Справа № 947/3114/21
Провадження № 1-кс/947/1799/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Одеської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001088 від 23.09.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 23.09.2020 до СУ ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_5 , про те, що невстановлені особи незаконно позбавили його волі та на протязі тривалого часу утримували його за невстановленою адресою.
Окрім цього, 19.10.2020 до СУ ГУНП в Одеській області, надійшла заява громадянки Т (повні анкетні дані якої не розголошуються в інтересах слідства), про те, що не, що невстановлені особи незаконно позбавили її волі та на протязі тривалого часу утримували її за невстановленою адресою.
В ході проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що ОСОБА_6 , володіючи якостями лідера, організаторськими здібностями, знаючи психологію людей, переслідуючи корисливі мотиви, будучи обізнаним в сфері надання послуг наркозалежним, вирішив створити фіктивні реабілітаційні центри для утримання алко- та наркозалежних проти їх волі, без відповідних на те дозволів та ліцензій.
Розуміючи, що самостійно виконати дії по створенню та безпосередній діяльності реабілітаційних центрів, ОСОБА_6 , разом з іншими особами зорганізувались для спільної діяльності, пов`язаної з незаконним позбавленням волі людей за грошову винагороду, отриману від їх близьких родичів, шляхом обману та зловживання довірою, під видом надання їм допомоги, у фіктивних центрах алко- та наркозалежних, що діють під прикриттям громадських організацій: «Молодіжний центр «Ніка» (ГО «МОЛОДІЖНИЙ ЦЕНТР «НІКА»), ідентифікаційний код юридичної особи 3967299, із визначенням місцезнаходження юридичної особи за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного 25 кв. 79, та «ДВАНАДЦЯТЬ КРОКІВ» (ГО «12 КРОКІВ») ідентифікаційний код юридичної особи 41210333, із визначенням місцезнаходження юридичної особи за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, будинок 140/1, кв. 104.
Основним видом діяльності вказаних юридичних осіб є «діяльність інших громадських організацій», код КВЕД 94.99. У діяльність вказаної злочинної групи входить розподіл певних ролей на території самих реабілітаційних центрів, а саме: («керівник, «наглядачі», «охоронники», «волонтери») для нормальної роботи та здійснення постійного нагляду за особами, які нібито потребують допомоги залучаються також особи із числа реабілітуючих. Також функціонують групи з примусової доставки залежних, яка складається з двох осіб, члени якої, в залежності від ситуації, представляються працівниками поліції.
В рамках вказаного кримінального провадження 09.02.2021 в період часу з 07:20 години по 12:43 годину на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеса проведено обшук за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Лиманка, вул. Ізмаїльська, ж/м «Чорноморка - 2», 7/24, під час якого виявлено та вилучено речі та документи, перелік яких міститься в клопотанні.
Предмети, вилучені під час проведеного обшуку, можуть зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, являються предметом кримінального правопорушення та мають значення ключових доказів у кримінальному провадженні.
Підставою для арешту вказаного майна є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що виявлене під час вищевказаного обшуку майно є доказом злочину. Метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а також проведення слідчих дій, зокрема проведення судових експертиз.
Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду клопотання були повідомлені.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення підлягає поверненню з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Слідчим суддею встановлено, що подане стороною обвинувачення клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

В клопотанні сторони обвинувачення, в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, не зазначені конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, зокрема, не вказано якій особі належить вилучене майно, а також яке відношення вказана особа має до кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Стороною обвинувачення не зазначено та необґрунтовано, що вилучене в ході проведення обшуку майно відповідає хоча б одному із вищевказаних критеріїв, відсутнє також обґрунтування необхідності накладення арешту на зазначене майно, що позбавляє можливості перевірити відповідність вилученого майна категорії речових доказів. Сторона обвинувачення в клопотанні лише формально посилається на норми кримінального процесуального законодавства.

На підставі викладеного, враховуючи необґрунтованість та вищевказані недоліки клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених в ухвалі слідчого судді недоліків, з встановленням відповідного процесуального строку.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Одеської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001088 від 23.09.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1