державного підприємства, а також суперечить положенням ч. 1 ст. 242 КПК України, оскільки стосується з`ясування питань права. Експерт включив до переліку спірних виплат ДОРОШУ матеріальну допомогу на закупівлю плодоовочевої продукції, хоча це не ґрунтується на положеннях Аудиторського звіту, які у такому суперечливому викладі даний експерт одночасно визнав документально підтвердженими. Отже зберіглася суперечність з цього приводу і у висновку даного експерта. Поза його увагою залишилося і питання формування доходу, з якого були здійснені спірні виплати, його належність та дотримання умов для здійснення таких виплат за рахунок прибутку Інституту. Через те, що в Аудиторському звіті не одержали оцінки відмінні положення Додаткової угоди в редакції Інституту, під час проведення експертизи вони також не бралися до уваги і у висновку № 36се, хоча безпосередньо впливають на висновки Аудиторського звіту через пряму регламентацію спірних положень, а відтак і висновку вказаної експертизи № 36се. Неповнота та однобічність Аудиторського звіту від 03 вересня 2015 року № 24-8-7 станом на час проведення експертизи № 36се сама по собі вже була підтверджена висновком експерта № 416/16-45, але під час проведення фактично повторної експертизи оцінка цій обставині дана не була.
Відтак, сторона обвинувачення, замість того, щоб усунути виявлені першим експертом недоліки та наповнити провадження новими даними, які могли б дати можливість експерту під час повторного дослідження зробити повні та вичерпні висновки, вирішили просто змінити експертну установу. За підсумком, однакові за фахом експерти у протилежний спосіб оцінили саму можливість за наявним матеріалом надати відповіді на порушені перед ними питання. Суд зобов`язаний всі сумніви тлумачити на користь обвинуваченого.
Твердження прокурора про те, що більш пізній за часом висновок експерта № 36се ґрунтується на нових даних, спростовано текстами самих висновків експертиз, за якими у розпорядження обох експертів були надані одні і ті самі матеріали провадження в двох томах (на 195 арк. та на 159 арк.).

Аналізуючи подані докази щодо наявності двох різних за змістом примірників Додаткової угоди від 31 січня 2012 року № 1 до контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року, суд також встановив.

Як видно з дослідженої судом заяви про злочин від 07 жовтня 2015 року (т. 1 а. 69-70), керівництво Держгеокадастру, з`ясувавши під час аудиторської перевірки Інституту наявність в його розпорядженні примірника додаткової угоди від 31 січня 2012 року № 1 до контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року, на підставі якого ДОРОШ як директор Інституту протягом 2012 2013 років нараховував собі своїми наказами додаткові виплати і який відрізняється в цій частині від примірника цієї ж додаткової угоди, який міститься в особовій справі ДОРОША в Держгеокадастру, звернулося до правоохоронних органів, надавши ці два різні примірники одного і того ж документу.
Натомість, самі по собі дані заяви про злочин не можуть оцінюватися як достатній доказ обвинувачення, оскільки об`єктивно потребують підтвердження іншими здобутими під час досудового розслідування доказами.
Дійсно, враховуючи показання свідка ПЕТРАШ, згідно з дослідженими наданими керівництвом Держгеокадастру двома різними примірниками Додаткової угоди від 31 січня 2012 року № 1 до контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року (т. 1 а. 71-74), перший з них на другому аркуші посвідчений відмітками відділу діловодства Держгеокадастру, візуванням юриста та містить п. 18 з чотирьох окремих позиції, а інший примірник в копії не посвідчений такими відмітками містить п. 18 такого ж змісту, але з додатково привнесеним першим пунктом такого змісту: «- додаткова оплата праці за перевиконання плану реалізації науково-технічної продукції». Саме копію вказаного другого примірника Додаткової угоди від 31 січня 2012 року № 1 до контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року, другий аркуш якого не посвідчений відмітками відділу діловодства Держгеокадастру, а п. 18 якого з додатково привнесеним першим пунктом «- додаткова оплата праці за перевиконання плану реалізації науково-технічної продукції», надало на запит слідства і керівництво Інституту (т. 2 а. 1, 10-11, 168-171; т. 3 а. 147-150).
Звертає на себе увагу та обставина, що хоча вказані два примірники одного документу і різняться за змістом, зокрема, позиціями в п. 18, вони обидва засвідчені печатками установ та підписами від імені ДОРОША як директора Інституту, як він сам себе ідентифікував, та від імені ТИМЧЕНКА як Голови Держземагенства, що випливає з показань свідка ПЕТРАШ.
Згідно з висновком судово-технічної експертизи № 162 від 01 серпня 2016 року (т. 4 а. 6-10) Додаткова угода в редакції Держгеогадастру є цільним документом.
Отже, суд вважає, що цими доказами доведено сам факт одночасного існування різних примірників одного і того ж офіційного документу Додаткової угоди від 31 січня 2012 року № 1 до контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року, а саме, примірника цього документу, який зберігався в діловодстві Держгеокадастру і в якому п. 18 містить всього чотири позиції (Додаткова угода в редакції Держгеокадастру), та копії примірника цього документу, який зберігався в Інституті та в якому п. 18 містить п`ять позицій з додатково привнесеним першим пунктом «- додаткова оплата праці за перевиконання плану реалізації науково-технічної продукції» (Додаткова угода в редакції Інституту).
Дана ситуація об`єктивно не є нормальною, але сторона обвинувачення для її пояснення обрала лише одну версію підробка документу, тільки внаслідок чого нібито і з`явилася Додаткова угода в редакції Інституту, зовсім відкинувши версію, наприклад, послідовного формування остаточної редакції вказаного документу, як на цьому наполягав захист. Висунуте обвинувачення не пояснює, чому у даному випадку суд має керуватися положеннями Додаткової угоди в редакції Держгеокадастру, а не в редакції Інституту, яка змінами до п. 18 Контракту прямо спростовує обвинувачення в незаконному нарахуванні та отриманні ДОРОШЕМ додаткової оплати праці за перевиконання обсягів робіт. При цьому, будь-яка ймовірна маніпуляція такими угодами, а так само і підробка одного з її примірників, у провину ДОРОШУ не ставиться, дані про відповідальність за ці дії інших осіб також відсутні, ймовірність спотворення змісту цього документу в Інституті жодним доказом не доведена. Відтак, підробка Додаткової угоди від 31 січня 2012 року № 1 до контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року в Додаткову угоду в редакції Інституту, на що посилався прокурор, доводячи висунуте обвинувачення, не охоплюється межами його самого у даній справі. Керуючись принципом презумпції невинуватості, суд констатує, що попри існування одного і того ж документу в двох редакціях, доводи прокурора про підробку одного з них, а тим більше з чітким визначенням якого саме, як єдина версія, яка може пояснити цю обставину, має бути безсумнівно доведена доказами, проте таких не надано.
Більш того, допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_25 колишній голова Держземагенства, відтак уповноважений свого часу його представник сторона Додаткової угоди до укладеного з ДОРОШЕМ Контракту № 25, показав, що дійсно у січні 2012 року він мав перемовини з директором Інституту з приводу поліпшення умов його матеріального забезпечення в контексті обговорення положень проекту Додаткової угоди до укладеного з ДОРОШЕМ Контракту. ДОРОШ висловив пропозицію розширити перелік додаткових виплат, аніж це було закріплено в початковій редакції цього документу. За результатами перемовин, деталі яких пригадати не може з перебігом часу, текст Додаткової угоди був дійсно змінений на користь ДОРОША і доповнено п. 18 окремою позицією про можливість відзначення директора за перевиконання обсягу робіт. Як також уточив свідок: - згідно спеціального плану визначається перевиконання чи недовиконання плану роботи Інституту і ці показники були покладені в основу вказаного заохочення керівника; - хто безпосередньо готував проект Додаткової угоди він не пам`ятає.

