465/1685/21
1-кс/465/624/21
У Х В А Л А
судового засідання

29.03.2021 року Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання дізнавача СД ВП № 3 ЛРУП ГУ НП у Львівської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000078 від 05 березня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, -

в с т а н о в и в :
Дізнавач СД ВП № 3 ЛРУП ГУ НП у Львівської області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на мопед марки М.В.К. д.н.з. НОМЕР_1 VIN НОМЕР_2 та документи на даний транспорт - тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_3 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що у 04 березня 2021 року у ВП №3 ЛРУП ГУНП у Львівській області надійшов рапорт інспектора взводу №1 роти №4 батальйону №1 УПП у Львівській області ДПП ОСОБА_4 , про те що 04.03.2021 під час охорони адміністративної будівлі по вул. Перфецького, 19 у м. Львові, було зупинено мопед марки "М.В.К", під керуванням ОСОБА_5 , який пред`явив документи на вищевказаний транспортний засіб, було виявлено їх ознаки підробки, а саме не відповідали вимогам ІПНП НАІС.

В подальшому, 04.03.2021 в період часу з 18:00 год. по 18:30 год., в ході огляду місця події, в присутності двох понятих, було вилучено мопед марки М.В.К д.н.з. НОМЕР_1 VIN НОМЕР_2 та документи на даний транспорт - тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_3 , які надав ОСОБА_5 .

Дізнавачем СД ВП №3 ЛРУП ГУНП у Львівській області винесено постанову про визнання вилучених, під час огляду місця події, речей, речовими доказами у кримінальному провадженні №0000078 від «05» березня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, оскільки таки може бути предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій та може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Прокурор, дізнавач та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про час та дату розгляду клопотання повідомлялися належним чином.

Дізнавач СД ВП № 3 ЛРУП ГУ НП у Львівської області ОСОБА_3 та ОСОБА_5 надіслали заяву про слухання клопотання про арешт майна у їх відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України вважаю, що їхня неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно з ч. 4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється. Виходячи з наведеного фіксування технічними засобами не здійснюється.

Розглянувши клопотання та дослідивши матеріали, долучені до клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частина друга статті 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до п.1, 2, 5 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з протоколу Першого Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Перераховані положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення проведення ефективного досудового розслідування.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Згідно з ст. 17 Конвенції прав людини і основаних свобод кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно з ст. 9 КПК України під час кримінального провадження керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
За таких умов скарга підлягає до задоволення, оскільки, передача володільцю арештованого майна на відповідальне користування не завдасть шкоди у цьому кримінальному провадженні.
Виходячи зі змісту ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження, для виконання завдання арешту майна достатнім буде застосовувати найменш обтяжливий спосіб його арешту, а саме заборону відчуження.
Керуючись статтями 170, 172, 173 КПК України,-

п о с т а н о в и в :
клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на речі, які були вилученні під час огляду місця події 04 березня 2021 року, а саме: мопед марки М.В.К д.н.з. НОМЕР_1 VIN НОМЕР_2 та документи на даний транспорт - тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_3 .

Заборонити на термін накладення арешту відчуження фізичним та юридичним особам вказаних вище об`єктів до прийняття законного рішення у кримінальному провадженні.

Передати на відповідальне зберігання ОСОБА_5 мопед марки М.В.К д.н.з. НОМЕР_1 VIN НОМЕР_2 .
Роз`яснюється, що ухвала слідчого судді про передачу майна, а саме мопед марки М.В.К д.н.з. НОМЕР_1 VIN НОМЕР_2 володільцю не дає права відчужувати його та попередити ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1