Справа № 464/3818/20
пр.№ 1-кп/464/94/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.03.2021 м. Львів

Сихівський районний суд м.Львова
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
представника потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження, внесене 01 жовтня 2019р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002643 відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працює, неодружений, раніше судимого, 01.12.2020 Галицьким районним судом м. Львова за ч.3 ст. 185 КК України на підставі ч.4 ст.70 КК України до відбування покарання строком на сім років позбавлення волі, 07.12.2020 Личаківським районним судом м. Львова за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України на підставі ч.4 ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна, покарання не відбув, судимість не погашена, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_6 30.09.2019, близько 15:00 год. перебуваючи по вул. Демнянська, біля будинку №10 у м. Львові, неподалік незавершеного будівництва, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом ривка, із шиї потерпілої ОСОБА_7 , відкрито викрав ювелірні вироби, а саме золотий ланцюжок вагою 2,47 г, 585 проби, вартістю 1640, 60 грн, із золотою підвіскою на ньому у вигляді хрестика вагою 1,08г, 585 проби вартістю 717, 34 грн., після чого із викраденим майном покинув місце вчинення кримінального правопорушення.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав. Вказав, що під час досудового розслідування вину визнав, оскільки на нього чинився тиск. Пояснив, що про вчинення вказано злочину дізнався у СІЗО, зазначив, що не вчиняв його, оскільки у цей час 30.09.2019 перебував за межами Львова.
Незважаючи на не визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами:
- даними в судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_7 про те, що до вчинення кримінального правопорушення з обвинуваченим знайомою не була. Вказала, що 30.09.2019 близько 15:00 год. йшла із базару по вул. Демнянська біля будинку у якому здійснювалося будівництво, що огороджений високим залізним парканом, відчула, що хтось ззаду її зачепив, та потягнув за ланцюжок на шиї, та зірвав його. Особу обвинуваченого побачила в обличчя, оскільки розвернулася до нього. Під час впізнання, яке проводилося через декілька днів після події, серед чотирьох чоловіків вона впізнала обвинуваченого, як особу яка її пограбувала;
- даними протоколу слідчого експерименту від 16.07.2020 за участі обвинуваченого ОСОБА_8 та компакт диску із відеозаписом слідчого експерименту, згідно яких встановлено, що 30.09.2019 близько 15.00 год. підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи по АДРЕСА_3 неподалік незавершеного будівництва шляхом ривка із шиї потерпілої ОСОБА_7 зірвав золотий ланцюжок із золотим хрестиком, після чого покинув місце події (а.с. 93-97 Том 1);
- заявою ОСОБА_6 про злочин від 07.07.2020 згідно якої вбачається, що він підтвердив обставини вчинення злочини, а саме, що він 30.09.2019 близько 15.00 год. перебуваючи у АДРЕСА_3 в районі нижнього Шувару зірвав із шиї невідомої йому жінки золотий ланцюжок із хрестиком. Даний ланцюжок через свого знайомого ОСОБА_9 здали в ломбард (а.с. 101 Том 1);
- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 30.09.2019, з якої вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 просила прийняти міри до невідомого їй чоловіка, який 30.09.2019 близько 15.00 год. по АДРЕСА_3 шляхом ривка зірвав золотий ланцюжок з хрестиком із шиї та побіг в сторону танкового заводу по залізнодорожній колії (а.с. 99 Том 1);
-заявою потерпілої ОСОБА_7 від 15.07.2020 про долучення до матеріалів кримінального провадження ксерокопій із бірками золотої підвіски та золотого ланцюжка (а.с. 102 Том 1);
- витягом розпорядження з офіційного сайту Національного банку України «Про закупівельні ціни на дорогоцінні метали в брухті» (а.с. 105-106 Том 1);
-протоколом та фототаблицею пред`явлення особи для впізнання від 16.07.2020, складеному в присутності понятих, відповідно до якого потерпіла серед чотирьох осіб, які пред`являлися їй для впізнання, впізнала обвинуваченого як особу, яка 30 вересня 2019 р. відкрито заволоділа її майном (а.с. 107-112 Том 1).
Суд не бере до уваги як докази витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.07.2020, постанову старшого слідчого Сихівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 від 16.07.2020 про перекваліфікацію кримінального провадження з ч.1 ст. 186 КК України на ч.2 ст. 186 КК України, протокол ст. слідчого Сихівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 від 16.07.2020 про роз`яснення права на захист, оскільки такі є лише процесуальними документами.
Відповідно до вимог ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно з ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Відповідно до ч.4 цієї ж статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається на прокурора.
У процесі розгляду справи суд при всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу та в їх сукупності з точки зору достатності і взаємозв`язку, прийшов до переконання про наявність в діянні обвинуваченого ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненого повторно.
Суд не бере до уваги показань обвинуваченого щодо вчинення на обвинуваченого тиску під час досудового розслідування, сприймає їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.
Так, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 , яка детально та послідовно розповіла про вчинене відносно неї правопорушення та чітко вказала на обвинуваченого, як особу яка його вчинила. При цьому, суд не має підстав не вірити показанням потерпілої, судом не здобуто доказів чи підстав з яких вона може оговорювати обвинуваченого, а тим більше після попередження про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань у відповідності до вимог ст.384 КК України.
Відтак, доводи ОСОБА_6 щодо невинуватості жодним чином не підтверджені, є голослівними та спростовуються доказами, наданими стороною обвинувачення.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 , вірно кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України, так як він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 на підставі ст.ст.65, 66-68 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, вчинення обвинуваченим злочину, який згідно із ст.12 КК України, є тяжким, особу обвинуваченого, який не працює, неодружений, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, має судимість та неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні умисні корисливі злочини, однак на шлях виправлення не став та вчинив злочин передбачений ч.2 ст.186 КК України.
Таким чином, враховуючи суспільну небезпечність вчиненого, характер і ступінь тяжкості злочину, особу обвинуваченого, який вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України не визнав, його соціальний статус, характеристику та те, що він не займається суспільно-корисною діяльністю, шкода потерпілій не відшкодована, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про призначення йому покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, у виді позбавлення волі.
Однак, з огляду на те, що дане кримінальне правопорушення вчинено до постановлення вироків Галицьким районним судом м.Львова від 01 грудня 2020р. та Личаківським районним судом м. Львова від 07 грудня 2020 покарання обвинуваченому слід призначити за сукупністю злочинів вчинених ним за даним вироком на підставі ч.1 та ч.4 ст.70 КК України, застосувавши принцип часткового складання покарань, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі за даним вироком.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, с у д , -
з а с у д и в :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 та ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів за вироками Галицького районного суду м. Львова від 01.12.2020 та Личаківського районного суду м.Львова від 07 грудня 2020 р., шляхом часткового складання покарань остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 рахувати з 05 лютого 2020 року, тобто з моменту затримання.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1