Під час дослідження судом двох примірників Додаткової угоди від 31 січня 2012 року № 1 до контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року, а саме, цієї угоди в редакції Держгеокадастру та в редакції Інституту, свідок ОСОБА_26 вказав, що не впізнає як діючу Додаткову угоду в редакції Держгеокадастру і не може пригадати, чи її підписував, одночасно впізнав як остаточну, діючу та ним особисто підписану Додаткову угоду в редакції Інституту, а також визнав наявність на обох примірниках цієї Додаткової угоди відтисків печаток ввіреної йому установи - Держземагенства.

Показання свідка ОСОБА_19 щодо обставин окремих перемовин та укладення зміненої редакції Додаткової угоди від 31 січня 2012 року № 1 до контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року підтвердив і допитаний свідок ОСОБА_27 колишній начальник сектору юридичного забезпечення Інституту, який показав, що на початку 2012 року у Держземагенстві складалась вказана Додаткова угода. Пункт про додаткову оплату праці за перевиконання плану реалізації науково-технічної продукції, що став предметом розгляду, у первісній угоді був відсутній. Після обговорення було прийнято рішення додати цей пункт до Додаткової угоди, що і було фактично погоджено ОСОБА_26 , як Головою Держземагенства і стороною Контракту, та ДОРОШЕМ, як іншою стороною Контракту, угода була перепідписана у новій редакції з трьома позиціями п. 18 на першому аркуші. Під час підписання цієї угоди він, свідок, був особисто присутній. Чому в Держгеокадастрі залишився зразок Додаткової угоди у старій редакції з двома позиціями п. 18 на першому аркуші і з якою метою, йому невідомо.

Офіційне та відкрите опрацювання в бухгалтерії Інституту Додаткової угоди в редакції Інституту підтвердили в суді допитані свідки ОСОБА_17 колишній головний бухгалтер Інституту та ОСОБА_18 колишній заступник головного бухгалтера, уточнивши:

ОСОБА_17 що їй не відомі інші редакції цього документу, оригінал якого зберігався у неї в сейфів Інституті, цей оригінал відповідає копії Додаткової угоди в редакції Інституту. У березні 2016 року, коли вона прийшла на роботу, то побачила, що всі кабінети були відкриті, в тому числі її кабінет, сейф при ній не відчиняли, доля документів, які там зберігались, в тому числі, оригіналу вказаної угоди, їй невідома, після її звільнення акту передачі документів вона не складала, оскільки не було кому передавати. Документом, на основі якого виплачувалась заробітна плата та премія директору Інституту, був наказ директора, який візувався профкомом та бухгалтерією. Премія відповідно до умов Колективного договору всім нараховувалась на основі аналізу діяльності із врахуванням коефіцієнту трудової участі, за перевиконання плану та за наявності фінансових можливостей. ДОРОШ не чинив на неї впливу щодо проведення якихось додаткових виплат.

ОСОБА_18 що саме вона нараховувала заробітну плату ДОРОШУ на основі Контракту та наказів, де знаходились оригінали Контракту та Додаткової угоди до нього їй невідомо, хто саме надав їй копії цих документів, не пам`ятає, копія Додаткової угоди в редакції Інституту посвідчена її підписом, після звільнення головного бухгалтера КОРНІЄНКО акту передачі документів не складали.

Допитана судом свідок ОСОБА_16 колишня завідувач відділу кадрів Інституту підтвердила показання свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , уточнивши, що в її обов`язки входило ведення особових справ, які зберігались у сейфі, ключ від якого зберігався особисто у неї, особова справа ДОРОША також знаходилась у відділі кадрів, в якій деякі документи знаходились у копіях (дипломи, заслуги, контракт та додаткові угоди), директор ДОРОШ був членом трудового колективу та на нього розповсюджувалась дія Колективного договору. У 2016 році до відділу кадрів зайшла група людей, її до робочого місця не допустили, в кабінеті ДОРОША за його відсутності фотографували документи, знімали все на камеру та виносили опечатані мішки з документами.

