Справа № 947/9410/21
Провадження № 1-кс/947/4077/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.03.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю перекладача ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000484 від 24.03.2021 року відносно

ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Азербайджану, азербайджанця, громадянина Азербайджану, одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого: АДРЕСА_2 , зі слів раніше не судимого,

підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.189 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, у провадженні СВ Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000484 від 24.03.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146 та ч. 4 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно в березні 2021 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), в невстановленому досудовим розслідуванням місці ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вступили в попередню злочинну змову, направлену на незаконне викрадення громадянина ОСОБА_13 з корисливих мотивів та з метою вимагання грошових коштів в особливо великих розмірах з батька останнього ОСОБА_14 , з погрозою вбивства його сина у випадку невиконання їх вимог, розподіливши злочинні ролі наступним чином: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 викрадають ОСОБА_13 та незаконно позбавляють волі, вимагаючи з ОСОБА_13 передати грошові кошти ОСОБА_12 за звільнення сина, погрожуючи при цьому вбивством останнього у випадку невиконання їх вимог,

Реалізуючи злочинну змову, 23.03.2021, приблизно о 17 годині, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 приїхали на автомобілі «Hyundai Sonata» реєстраційний номер НОМЕР_1 до будинку АДРЕСА_3 , де мешкає потерпілий, та почали його очікувати в районі даного будинку з метою викрадення.

24.03.2021, приблизно о 2 год., ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 побачили ОСОБА_13 , який йшов біля будинку АДРЕСА_4 , після чого продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 викрали ОСОБА_13 , тобто протиправно, відкрито захопили останнього та проти його волі заштовхали в салон вищевказаного автомобіля, на якому, незаконно, позбавивши його волі, перевезли до міста Києва, де протиправно, з корисливих мотивів, проти волі ОСОБА_13 утримували останнього в кв. АДРЕСА_5 .

При цьому, продовжуючи реалізацію злочинного умислу спрямованого на отримання грошових коштів в особливо великих розмірах від ОСОБА_14 за звільнення його сина - ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , приблизно об 11 год. 24.03.2021, здійснили телефонний дзвінок на мобільний телефон ОСОБА_14 з абонентським номером НОМЕР_2 , з вимогою передачі грошових коштів в сумі 1 000 000 доларів США з погрозою вбивства його сина ОСОБА_13 , якого вони викрали та незаконно позбавили волі, у випадку невиконання вимог викрадачів. ОСОБА_14 відповів їм, що таких грошових коштів у нього не має, після чого в подальшому ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , неодноразово здійснювали телефонні дзвінки за вказаним абонентським номером, погодившись звільнити ОСОБА_13 за 100 000 доларів США, що останній повинен був передати ОСОБА_12 , якому необхідно зателефонувати за номером 063-191-1813, погрожуючи вбивством ОСОБА_13 у випадку невиконання їх вимог, на що ОСОБА_14 через дані погрози погодився.

25.03.2021, приблизно о 19 годині, ОСОБА_14 зателефонував ОСОБА_12 за номером 063-191-1813, після чого останній, реалізуючи злочинну змову, телефоном повідомив, що дані кошти в сумі 100 000 доларів США необхідно передати йому 26.03.2021 на просп.Небесної Сотні в м.Одесі.

26.03.2021, приблизно о 12 год. 45 хв., біля АЗС «AMIC» за адресою: м.Одеса, просп.Небесної Сотні,95 в м.Одесі ОСОБА_14 передав ОСОБА_12 за звільнення свого сина ОСОБА_13 грошові кошти в сумі 537 500 грн. та 37 000 доларів США, що є особливо великим розміром, після чого ОСОБА_12 був затриманий співробітниками поліції.

Потім, цього ж дня, приблизно о 13 год., співробітники поліції звільнили ОСОБА_13 з кв. АДРЕСА_5 , де останнього незаконно проти його волі утримували ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 .

Слідчий звертається з клопотанням, в якому зазначає, що під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 ( ОСОБА_15 )є те, що він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, тому на орган досудового розслідування покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від правоохоронних органів та суду, а також враховуючи те, що підозрюваний на території міста Одеси не зареєстрований та без постійного місця проживання, є громадянином іншої держави, не має міцних соціальних зв`язків, свідчить про те, що він не може забезпечити самостійно своєчасне прибуття до органу досудового розслідування та суду.

Крім того, слідчий в своєму клопотанні зазначає, що ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ), ніде не працевлаштований, тобто не має постійного джерела доходу скоїв кримінальне правопорушення, з корисливих мотивів, у зв`язку з відсутністю засобів для існування, не виключаються спроби вчинення інших кримінальних правопорушень останнім, оскільки також є можливість усвідомлення своєї безкарності за скоєні кримінальні правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання посилаючись на викладені в ньому доводи.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував проти клопотання, та зазначив, що не побачив ідентифікації особи, підозрюваний має дружину та посвідку на проживання в м.Харкові. Крім того, захисник вказав на те, що слова прокурора не підтверджені фактами, а саме те, що потерпілий говорив, що підозрюваний ОСОБА_6 був самий агресивним. На підставі чого, просив застосувати особисте зобов`язання.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.189 КК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Таким чином, враховуючи вагомість наявних доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_6 особливо тяжкого злочину та злочину середньої тяжкості, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у їх вчиненні, враховуючи спосіб, у який злочини були вчинені, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність в судовому засіданні наявність ризиків передбачених п.1, п.3 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, що з урахуванням обґрунтованості клопотання слідчого вказує на доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу в судовому засіданні встановлено не було.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Piruzyanv. Armenia», п.п. 104-105-794, автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали обчислюється з моменту затримання особи 26.03.2021 року та припиняє свою дію 24.05.2021 року.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1