Справа № 349/1363/20
Провадження № 11-кп/4808/265/21
Категорія ч. 1 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000027 за апеляційною скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21.04.2021 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Діброва, жителя АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання якого: АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 грн.
Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди, та відмовлено у стягненні 1469,61 грн. на відшкодування майнової шкоди

з участю: прокурора ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, внаслідок відсутності в діяння ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги його доводи в частині того, що тілесні ушкодження ОСОБА_8 отримав при падінні, саме в той час коли, перечепився та повалив апелянта на землю. Вказує на те, що падіння відбулось з вини ОСОБА_8 та під час падіння апелянт також отримав тілесні ушкодження, проте не звертався до поліції. Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 звернувся у поліцію через тиждень, а тому є сумніви щодо походження тілесних ушкоджень. Апелянт також висловив свою незгоду в частині розміру моральної шкоди, що не підтверджений жодними доказами.
Судом першої інстанції встановлено, що 20.08.2020 року приблизно о 15-05 год. поблизу воріт свого господарства в с. Діброва Рогатинського району Івано-Франківської області ОСОБА_7 під час словесного конфлікту із своїм сусідом ОСОБА_8 , з яким він перебуває в особистих неприязних відносинах, та який разом із своєю дружиною, ОСОБА_11 , звинуватили його в отруєнні їхнього кота, діючи з прямим умислом на заподіяння тілесних ушкоджень, один раз вдарив своєю правою ногою ОСОБА_8 в пах, від чого ОСОБА_8 втратив рівновагу та, схопившись за ОСОБА_7 , впав разом з ним. ОСОБА_7 , знаходячись зверху на ОСОБА_8 , наніс йому приблизно 3-4 удари кулаками в голову. Протиправні дії ОСОБА_7 припинила ОСОБА_11 , яка відштовхнула його від ОСОБА_8 .

Таким чином ОСОБА_7 завдав ОСОБА_8 фізичний біль та заподіяв йому умисні легкі тілесні ушкодження у вигляді саден у ділянках голови та обох рук, синця в ділянці лівої ноги, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 125 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, вирок суду скасувати;

- потерпілий ОСОБА_10 просив вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, вирок суду без змін.

- прокурор просив вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, вирок місцевого суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги, одним із доводів є те, що апелянт стверджує про відсутність в діяння ОСОБА_7 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважаючи винуватцем події саме потерпілого ОСОБА_10 , який при падінні отримав тілесні ушкодження
Проте, колегія суддів не може погодитись з вказаними доводи апелянта, вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим, щодо кваліфікації дій обвинуваченого.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 у вигляді саден у ділянках голови та обох рук, синця в ділянці лівої ноги, підтверджується наведеними у вироку доказами, що ґрунтуються на всебічному, повному і безпосередньому дослідженні всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, яким дана належна правова оцінка.
Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 в тій частині, що останній, захищався від нападу потерпілого ОСОБА_8 , який перечепившись, повалив себе та обвинуваченого на землю, що й слугувало причиною наявних у них обох тілесних ушкоджень, спростовуються наявним у справі доказам.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції своєї вини не визнав та повідомив, що він з потерпілим ОСОБА_8 перебувають у неприязних відносинах, оскільки кіт потерпілого їсть його курчат. 20.08.2020 року, побачивши ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , знову виник конфлікт, після чого ОСОБА_8 схопив його за груди, вони обидва впали на землю, внаслідок чого отримали обидва тілесні ушкодження.

Допитаний в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_7 висловлював претензії на предмет того, що його кіт їсть курчат ОСОБА_7 . Потерпілий наголошував на тому, що саме після цього, через декілька днів пропадає його кіт, тому побачивши з часом ОСОБА_7 , потерпілий запитав його про свого кота, проте ОСОБА_7 у відповідь почав йому погрожувати словами, що останній їх всіх знищить, й після цього вдарив його. Саме від цього удару ОСОБА_8 втратив рівновагу та, схопившись, впав на землю спиною, разом із обвинуваченим, який впав зверху на нього. Проте, ОСОБА_7 не зупинявся та ще заподіяв не менш 4-х ударів йому в тім`яну ділянку голови, припинив завдавати удари тільки тоді, коли ОСОБА_11 відтягнула його.