Узгоджені між собою показання свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_30 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_31 , а також з іншими матеріалами справи (витяги перелічених наказів, розрахункові листки на ДОРОША, звіти за операціями по карткових рахунках клієнта банків ДОРОША, дані відомостей по розрахунках Інституту з ДОРОШЕМ, а також досліджені судом дані внутрішньої перевірки Інституту т. 4 а. 88-96), вказують на те, що Додаткова угода в редакції Інституту фактично була опрацьована з моменту її укладення у січні 2012 року, зберігалася та як офіційний документ бралася до уваги в Інституті під час реалізації положень Контракту щодо оплати праці його директора, оригінал цього документу міг бути протиправно вилученим на початку 2016 року.

Крім того, показання свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_30 щодо обставин укладання Додаткової угоди в редакції Інституту узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_32 , до того ж відповідають правилам та практиці укладання таких угод, які встановлені самим Контрактом особиста участь в перемовинах та обов`язкове досягнення згоди обох сторін, повноваження яких були легітимними на укладання такого роду угод, а відтак і тлумачення їх змісту.

Ці дані в сукупності суд в порядку ч. 5 ст. 99 КПК України визнає допустимими для підтвердження змісту копії документу - Додаткової угоди в редакції Інституту, оскільки оригінал цього документу втрачений не з вини обвинуваченого і не може бути отриманий за допомогою існуючих правових процедур.

Звертає на себе увагу те, що сторона обвинувачення просуває своє бачення умов Контракту всупереч консолідованій з цього приводу позиції його сторін. Так, свідок ОСОБА_26 та обвинувачений ОСОБА_33 стверджували перед судом, що первісний примірник Додаткової угоди, до якого апелює прокурор, був ними замінений на інший остаточний, який перебував в Інституті та є дійсним результатом їх волевиявлення і погодження. Свідки ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_31 підтвердили, що фактично протягом 2012 2013 років користувалися Додатковою угодою в редакції Інституту, тобто припущення про появу цього документу пізніше з метою, так би мовити, спотворити обставини справи та уникнути відповідальності, абсолютно спростовані.

Більш того, показання обвинуваченого про те, що досягнуті ним домовленості під час формування остаточної редакції Додаткової угоди від 31 січня 2012 року № 1 до Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року щодо розширення кола додаткових доплат до заробітної плати директора Інституту в разі перевищення обсягів реалізації науково-технічної продукції набули наслідування під час укладення Контрактів з директором Інституту в подальшому, знайшли своє повне підтвердження під час дослідження судом положень п. 19 Контракту № 62 від 22 жовтня 2013 року (т. 2 а. 12-23; т. 3 а. 60-71, 151-163), яким були продовжені повноваження ОСОБА_22 як директора Інституту до 2015 року з урахуванням змін до цього Контракту (т. 3 а. 73).

Оскільки показання свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_30 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_31 узгоджені як між собою, так і з іншими документованими доказами, суд визнає їх достовірними, а тому кладе в основу свого вироку. Зважаючи на це, узгоджені з ними показання обвинуваченого ДОРОША суд також визнає достовірними і кладе в основу свого вироку, одночасно оцінюючи критично в цій частині оціночні судження свідків НЕСИН та ОСОБА_24 , представника потерпілого Держгеокадастру, а також сумніви свідка ПЕТРАШ.

Розбіжності, які виявлені прокурором у показаннях свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_30 , зокрема, щодо присутності останнього під час підписання Додаткової угоди з ДОРОШЕМ, самих обствин такого підписання тощо, суд визнає дрібними, оскіьк вни не впливають на суть самих подій , учасниками яких вони були.

Таким чином, суд вважає не доведеним поданими доказами те, що ОСОБА_7 , будучи службовою особою та використовуючи надані у зв`язку з цим організаційно-розпорядчі повноваження, повинен був під час встановлення собі наказами по Інституту додаткових видів оплати праці керуватися положеннями п. 18 Додаткової угоди в редакції Держгеокадастру, а не п. 18 такої Додаткової угоди в редакції Інституту, саме яка визнана її сторонами як ними остаточно погоджена та діюча, та яка фактично із самого початку була впроваджена в систему оплати праці директора Інституту, послідовність формування змісту якої підтверджена наступними рішеннями. Отже, обвинувачення ДОРОША у порушенні п. 18 Додаткової угоди в редакції Держгеокадастру є надуманим через відсутність допустимих та належних доказів того, що він повинен був послуговуватися у своїй службовій діяльності положеннями саме цього документу.

Вказані обставини, а також суцільне та без будь-яких пояснень ігнорування положень Додаткової угоди в редакції Інституту дають підстави, аналізуючи надані директору Інституту ДОРОШУ доплати за перевиконання обсягу робіт, для критичної оцінки в цій частині як Аудиторського звіту № 24-8-7 та Акту Держфінінспекції № 07-21/53 від 22 вересня 2016 року, так і висновку експерта № 36се від 28 квітня 2016 року, і як підсумок для їх відхилення з підстав неповноти та невідповідності матеріалам провадження. Такий висновок суду спростовує висунуте обвинувачення в цій частині як очевидно безпідставне, оскільки п. 18 такої Додаткової угоди в редакції Інституту прямо передбачав право директора Інституту на нарахування та отримання додаткової оплати праці за перевиконання плану реалізації науково-технічної продукції, в тому числі, у виді доплати за перевиконання обсягу робіт за підсумками місяця.

Крім того, враховуючи раніше проведений аналіз доказів, обвинувачення ДОРОША в незаконному нарахуванні та виплаті матеріальної допомоги на закупівлю плодоовочевої продукції суд вважає також спростованим показаннями свідків НЕСИН та ОСОБА_24 , які узгоджуються з позицією ДОРОША та частково Аудиторського звіту № 24-8-7.

