ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 343/1480/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/72/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - на ухвалу
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вказаною ухвалою закрито кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.356 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України.

Також, в цій ухвалі суд першої інстанції роз`яснив, що спір відносно арештованого майна автомобіля УАЗ 3303, 1989 року випуску, серійний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який підлягає поверненню, може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить апеляційний суд ухвалити законне рішення. Вказує, що його звинуватили у вчиненні кримінального правопорушення, а саме в угоні автомобіля, провели обшук та вилучили транспортний засіб, яким він користувався 4 роки та заробляв собі на прожиття. Однак досудовим слідством не було доведено обґрунтованість пред`явленого йому обвинувачення. Наголошує, що органом досудового слідства не було виконано ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 02.05.2019 р. та не повернуто арештований автомобіль. Вважає, що вказані вище дії органів слідства та оскаржувана ухвала місцевого суду порушили його конституційні права і внаслідок таких дій його доведено до зубожіння та відчаю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,

пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав,

думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін,

доводи потерпілих та їх представника, які заперечили проти апеляційної скарги,

перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи сторін, колегія суддів з`ясувала наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ухвала місцевого суду оскаржується лише в частині щодо вирішення питання про долю речових доказів, а саме ОСОБА_7 вважає, що арештований під час досудового розслідування автомобіль має бути повернутий саме йому і свої доводи мотивує тим, що на час вилучення і накладення арешту він користувався цим автомобілем.

Аналізуючи вказані доводи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з наведених підстав не підлягає до задоволення, оскільки згідно положень частин 9,12 статті 100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства.

Крім того, аналізуючи доводи апеляційної скарги колегія суддів враховує наступне.

Апеляційна скарга ОСОБА_7 від 25.11.2020р. на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2020 року (т.3 а.п.188) щодо вирішення питання про долю речового доказу за своїм змістом і доводами є аналогічною його апеляційній скарзі від 02.01.2019р. на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2018 року року (т.2 а.п.99).

За результатами розгляду вказаної апеляційної скарги від 02.01.2019р. ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 травня 2019 року було скасовано арешт на автомобіль марки «УАЗ 3303», 1989 року випуску, серійний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , накладений ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04 травня 2017 року і повернуто цей автомобіль ОСОБА_7 .

Однак, таке вирішення питання про долю речового доказу в цьому провадженні визнано неправильним постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 лютого 2020 року.

Так, вказаною постановою було задоволено касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 і скасовано вищевказану ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 02 травня 2019 року про скасування арешту майна і його повернення ОСОБА_7 .

При цьому касаційний суд, розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 , вказав зокрема, що як убачається з матеріалів цього кримінального провадження ухвалою про арешт майна від 04 травня 2017 року задоволено клопотання слідчого СВ Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області та з метою збереження речових доказів накладено арешт на автомобіль марки УАЗ - 3303, 1989 року випуску, що належить на праві приватної власності ОСОБА_10 та перебуває у фактичному володінні в ОСОБА_11 , і передано цей автомобіль на відповідальне зберігання фактичному володільцю ОСОБА_11 без права розпорядження, передачі та відчуження (т. 2 а.п. 190-192). Згідно з ч. 12 ст. 100 КПК України спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу місцевого суду про закриття кримінального провадження, у якій скаржник зазначав, що не вчиняв злочину, передбаченого ст.356 КК України та просив повернути йому автомобіль, за наявності спору про належність речового доказу усупереч вимогам КПК України вирішив питання, що регулюється Цивільним кодексом України, зокрема про встановлення фактичного володіння майном, що могло бути вирішено лише в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ч.2 ст.439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Зі змісту оскарженої ухвали суду першої інстанції від 19 листопада 2020 року вбачається, що на виконання вказаних вимог закону суд першої інстанції під час нового розгляду взяв до уваги вказівку касаційного суду на неможливість вирішення в порядку цього кримінального провадження спору про належність речового доказу і роз`яснив, що такий спір має бути вирішений лише в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі від 25.11.2020р. на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2020 року (т.3 а.п.188) ОСОБА_7 знову порушує питання про повернення йому речового доказу (автомобіля) шляхом прийняття рішення в межах цього кримінального провадження, що суперечить зазначеним вказівкам касаційного суду, а також положенням ч.12 ст.100 КПК України, за змістом якої спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржена ухвала в частині роз`яснення учасникам кримінального провадження порядку вирішення спору відносно арештованого майна в порядку цивільного судочинства скасуванню на підставі викладених в апеляційній скарзі доводів не підлягає.

Істотних порушень вимог КПК України, які є безумовною підставою для скасування судового рішення, в ході апеляційного розгляду також не виявлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404-419 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2020 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді