Дата документу 05.04.2021 Справа№ 337/2655/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/2655/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/523/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 7 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, працюючий машиністом тепловозу в ПАТ «Запоріжсталь», одружений, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді застави.

Стягнуто з ТДВ СК «Кредо» на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 28338 грн., а на користь ОСОБА_10 витрати на поховання і спорудження пам`ятника в розмірі 56676 грн. та моральну шкоду в розмірі 28338 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 витрати на лікування в розмірі 70624 грн. 79 коп. та моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 витрати на лікування в розмірі 70624 грн. 79 коп., витрати на поховання і спорудження пам`ятника в розмірі 13578 грн. 40 коп. та моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

13 березня 2020р. приблизно о 18.05 год., водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Audi-A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині пр. Ювілейного зі сторони вул. Героїв 93ї бригади в напрямку пр. Інженера Преображенського в м. Запоріжжі, зі швидкістю не менше 65,5км/год., що перевищує максимально допустиму швидкість в населеному пункті 50км/год.
В цей час, на нерегульований пішохідний перехід, який розташований в районі будинку № 22 по пр. Ювілейному в м. Запоріжжі та позначений дорожньою розміткою 1.14.1 (нерегульований пішохідний перехід) і дорожнім знаком 5.35.1 (пішохідний перехід) ПДР України, вийшли пішоходи ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які почали зліва-направо перетинати смугу руху автомобіля «Audi-A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Водій ОСОБА_7 , наближаючись до вищевказаного пішохідного переходу, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохідний перехід та пішоходів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які рухались на ньому, своєчасно не зменшив швидкість руху аж до зупинки транспортного засобу та не надав перевагу в русі останнім, виїхав на пішохідний перехід, де передньою лівою частиною кузова автомобіля скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 . Пішохід ОСОБА_13 , реагуючи на наближення до пішохідного переходу автомобіля «Audi-A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , встигла відскочити вперед за ходом свого руху, тим самим уникнувши контакту з ним.
Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив пункти 12.4, 12.9 «б», 18.1 ПДР України, відповідно до яких: п. 12.4 - в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50км/год.; п.12.9«б» - водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в п.12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «і» пункту 30.3 цих Правил»; п. 18.1 - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати змогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 18.1 ПДР України з технічної точки зору знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР, де померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Смерть ОСОБА_12 настала від поєднаної травми голови, тулуба та нижніх кінцівок, яка супроводжувалася забоєм головного мозку, легенів, органів середостіння, закритими переломами обох стегнових кісток та кісток правої гомілки, що ускладнилося розвитком зливної двобічної фібринозно-гнійної пневмонії, гнійного лівобічного плевриту, прогресуючим набряком головного мозку, порушенням діяльності нервової, дихальної, серцево-судинної систем з розвитком полі органної недостатності, яка стала безпосередньою причиною смерті. Всі перелічені ушкодження у живих осіб мали б ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, і в даному випадку перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_12 .
В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважають, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що ОСОБА_7 грубо порушив вимоги ПДР України, що є обставиною, яка обтяжує покарання.

Також не погоджуються з тим, що ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим та детально описав дорожню обстановку і поведінку учасників ДТП, оскільки він пояснив, що рухався зі швидкістю приблизно 60 км/год., можливо трохи більше, в якийсь момент його увагу привернув підозрілий звук двигуна, і він відволікся від дороги, а коли побачив на пішохідному переходів двох дівчат, то відпустив педаль газу і не приймав заходів гальмування, тому що хотів об`їхати їх зліва, ближче до лівого краю дороги.