Продовжуючи системний аналіз правових документів з питання оплати праці директора Інституту ОСОБА_22 суд встановив і таке.

За дослідженим під час судового розгляду Статутом (т. 2 а. 128-150) Інститут як державне підприємство є самостійним суб`єктом господарювання, здійснює власну господарську діяльність (п. п. 4.1, 4.5, 4.6, 6.1.4, 6.1.6, 6.2.13), має відокремлене майно та самостійний баланс (п. 4.2, 6.1.15), здійснює реалізацію науково-технічної продукції (п. п. 3.1, 3.2, 6.1.4, 8.3, 8.4), самостійно розподіляє прибуток (8.7), форми, системи та розміри оплати праці, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, винагород та інших заохочувальних та компенсаційних виплат зазначається у Колективному договорі Інституту (п. 8.8). При цьому, управління Інститутом здійснює директор, який очолює сформовану ним адміністрацію Інституту, а тому для реалізації своїх службових функцій наділений організаційно-розпорядчими повноваженнями (п. п. 7.2 7.5), всі трудові та соціальні відносини Інституту з працівниками регулюються законодавством та Колективним договором (п. 7.9).
Відтак, виконання обсягів робіт, які охоплюється статутною діяльністю Інституту, очевидно охоплює план реалізації Інститутом науково-технічної продукції, організацію та здійснення якої покладається на директора Інституту як очільника адміністрації Інституту. Що ж стосується, трудових та соціальних відносин Інституту з працівниками, то ключовим загальним актом з цього приводу виступає Колективний договір в частині, в якій він не суперечить діючому законодавству.
За умовами дослідженого судом Колективного договору між адміністрацією, яку представляв та очолював ОСОБА_7 , та профспілковим комітетом Інституту на 2012-2013 р.р. з доданими Додатками (т. 1 а. 75-85; т. 3 а. 214-224):
-в основу системи оплати праці за даним договором покладені, крім іншого, розміри та умови виплати надбавок, доплат, премій, компенсаційних і гарантійних виплат (п. 4.1 Колективного договору);
-фонд оплати праці складається з: а) основної заробітної плати; б) додаткової заробітної плати; в) інших заохочувальних та компенсаційних виплат, оплата праці нараховується згідно з Положенням про оплату праці (Додаток № 1) (п. 4.2 Колективного договору);
-згідно з правилами п. 3.11 Додатку № 1 Колективного договору «Положення про оплату праці Інституту» оплата праці директора Інституту здійснюється на підставі Контракту, при цьому в оплаті праці директор користується правом отримання всіх видів додаткової оплати праці та винагород, які включаються та не включаються у фонд оплати праці Інституту;
-адміністрація може встановлювати доплати і надбавки до тарифних ставок та посадових окладів за професійну майстерність, терміновість виконання робіт, складність дорученого завдання у розмірах, визначених у Додатку № 2 (п. 4.3 Колективного договору);
-при фінансових можливостях Інститут надає працівникам заохочувальні та компенсаційні виплати, зокрема, премії згідно з Положенням (Додаток № 3), одноразові заохочення до державних та релігійних свят згідно з Положенням (Додаток № 6), матеріальну допомогу, що має систематичний характер, в тому числі на закупівлю плодоовочевої продукції згідно з Положенням (Додаток № 6) (п. 4.4 Колективного договору);
-перевищення фактичного обсягу виконаної науково-технічної продукції над плановим в розмірі 50 % спрямовується на виплату додаткових оплати праці працівникам виробничих відділів, а за рахунок решти 50 % перевищення виплачується додаткова оплата праці адміністрації Інституту тощо (п. 3.9 Колективного договору);
-виплата додаткової оплати праці за перевиконання фактичного обсягу виконаної науково-технічної продукції здійснюється на підставі наказу по Інституту за погодженням з профспілковим комітетом (п. 3.10 Колективного договору).
Вказані умови Колективного договору щодо виплати працівникам додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат, їх структури, в тому числі, щодо додаткової оплати праці за перевиконання плану реалізації науково-технічної продукції, тобто обсягів робіт, виконання яких охоплюється легальною статутною діяльністю Інституту, виплати заохочувальних премій до державних та релігійних свят, зокрема, до Дня Землевпорядника, Дня Конституції, Дня Незалежності та з нагоди релігійного свята Великдень, а також матеріальної допомоги на закупівлю плодоовочевої продукції, не суперечать положенням ст. ст. 2 та 8 Закону України «Про оплату праці» та отримали свою подальшу деталізацію в пунктах 2.2 та 2.3 Додатку № 1 Колективного договору «Положення про оплату праці Інституту», а також окремо Додатку № 6 до нього «Положення про надання матеріальної допомоги, заохочувальних та компенсаційних виплат працівникам Інституту».

Отже, суд вважає безсумнівно встановленим, що за умовами п. 3.11 Додатку № 1 Колективного договору «Положення про оплату праці Інституту» директор Інституту ДОРОШ в оплаті праці користувався правом отримання всіх існуючих в Інституті видів додаткової оплати праці та винагород, не залежно від того, чи включалися вони до фонду оплати праці Інституту, а фактично нараховані та виплачені ДОРОШУ як директору Інституту на підставі згаданих та виданих ним наказів заохочувальні та компенсаційні виплати з підстав закупівлі плодоовочевої продукції, перевиконання обсягів робіт в межах легальної статутної діяльності Інституту, а також до державних та релігійних свят, зокрема, Дня Землевпорядника, Дня Конституції, Дня Незалежності та релігійного свята Великдень прямо були передбачені умовами Колективного договору та умовами виданих на його підставі Положення про оплату праці в Інституті та Положення про надання матеріальної допомоги, заохочувальних та компенсаційних виплат працівникам Інституту як Додатків № 1 та № 6 до цього Колективного договору відповідно.