Аналогічні показання надала в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 .

Колегія суддів критично ставиться до пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки вони спростовуються сукупністю доказів по справі, що були дослідженні судом першої інстанції.
У колегії суддів відсутні сумніви щодо правдивості та достовірності пояснень як потерпілого ОСОБА_8 , так й свідка ОСОБА_12 , які є послідовними та незмінними, узгоджуються між собою та знаходяться в об`єктивному зв`язку із матеріалами кримінального провадження, зокрема виходячи з того, що обвинувачений ОСОБА_7 в ході судового розгляду фактично не заперечив того факту, що мав місце конфлікт з потерпілим.
Пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що свідок ОСОБА_11 вдарила його по голові важким пакетом, який вона тримала в руках, внаслідок чого він впав та втратив свідомість, а тому він не пам`ятає того, чи завдав він удар потерпілому ОСОБА_8 ногою, колегія суддів вважає способом захисту останнього, виходячи з його віку, статури, по відношенню до жіночої статі свідка та її фізичної статури.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині прийняття як належного та допустимого доказу по справі консультативної довідки лікаря-травматолога від 25.08.2020 про діагностування садна тім`яної ділянки голови, забою м`яких тканих поперекового відділу хребта, забою лівої сідниці та лівого стегна, як такої, що стосується ОСОБА_8 , оскільки зазначені в ній тілесні ушкодження, узгоджується з висновками експерту у висновку №105 від 09.09.2020 року (а.п. 94-95).
Пояснення потерпілого узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи про отримання ним тілесних ушкоджень.
Конституцією України проголошується, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Для кримінального процесуального законодавства це означає, що воно має бути зорієнтоване на забезпечення можливостей здійснення учасниками судового провадження процесуальних прав і додержання законності під час його відправлення.

Послідовне і неухильне додержання на всіх стадіях кримінального судочинства норм кримінального процесуального законодавства України є однією з важливих умов здійснення закріпленого ст. 55 Конституції України права громадян на судовий захист від протиправних посягань.

Диспозиція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження. Склад цього кримінального правопорушення характеризується з суб`єктивної сторони прямим або непрямим умислом.

Ступень тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_8 визначений висновком судово-медичної експертиз №105 від 09.09.2020 року, відповідно якого у потерпілого виявлені тілесні ушкодження, зокрема й таки, що відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.п. 94-95).

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку саме ці докази, що містяться в матеріалах провадження, на підставі яких ним були встановлені фактичні обставини справи та які знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінив зібрані докази в сукупності, дав їм належну правову оцінну та дійшов до обґрунтованого висновку про умисне заподіяння обвинуваченим ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .
Доводи апелянта про те, що потерпілий ОСОБА_8 звернувся у поліцію через тиждень, а тому є сумніви щодо походження тілесних ушкоджень, на думку колегії суддів, не є слушними, оскільки доказами по справі поза розумним сумнівом доведені обставини за якими у потерпілого виникли тілесні ушкодження, в тому числі й висновком судомо-медичної експертизи щодо часу їх заподіяння.
Покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції призначене в межах, встановлених у санкції зазначеної статті Особливої частини Кримінального кодексу України з урахуванням Загальної частини цього кодексу з урахуванням ступеню тяжкості скоєного ним злочину.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині розміру моральної шкоди, який на думку апелянта, не підтверджений жодними доказами, то колегія суддів доходить наступного висновку.
Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно ст.ст. 56, 62 Конституції України, зокрема фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

При розгляді питання про розмір відшкодування обвинуваченим моральної шкоди на користь потерпілого, судом першої інстанції були враховані як стан здоров`я потерпілого ОСОБА_8 , який отримав легкі тілесні ушкодження, так і глибину понесених ним психологічних та фізичних страждань.

Виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням зазначеного вище, та ступеню і характеру моральних страждань потерпілого, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, оскільки суд діяв в межах закону та на підставі належності, допустимості та достатності доказів, та дійшов обґрунтовано висновки про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Враховуючи те, що в апеляційній скарзі не наведено належним чином умотивованих, переконливих доводів на обґрунтування того, що під час судового розгляду кримінального провадження неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів, вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника належить відмовити, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21.04.2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4