ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/808/21 Справа № 203/4662/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 січня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2021 року клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про заміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід було залишено без задоволення. Клопотання прокурора задоволено та запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 продовжено на строк 60 днів, тобто до 27 березня 2021 року включно.
Рішення суду обґрунтовано наявністю ризиків вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також сукупністю обставин, визначених ст. 178 КПК України. Суму застави, визначену на досудовому слідстві, судом залишено без змін, за відсутності підстав для її зменшення.

- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не погодився з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2021 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та змінити останньому запобіжний захід на домашній арешт з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин або застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 000 грн.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції допустив процесуальне порушення, розглянувши в судовому засіданні клопотання без вручення його обвинуваченому, без оголошення клопотання, розпочав судовий розгляд без присутності обвинуваченого, проігнорувавши право ОСОБА_7 на доступ до правосуддя.
На думку апелянта, суд першої інстанції проігнорував відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки до клопотання не додано жодного вагомого доказу їх наявності, а сама по собі тяжкість злочину, не може бути безумовною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До того ж, апелянт просить врахувати очевидну не співмірність встановленого судом розміру застави, яка очевидно не відповідає майновому стану обвинуваченого.
Зазначає, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки. Також, сторона захисту надала характеризуючі відомості про ОСОБА_7 та стан його здоров`я, висновок експерта та медичну документацію на підставі якої судово медична експертиза була проведена згідно якої ОСОБА_7 має хронічні хвороби.
Заслухавши доповідь головуючого судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляції, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених
ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому
ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження у відповідних матеріалах провадження, 27 січня 2021 року в судовому засіданні Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області в порядку ст.331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 та доводи захисника щодо зміни останньому запобіжного заходу на більш м`який.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, покарання за яке передбачає до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що підозрюваний може здійснити спроби переховування від суду.
Обґрунтованість ризику вчинення іншого кримінального правопорушення обумовлюється тим, що ОСОБА_7 продовжуючи злочинну діяльність, вчинив нове кримінальне правопорушення.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та обвинуваченим і його захисником в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Доводи обвинуваченого та його захисту про відсутність доказів наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_7 , та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.
Доводи ж апелянта про те, що його підзахисний має постійне місце проживання, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, колегія суддів вважає такими, що в цілому не зменшують встановлені судом ризики, у зв`язку з чим відсутні й підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки судовий розгляд кримінального провадження наразі триває, допитуються свідки, досліджуються докази, а тому вказані ризики дійсно продовжують існувати і судом з урахуванням цього цілком обґрунтовано обвинуваченому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Що стосується посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не було вручено обвинуваченому ОСОБА_7 письмового клопотання, то вони не заслуговують на увагу, оскільки з наданих матеріалів справи убачається, що обвинувачений ОСОБА_7 відповідно до акту від 21.01.2021 року відмовився від отримання копії клопотання.
Сумнівними є й доводи апелянта з приводу того, що судове засідання почалось без участі підозрюваного, оскільки це спростовується журналом судового засідання.
Посилання ж апелянта на те, що суд першої інстанції визначив підозрюваному ОСОБА_7 завеликий розмір застави, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки зазначені в апеляції підстави були враховані судом під час вирішення питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою з урахуванням того, що ризики, встановлені судом, є реальними, і запобігти їхньому уникненню, окрім як застосуванням найбільш суворого запобіжного заходу неможливо, а тому судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя під час обрання запобіжного заходу належним чином врахував обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, дані про його особу та ризики, які визнав доведеними, та як вимагають приписи норми ч. 5 ст. 182 КПК України, визначив заставу у розмірі, передбаченому за скоєння кримінальних правопорушень, одне з яких згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким кримінальним правопорушенням та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, а тому апеляційні вимоги захисника в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Тривалість перебування підозрюваного під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України, а доводи апелянта, який це заперечує є необґрунтованими.
Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.
Приймаючи рішення про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4