Таким чином, ключовим з точки зору правозастосування є вирішення більш вузького питання, а чи суперечить нарахування та виплата ДОРОШУ як директору Інституту вказаних видів додаткової заробітної плати, заохочувальних та компенсаційних виплат діючому законодавству у цій сфері та умовам укладеного з ним Контракту, положення яких очевидно повинні мати пріоритет за правилами того ж п. 3.11 Додатку № 1 до Колективного договору «Положення про оплату праці Інституту».
Згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України № 859 від 19 травня 1999 року «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності…» (в актуальній на 2012 та 2013 роки редакції постанови КМУ № 35 від 25 січня 2012 року) керівникам центральних органів виконавчої влади, які укладають контракти з керівниками підприємств, заснованих на державній власності, надано право встановлювати, крім іншого, умови, показники та розміри преміювання, а також матеріальну винагороду за ефективне управління державним майном за рахунок частини чистого прибутку, що залишається в розпорядженні підприємства, згідно з умовами, затвердженими органом виконавчої влади, до сфери управління якого належить підприємство (п. 1). При цьому керівники центральних органів виконавчої влади несуть персональну відповідальність за встановлення розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній власності, з якими укладаються контракти, згідно з цією постановою (п. 4).

Отже, нарахування та виплата ДОРОШУ як директору Інституту на підставі наказів по Інституту вказаних видів додаткової заробітної плати, заохочувальних та компенсаційних виплат з дотриманням у необхідних випадках процедури погодження з профспілковим комітетом, порушення якої в провину ДОРОШУ не ставиться, відповідає умовам Колективного договору Інституту та не суперечить діючому на той час законодавству у цій сфері в принципі.

За п. 1 дослідженого судом і згаданого вже Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року (т. 2 а. 2-9; т. 3 а. 38-45, 137-144), з урахуванням внесених до нього змін додатковою угодою від 31 січня 2012 року № 1, примірник якої сторона обвинувачення вважає достовірною (Додаткова угода в редакції Держгеокадастру) (т. 1 а. 71-72; т. 3 а. 51-52, 145-146), створення належних умов оплати праці (матеріального забезпечення) директора Інституту ОСОБА_22 як керівника установи є обов`язком Держземагенства, а самі вони визначалися пунктами 17-21 цього Контракту, положення яких мали б ґрунтуватися на приписах вказаної постанови КМУ № 859 від 19 травня 1999 року.

Так, відповідно до оновленого вказаною Додатковою угодою п. 17 Контракту за виконання обов`язків, передбачених цим Контрактом, керівникові нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного Інститутом в результаті його господарської діяльності, виходячи з установлених керівнику: а) посадового окладу в розмірі 5 200 грн. і фактично відпрацьованого часу, який підвищується пропорційно підвищенню мінімальної заробітної плати у разі зміни її розміру; б) доплати за науковий ступень у розмірі 15% до посадового окладу і фактично відпрацьованого часу; в) надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 50% до посадового окладу і фактично відпрацьованого часу. За тим же п. 17 Контракту у разі несвоєчасного виконання завдань, визначених контрактом, погіршення якості роботи надбавки скасовуються або зменшуються.
Зміст оновлених вказаною Додатковою угодою п. п. 18 та 21 Контракту було наведено судом раніше. Відповідно до інших положень Контракту внесення до нього змін та доповнень здійснюється шляхом підписання додаткових угод тільки за згодою сторін (п. п. 24, 29, 33). Керівник Інституту може за своєю ініціативою достроково розірвати Контракт, зокрема, у випадку прийняття Держземагенством рішень, що обмежують права керівника Інституту (п/п «а» п. 27). У випадку дострокового припинення Контракту з незалежних від керівника Інституту причин останньому встановлюються додаткові гарантії та компенсації, передбачені Колективним договором (п. 28).
Отже, завдяки змісту Контракту як в попередній, так і в оновленій редакції, яку прокурор вважав достовірною, суд вважає доведеним таке.
Умови Колективного договору Інституту та прийняті на його підставі як невід`ємні додатки згадані у Контракті Положення поширювалися на директора Інституту ДОРОША хоча б в контексті необхідності встановлення йому передбачених цими актами винагород за підсумками роботи за рік, за вислугу років, інших соціально-побутових пільг та умов матеріального забезпечення, аніж зазначених у п. 17-20 Контракту, а також додаткових гарантій і компенсацій у разі звільнення з незалежних від керівника Інституту причин.
Директор Інституту ДОРОШ мав передбачене Контрактом право на винагороди за підсумками роботи за рік, за вислугу років, неконкретизовані Контрактом інші соціально-побутові пільги та інші умови матеріального забезпечення, аніж зазначені у п. 17-20 Контракту, які були передбачені Колективним договором Інституту та прийнятими на його основі окремими Положеннями з питань оплати праці. Під такими Колективний договір Інституту та додатки до нього, зокрема, передбачали доплату (додаткову оплату праці) за перевиконання плану реалізації науково-технічної продукції як складову фонду додаткової заробітної плати (п/п 11 п. 2.2 Додатку № 1 т. 3 а. 219), доплату за збільшення обсягу робіт (т. 3 а. 223), матеріальну допомогу на закупівлю плодоовочевої продукції та заохочувальні премії до державних та релігійних свят як складові заохочувальних та компенсаційних виплат, що входять до фонду оплати праці за наявності фінансової можливості (п/п 2 та 3 п. 2.3 Додатку № 1, Додаток № 6 т. 3 а. 219, 222).
Прямий зв`язок оплати праці керівника Інституту з положеннями Колективного договору Інституту та додатків до нього випливає і з невизначеного Контрактом порядку преміювання керівника Інституту, що в цій частині суперечить приписам постанови Кабінету Міністрів України № 859 від 19 травня 1999 року «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності…» (в редакції постанови КМУ № 35 від 25 січня 2012 року). Контракт в цій частині містить положення лише про порядок і підстави для зниження розміру премії. Зрозуміло, що регуляція порядку зниження виплати вказує на те, що вона передбачена, більш того, її запровадження ґарантувалося діючим законодавством. Порядок преміювання в Інституті та різновиди премії визначалися окремими додатками до Колективного договору (п. п. 4.1, 4.2, 4.4 Колективного договору, п. п. 2.2, 2.3 Додатку № 1, Додаток № 3).

