Справа № 215/1558/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3
обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 16.02.2021 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 16.04.2021р..
Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою в зв`язку з призначенням слідуючого судового засідання за межами його дії.

Обвинувачений ОСОБА_5 , заперечував проти клопотання прокурора, підтримав клопотання свого захисника ОСОБА_10 , про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, вважає всі докази підстав цього надавалися суду, а також він довго тримається під вартою.

Захисник ОСОБА_10 , підтримав свого підзахисного, заперечує проти клопотання прокурора, підтримав своє, надане суду, клопотання про зміну тримання під вартою на домашній арешт, так як його підзахисний тривалий час утримається під вартою, має міцні соціальні зв`язки, прокурор не довів ризики, на які посилається як і винуватість його підзахисного. При цьому, апеляційний суд, звільняючи з під варти обвинуваченого ОСОБА_4 , врахував практично тіж обставини, що склалися і у ОСОБА_5 . Крім цього Європейський суд з прав людини вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт фактично дорівнює триманню під вартою

Суд, заслухавши учасників процесу, вважає, що слід задовольнити клопотання прокурора, а в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 , підтриманого обвинуваченим ОСОБА_5 , відмовити, а відповідно продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів виходячи з наступного.
Суд, в обґрунтування обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку його дії, посилався на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, раніше судимий, не працює, не одружений, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, продовжити свою злочинну діяльність, вчинивши новий умисний злочин.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Оскільки обставини, на які посилався суд при обранні та продовжені дії обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не змінилися, враховуючи положення ст. 178 КПК України, суд вважає, що на цей час інший більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, так як, він обвинувачується у тому, що маючи не погашену судимість, повторно вчинив тяжкий злочин, за який може бути призначено покарання від 6 до 10 років позбавлення волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які підлягають допиту в суді, продовжити свою злочинну діяльність, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Наявність вказаних ризиків, на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та суд при продовженні строку його дії, продовжують існувати.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, суд вважає їх такими, що не здатні на цей час забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, відповідні ризики продовжують існувати та не зменшилися, є достатніми та виправдовують тримання особи під вартою.

Доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність підстав щодо продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наявність навпаки підстав для зміни його на домашній арешт, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді цих клопотань, прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_5 , та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовження строку його дії, стороною захисту не доведено.

Суд не вважає можливим давати оцінку ухвалі Дніпровського апеляційного суду стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , якому вказаною ухвалою було змінено тримання під вартою на домашній арешт, так як по-перше, вона стосується іншої особи, а по-друге, суду надано її вступну та резолютивну частину, тобто в ній відсутнє на цей час мотивування прийнятого рішення.

Наявність дитини, матері та брата, тримання під вартою можливо тривалий час, наявність хвороб, самі по собі не є підставами для зміни запобіжного заходу на більш м`який, тому, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 ,слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів - по 06.06.2021 р..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199, 315 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 06.06.2021р..

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.

Суддя: