Справа №:755/8467/21
Провадження №: 1-кс/755/2301/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" травня 2021 р. м. Київ Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 18.02.2021 за ч. 2 ст. 364-1 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, у рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000025 від 18.02.2021 за ч. 2 ст. 364-1 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що Дніпровською окружною прокуратурою міста Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000025 від 18.02.2021 за ч. 2 ст. 364-1 КК України, за фактам протиправного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 з боку керівництва ЖБК «Славутич-2», яка належить вказаному кооперативу.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно первинне право власності на квартиру АДРЕСА_1 (РНОНМ 000) зареєстровано 28.01.2021 приватним нотаріусом ОСОБА_4 за ОСОБА_5 на підставі довідки №18 від 18.01.2021 виданої ЖБК «Славутич-2».

Згідно вказаної довідки, вона видана на ім`я ОСОБА_5 як власнику кооперативної квартири АДРЕСА_2 , про те, що сума внеску за вказану квартиру в розмірі 2697 карб., що складає суму паєнакопичення сплачена в листопаді 1971 у повному обсязі. Вказана довідка має №18, датована 18.01.2021 та підписана від імені голови правління ЖБК «Славутич-2» ОСОБА_5 та бухгалтера ЖБК «Славутич-2» ОСОБА_6 .

Проте, до прокуратури через депутата Київської міської ради звернулись мешканці вказаного будинку члени ЖБК «Славутич-2» із заявою про те, що ОСОБА_5 як голова кооперативу незаконно зареєструвала право власності на вказану квартиру за собою на підставі підробленого документу та намагається її продати. При цьому, вказана квартира належить ЖБК «Славутич-2» з моменту будівництва будинку та використовувалась спочатку як службове для двірника, а згодом здавалась в оренду від кооперативу.

В клопотанні прокурор зазначив, що з метою виконання завдань кримінального провадження (стаття 2 КПК України), що полягає у захисті суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене вище майно, право власності на яке на цей час зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_5 .

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити з викладених в ньому обставин.

У судове засідання власник майна не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Однак його неявка відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Так, з матеріалів клопотання про арешт майна вбачається, що Дніпровською окружною прокуратурою м. Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000025 від 18.02.2021 за ч. 2 ст. 364-1 КК України, за фактам протиправного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 з боку керівництва ЖБК «Славутич-2», яка належить вказаному кооперативу.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно первинне право власності на квартиру АДРЕСА_1 (РНОНМ 000) зареєстровано 28.01.2021 приватним нотаріусом ОСОБА_4 за ОСОБА_5 на підставі довідки №18 від 18.01.2021 виданої ЖБК «Славутич-2».

До прокуратури через депутата Київської міської ради звернулись мешканці вказаного будинку члени ЖБК «Славутич-2» із заявою про те, що ОСОБА_5 як голова кооперативу незаконно зареєструвала право власності на вказану квартиру за собою на підставі підробленого документу та намагається її продати. При цьому, вказана квартира належить ЖБК «Славутич-2» з моменту будівництва будинку та використовувалась спочатку як службове для двірника, а згодом здавалась в оренду з боку кооперативу.

Постановою прокурора Дніпровської прокуратури м. Києва ОСОБА_3 від 17.05.2021 року визнано речовим доказом квартиру АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні № 0000025 від 18.02.2021 року.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, у порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Як вбачається з матеріалів клопотання, власник майна ОСОБА_5 не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000025 від 18.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України, а отже не є суб`єктом ст. 170 КПК України, на підставі чого правових підстав для накладення арешту на майно, яке перебувало в його власності, немає.

Зі змісту норм Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких прокурором вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні слідчий не довів необхідності у накладенні арешту на майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 18.02.2021 за ч. 2 ст. 364-1 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді про відмову в арешті майна може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 25 травня 2021 року о 10 годині 30 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1