Зважаючи на ці висновки, суд критично оцінює як помилкові показання про протилежне свідка НЕСИН, визнаючи достовірними з цього приводу показання свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_31 .

Суд звертає увагу на те, що стороною обвинувачення Додаток № 3 та деякі інші, які згадуються в Колективному договорі, до суду подані не були, так само як і не поданий весь текст Колективного договору, що змушує суд всі сумніви тлумачити на користь обвинуваченого.

Нарешті, очевидним є і те, що не всі питання оплати праці директора Інституту вирішені укладеним з ним Контрактом, серед таких, наприклад, є питання строків і періодичності виплат заробітної плати тощо, а тому у даному випадку стають актуальними знову ж таки положення Колективного договору та діючого законодавства в сфері оплати праці, які залишилися неврегульовані Контрактом з ним.
Якщо ж брати до уваги положення п. 18 Контракту з урахуванням внесених змін Додатковою угодою в редакції Інституту, то здійснення додаткової оплати праці за перевиконання плану реалізації науково-технічної продукції, яку за версією сторони обвинувачення ДОРОШ нараховував собі протиправно, було взагалі прямо передбачено цими умовами Контракту, як про це вже було зроблено висновок судом.
Що стосується позиції прокурора про те, що для реалізації можливостей п. 21 Контракту щодо інших умов матеріального забезпечення керівника Інституту, крім передбачених у п. 17-20 Контракту, необхідне знову прийняття додаткової угоди, то суд звертає увагу на таке.
Так, дійсно, як вказано у п. 21 Контракту з урахуванням внесених до нього аналогічних змін Додатковою угодою в редакції як Держгеокадастру, так і Інституту, інші умови матеріального забезпечення, окрім зазначених у п. 17-20 Контракту, керівникові можуть бути встановлені, якщо вони не заборонені законодавством та передбачені Колективним договором Інституту. Як вважає сторона обвинувачення, положення про те, що такі умови можуть бути встановлені, слід тлумачити як орієнтир на майбутнє, який передбачає можливість прийняття додаткового окремого рішення про їх фактичне встановлення у майбутньому шляхом зміни (уточнення) умов Контракту, а у даному випадку таке рішення можна прийняти тільки у формі додаткової угоди як єдиної можливої з огляду на застереження п. 24 Контракту. Такі доводи прокурора суд оцінює критично через хибне тлумачення положень п. 21 Контракту, які з урахуванням внесених Додатковою угодою змін в цілому набули логічної стрункості та послідовності у застосуванні термінології.

Так, Додатковою угодою в редакції як Держгеокадастру, так і Інституту виключено з положень п. 21 Контракту посилання на обов`язковість погодження з Держземагенством можливості встановлення для директора Інституту інших умов матеріального забезпечення, крім зазначених у п. 17-20 Контракту. Відтак, за правилами п. 21 Контракту в оновленій редакції інші умови матеріального забезпечення керівникові Інституту можуть бути встановлені без погодження з Держземагенством, що усуває необхідність їх обговорення з керівництвом останнього та досягнення з цього приводу консенсусу у виді додаткових угод, але, зрозуміло, з дотриманням інших передбачених правил їх передбачення Колективним договором та відсутність прямих заборон у законодавстві. Можна було б погодитися з прокурором та оцінками свідка НЕСИН, яка як фахівець підтримала останнього, якщо у п. 21 Контракту було б записано, що крім умов матеріального забезпечення, зазначених у п. 17-20, керівникові можуть бути встановлені Контрактом інші умови, що не заборонені законодавством, якщо вони передбачені Колективним договором Інституту, чи принаймні, як мінімум цей пункт Контракту залишився б у старій редакції.

Крім того, застосована у Контракті формула «можуть бути» через різні її різновиди («може бути», «може»), чим активно послуговувалися сторони для регуляції правовідносин, є формою закріплення їх дискреційних повноважень, які сторона Контракту, вчиняючи дії (приймаючи рішення), може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли обирає з кількох юридично допустимих те, яке вона вважає найкращим за даних обставин (див., напр., «Держкомзем може делегувати свої повноваження керівнику…», «передача повноважень може здійснюватися шляхом укладання додаткової угоди…» - п. 14, «керівникові може виплачуватися…», «розмір оплати праці… може бути знижено …» - п. 18, «керівник може бути звільнений з посади…» - п. 26, «керівник може за своєю ініціативою розірвати контракт…» - п. 27, «контракт може бути за угодою Сторін продовжений …» - п. 29, «умови цього Контракту можуть бути змінені…» - п. 33 тощо.

У всіх наведених та інших випадках положення про те, що певна дія (рішення) може настати (може бути прийнято), слід тлумачити як остаточно визначена Контрактом можливість учинення такої дії (прийняття рішення) але за певних умов. Тобто обрана у Контракті регламентація правовідносин передбачає, що право на учинення певної дії (прийняття певного рішення) вже встановлено, але може бути реалізованим з певною свободою розсуду з настанням певних умов Додаткове окреме дублювання за наявності таких умов новими положеннями Контракту, в тому числі у формі додаткової угоди до нього, є зайвим та очевидно абсурдним. Наприклад, настання передбачених п. 27 Контракту умов, за яких керівник може за своєю ініціативою розірвати Контракт, не потребує прийняття додаткової угоди для забезпечення реалізації вказаних дискреційних повноважень керівника на своє звільнення. Аналогічно, розмір оплати праці може бути знижено, а керівник може бути звільнений з посади за передбачених Контрактом умов (підстав) і ці положення є самодостатніми для того, щоб з певною свободою розсуду уповноважена особа могла обрати рішення, яке вона вважає найкращим за даних обставин знизити розмір оплати праці та звільнити з посади керівника чи не робити цього.