Вважають, що не може йти мова про визнання ОСОБА_7 своєї вини, оскільки він стверджує, що ДТП сталося внаслідок того, що він відволікся, а не через те, що порушив пункти 12.4, 12.9 «б», 18.1 ПДР України, які вимагають від водія зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, що дати змогу пішоходам перейти через дорогу.
Звертають увагу, що ОСОБА_7 рухався з перевищенням дозволеної швидкості, в місці розташування декількох пішохідних переходів, розпочавши рух на зелений сигнал світлофору за 150-200 метрів до місця ДТП, він розігнав свій автомобіль до швидкості не менш ніж 65 км/год., не стежив за дорогою, а займався підозрілим шумом у моторі свого транспортного засобу.
Апелянти зазначають, що наполягали на необхідності відбування обвинуваченим покарання в місцях позбавлення волі, але суд першої інстанції необґрунтовано звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, який вчинив тяжкий злочин, навмисно не виконуючи вимоги ПДР України.
Також суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що ОСОБА_7 під час обрання йому запобіжного заходу звинуватив потерпілих в тому, що вони винні у понесенні незапланованих витрат в розмірі 168000 гривень, які були внесені в якості застави замість тримання під вартою.
Крім того, всупереч висновків суду першої інстанції, обвинувачений не дзвонив потерпілим та не просив у них вибачення.
З приводу стягнутої з обвинуваченого суми моральної шкоди на користь потерпілих зазначають, що розмір є занадто малим, оскільки вони втратили свою неповнолітню доньку, зазнали моральних страждань, протягом 65 днів намагались врятувати її життя.
Крім того, обвинувачений обрав собі адвоката ОСОБА_8 , якого вони знають особисто, оскільки їх донька була однокласницею доньки ОСОБА_8 , і протягом кожного судового засідання вони бачили батька однокласниці своєї доньки, присутність якого посилювала їх моральні страждання, що розцінювалось ними як знущання.
Також суд не зазначив, яким чином була розрахована сума моральної шкоди з урахуванням раніше відшкодованої ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 95823 гривень, чи без неї.
Просять вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, а цивільний позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді по справі, потерпілих та їх представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги в частині вимог щодо призначеного покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії необережних тяжких злочинів, визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне часткове відшкодування завданого збитку за обставину, що пом`якшує покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, має регулярний дохід у вигляді заробітної плати, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того, суд першої інстанції формально врахував характер вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілих та прокурора про можливість призначення покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі, у зв`язку з чим, прийшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання без ізоляції від суспільства, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Проте, суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_7 , самовпевнено та безвідповідально керуючи транспортним засобом, грубо порушив три пункти Правил дорожнього руху України, чим наражав оточуючих на небезпеку, легковажно розраховував на відвернення можливих суспільно-небезпечних наслідків від своїх неправомірних дій, а також тяжкі наслідки від вчиненого кримінального правопорушення, які полягають у смерті потерпілої.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, а також враховуючи невідворотні наслідки у вигляді смерті потерпілої, колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 апеляційний суд враховує як вищевказані обставини, що не були належним чином взяті до уваги судом першої інстанції, так і те, що він вчинив тяжкий злочин у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, від якого настала смерть однієї людини, самовпевнено та безвідповідально експлуатував транспортний засіб.

Зазначене свідчить про те, що покарання з випробуванням не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив необережний злочин, добровільно частково відшкодував потерпілим заподіяну шкоду, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння на момент вчинення злочину не перебував, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно працевлаштований, має стабільне джерело доходу, має стійкі соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, колегія суддів вважає за можливе призначити йому основне покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України та з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів частково погоджується з доводами потерпілих та вважає, що покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, з його реальним відбуванням, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, перевіряючи вирок суду в частині рішення про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги потерпілих про те, що розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає принципами розумності і справедливості, та є замалим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_7 на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , судом було взято до уваги наслідки вчиненого злочину, які полягали у смерті 17-річної доньки, яка через отримані травми тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні, знаходилась в безпритомному стані, зазнавала неодноразового хірургічного втручання, що не дало позитивного результату та призвело до її смерті, що завдало їм глибоких душевних страждань та психоемоційного стресу

Проте колегія суддів вважає, що суд першої інстанції недостатньо врахував вказані обставини, ступінь душевних страждань потерпілих, тяжкість і незворотність наслідків, що настали - у виді смерті їх неповнолітньої доньки.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер вчиненого злочину та його наслідки, глибину душевних страждань потерпілих, непоправну для них втрату у вигляді смерті рідної дитини, та приходить до висновку про те, що стягнутий судом першої інстанції розмір моральної шкоди в сумі 100000 гривень кожному потерпілому є заниженим, і на переконання колегії суддів, позовні вимоги потерпілих слід задовольнити частково, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 300000 гривень кожному потерпілому, який видається зваженим та справедливим, і саме в такому розмірі підлягає стягненню на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 7 грудня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання засудженого.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 22 травня 2020 року по 25 травня 2020 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Збільшити розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - до 300000 (трьохсот) тисяч гривень кожному.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3