Таким чином, положення п. 21 Контракту з урахуванням внесених до нього аналогічних змін Додатковою угодою в редакції як Держгеокадастру, так і Інституту, слід тлумачити як встановлені дискреційні повноваження, а не обов`язок, на встановлення керівнику Інституту інших умов матеріального забезпечення, окрім зазначених у п. 17-20 Контракту, за двох умов, якщо вони не заборонені законодавством та передбачені Колективним договором Інституту, при цьому обов`язку погоджувати такі дії з керівництвом Держземагенства вже не було. Як з`ясовано раніше, Колективним договором Інституту та прийнятими на його основі окремими Положеннями з питань оплати праці як невід`ємними додатками було передбачено для адміністрації Інституту додаткову оплату праці за перевиконання плану реалізації науково-технічної продукції, але виключно з підстав та у порядок, визначені п. п. 3.93.10 Колективного договору, а також матеріальну допомогу на закупівлю плодоовочевої продукції та заохочувальні премії до державних та релігійних свят, але виключно за наявності фінансової можливості Інституту (п. 2.3 Додатку № 1, Додаток № 6 Колективного договору) і ці виплати не заборонені законодавством.

Враховуючи наведене, суд вважає поданими та дослідженими під час судового розгляду регулятивними актами доведеним те, що ОСОБА_7 , видаючи всі перелічені накази про нарахування собі серед інших працівників матеріальної допомоги до вказаних державних та релігійних свят, на закупівлю плодоовочевої продукції та додаткової оплати праці за перевиконання обсягів робіт, діяв в межах своїх службових повноважень директора Інституту, у законні спосіб та формі, використовуючи своє службове становище для встановлення додаткових видів оплати праці, які не суперечили чинному законодавству, випливали з умов Контракту як можливі (Додаткова угода в редакції Держгеокадастру) чи були прямо передбачені (Додаткова угода в редакції Інституту), ґрунтувалися на умовах Колективного договору з додатками до нього. Відтак, нарахування та виплата ДОРОШУ як директору Інституту вказаних видів додаткової заробітної плати, заохочувальних та компенсаційних виплат діючому законодавству у цій сфері та умовам укладеного з ним Контракту не суперечило.

Сумнівність обвинувачення в цій площині підтверджена і авторитетною думкою науковців правників (т. 4 а. 52-63), яку суд не може оцінювати як доказ в принципі, проте сприймає як обґрунтований сумнів, який мав би бути усуненим за результатами дослідження поданих стороною обвинувачення допустимих доказів.

Що ж стосується достатності передбачених Контрактом та Колективним договором з додатками підстав та умов для нарахування та здійснення спірних виплат ОСОБА_12 , зокрема, фінансових можливостей Інституту для матеріальної допомоги до державних та релігійних свят та на закупівлю плодоовочевої продукції, а також перевищення фактичного обсягу виконаної науково-технічної продукції над плановим та дотримання встановленої пропорції розподілу отриманого прибутку на додаткову оплату праці адміністрації Інституту для виплати додаткової оплати праці за перевиконання обсягу робіт, то твердження сторони захисту про їх наявність поданими доказами стороною обвинувачення не спростоване. Більш того, ці питання залишилися поза увагою слідства, що вказує на його неповноту та обвинувальний ухил.
Одночасно, за тим самим Аудиторським звітом від 03 вересня 2015 року № 24-8-7 (т. 3 а. 122-125) аналіз фінансової та статистичної звітності Інституту показав, що за результатами 2012 року дохід від реалізації Інститутом продукції (товарів, робіт, послуг) перевищує плановий показник на 75 %, а за 2013 рік на 62,2%, проте структура цього доходу та роль в ньому реалізації науково-технічної продукції в контексті обсягу виконаних робіт, на жаль, проаналізована не була.

Залишилися не спростованими доводи обвинуваченого ДОРОША і про те, що за результатами попередніх перевірок фінансово-господарської діяльності Інституту зауважень з приводу поставлених у провину виплат у контролюючих органів не було. Як видно з даних згаданого раніше Аудиторського звіту від 03 вересня 2015 року № 24-8-7, діяльність Інституту з питань оплати праці за березень 2012 року дійсно була предметом іншої ревізії, проте зауважень щодо поставлених у провину ДОРОШУ виплат, в тому числі, конкретно за перевиконання обсягу робіт, дійсно не було (т. 3 а. 89). Ці дані також знайшли своє об`єктивне підтвердження під час безпосереднього дослідження судом за клопотанням захисту після дотримання процедури, передбаченої ч. 11 ст. 290 КПК України, Акту Держфінінспекції № 10-30/1304 від 18 липня 2012 року (т. 4 а. 146-168, безпосередньо а. 162-163) та копій наказів по Інституту про призначення вказаної доплати директору Інституту ОСОБА_12 у червні, серпні, грудні 2011 року (т. 4 а. 169-178).

Твердження обвинуваченого про замовний характер даного кримінального провадження у зв`язку з його позицією щодо зміни в Статут Інституту знайшли своє відтворення також в положеннях вказаного Аудиторського звіту від 03 вересня 2015 року № 24-8-7 (т. 3 а. 87-88), в даних службового листування з цих питань (т. 4 а. 141-145). Це зауваження обвинуваченого набуває особливої уваги навіть через маніпулятивний характер викладу поставлених йому у провину нормативних актів в самому обвинувальному акті. Так, в акті цитується як чомусь діюче положення в п. 21 Контракту щодо необхідності погодження встановлення директору Інституту додаткових умов матеріального забезпечення з Держкомземом. Саме на цій підставі підсумовується, що укладання додаткових угод за таких умов з огляду на приписи п. 24 Контракту є обов`язковим. Одночасно в акті вказується і на факт укладання Додаткової угоди № 1 від 31 січня 2012 року до вказаного Контракту, однак наголошується на змінах у зв`язку з цим тільки п. 18 та особливо констатується незмінність всіх інших положень Контракту, очевидно маючи на увазі вказаний вище п. 21, що не відповідало дійсності. Таким чином ключові зміни до положень п. 21, яким сторона обвинувачення сама оперувала, залишені поза увагою. Поза увагою сторони обвинувачення залишилося і те, що за тим самим Аудиторським звітом від 03 вересня 2015 року № 24-8-7 внаслідок порушення п. 19 Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року директору Інституту ДОРОШУ було не донараховано коштів на загальну суму 23 957 грн. 22 коп., який послідовно за його поясненнями притримувався в цій частині умов Колективного договору, що свідчить як про щирість його позиції, так і про абсолютну відсутність протиправного корисливого мотиву в його діях.

Підсумовуючи все наведене, навіть виходячи з положень Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року, динаміки їх змін згідно з Додатковою угодою в редакції Держгеокадастру, які вважала достовірними сторона обвинувачення, не спростовані доводи обвинуваченого про законність та обґрунтованість проведених йому нарахувань та виплат вказаних спірних доплат на загальну суму 181 000 грн. як таких, можлива виплата яких випливала з відсильних положень п. п. 17, 18 та 21 Контракту до Колективного договору і які не потребували додаткового погодження з Держземагенством як оновленою стороною за Контрактом шляхом укладання додаткових окремих угод до Контракту. Виходячи ж з положень Контракту № 25 від 22 жовтня 2010 року, динаміки їх змін згідно з Додатковою угодою в редакції Інституту, які суд визнав діючими в оспорюваний період, навпаки спростовані доводи сторони обвинувачення про незаконність та необґрунтованість проведених ДОРОШУ нарахувань та виплат вказаних спірних доплат на загальну суму 181 000 грн. як таких, підстава для виплати яких була передбачена п. 18 Контракту, а також випливала з відсильних положень п. п. 17, 18 та 21 Контракту до Колективного договору і які не потребували додаткового погодження з Держземагенством як оновленою стороною за Контрактом шляхом укладання додаткових окремих угод до Контракту.

Отже, версія того, що директор Інституту ДОРОШ, нараховуючи собі та отримуючи додаткову оплату праці, діяв сумлінно та добросовісно на підставі чинної Додаткової угоди в редакції Інституту, яка була ним особисто погоджена з керівництвом Держземагенства, більш того, по факту не порушував і положень Додаткової угоди в редакції Держгеокадастру, не спростована, а сумніви з цього приводу захистом належно обґрунтовані.

Подані до суду документи, які характеризують особу обвинуваченого, не впливають на вказані висновки суду. Інших доказів сторонами подано не було.
Представники потерпілих Держгеокадастру та Інституту, будучи повідомленими про час і місце судового розгляду (т. 1 а. 32-35; т. 4 а. 194-197), подали клопотання про проведення судового розгляду у їх відсутність (т. 1 а. 40-42, 55-7, 66-68), однак представник Держгеокадастру ОСОБА_10 взяв участь в судовому провадженні та надав пояснення (т. 1 а. 51; т. 4 а. 214), а тому суд завершив кримінальне провадження за їх відсутності.

Таким чином, в контексті висунутого звинувачення законність та обґрунтованість нарахування спірних доплат шляхом видачі ДОРОШЕМ згаданих наказів, а також здійснення їх виплати на підставі цих наказів, на чому наполягала сторона захисту, не спростована поданими доказами, а всі сумніви з цього приводу суд тлумачить на користь обвинуваченого. На цей висновок не впливають результати оцінки доводів сторони обвинувачення, в основу яких покладено положення Додаткової угоди в редакції Держгеокадастру, яка, на обґрунтоване переконання суду, також свідчить про недоведеність висунутого обвинувачення в повному обсязі.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що пред`явлене ДОРОШУ обвинувачення не знайшло свого безспірного підтвердження у судовому засіданні для того, щоб вважати поза розумним сумнівом доведеним те, що вчинені кримінальні правопорушення, в яких він обвинувачується.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами прав та виконання процесуальних обов`язків.

Ст. 62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Вказане встановлено і в ст. 17 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
За таких обставин, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме, верховенства права, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів обвинувачення, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний поданий сторонами доказ та їх сукупність, вважає, що за результатами даного судового розгляду не було доведено поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами, що за вказаних в обвинувальному акті обставин ОСОБА_7 у період часу з лютого 2012 року по вересень 2013 року вчинив заволодіння чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, в тому числі повторно, а також вніс до офіційних документів завідомо неправдиві відомості та видав ці завідомо неправдиві документи, а тому за цим обвинуваченням ОСОБА_22 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 та ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України, належить виправдати та ухвалити щодо нього, виправдувальний вирок з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що вчинено кримінальні правопорушення, в яких обвинувачувався ОСОБА_34 ..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5 та 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, ст. ст. 100, 126, 182, 368, 370, 371, п. 1 ч. 1 ст. 373, 374-376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України, та виправдати його за цим обвинуваченням з підстав не доведення того, що вчинено кримінальні правопорушення, в яких обвинувачувався ОСОБА_35 .

Речові докази після набрання вироком законної сили зберігати при матеріалах справи, а оригінали документів повернути належному володільцю за його заявою.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
СУДДЯ ОСОБА_36