Справа № 161/4732/21
Провадження № 1-кп/161/652/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 14 червня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004846 від 19.12.2019, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , освіта професійна технічна, неодружений, не працює, судимий вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2019 за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання із випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В
ОСОБА_3 18.12.2019 близько 13.08год., діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, у приміщенні магазину «Єва-1602» ТзОВ «РУШ», що по пр.Соборності,11, у м.Луцьк, шляхом вільного доступу, таємно викрав із полиці стелажу відділу парфумерії туалетну воду «Versace Pour Homme», вартістю 721 грн. 13 коп., чим спричинив ТзОВ «РУШ» майнову шкоду на вищевказану суму.
ОСОБА_3 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному проступку, передбаченому ч.1 ст.185 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно 18.12.2019 в приміщенні магазину «Єва-1602», що знаходиться по пр.Соборності у м.Луцьк відірвавши штрих-код з товару, таємно викрав туалетну воду і залишив магазин. Повідомив, що шкоду відшкодував, у вчиненому щиро розкаявся.
Окрім повного визнання вини самим обвинуваченим, його винуватість повністю доводиться дослідженими в ході судового розгляду доказами. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, представник потерпілого ОСОБА_5 , будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні, підтвердив факт вчинення ОСОБА_3 крадіжки в приміщенні магазину «Єва-1602», що знаходиться по пр.Соборності у м.Луцьк та показав, що йому повідомили про крадіжку у магазині, приїхавши на місце було оглянуто відеозапис з якого встановили, що саме ОСОБА_3 вчинив крадіжку. Також, зазначив, що збитки відшкодовані повністю, щодо призначення покарання поклався на розсуд суду.

Показання представника потерпілого є чіткими, послідовними та узгоджуються з показаннями самого обвинуваченого. Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що останній оговорює обвинуваченого, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин, а його показання повністю узгоджуються та відповідають іншим доказам у справі, зокрема і показаннями самого обвинуваченого.
Крім цього, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується також й іншими доказами у кримінальному провадженні.
Так протоколом огляду місця події із додатком до нього від 18.12.2019, протоколом огляду предмету від 20.12.2019, зокрема диску із відеозаписом охоронних камер ТзОВ «РУШ», встановлено факт викрадення із полиці стелажу відділу парфумерії ОСОБА_3 18.12.2019 туалетної води «Versace Pour Homme».
Відповідно до відношення керуючої магазину «Єва-1602» ТзОВ «РУШ», що по пр.Соборності,11, у м.Луцьк ОСОБА_7 встановлена вартість викраденого майна, яка не оспорюється учасниками судового розгляду.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, як це передбачено ст.94 КПК України.
Підстав для визнання недопустимих доказів, які подані стороною обвинувачення, суд не вбачає, оскільки такі докази зібрані та отримані в порядку, передбаченому КПК України, будь-яких істотних порушень прав та свобод людини при цьому не виявлено.
Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, судом не встановлено.
За таких обставин суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.185 КК України.
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального проступку, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.
У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінального проступку, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Окрім того, суд, в силу ч.2 ст.66 КК України, визнає обставиною, що пом`якшує покарання - добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні.
Обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість, є особою молодого віку, має постійне місце проживання, інформація про негативну характеристику відсутня, на обліку в нарколога чи психіатра не перебуває.
На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального проступку, думку представника потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні, дані про особу обвинуваченого, а також той факт, що крадіжка вчинена на 9 день після засудження, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді арешту, однак на мінімальний строк.
На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.
Статтею 78 КК України регламентовано правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням, які полягають у тому, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
З огляду на положення ч.2 ст.165 КВК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, контроль за його поведінкою припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.
Виходячи зі змісту вказаних правових норм, підставою звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є комплекс умов, дотримання яких свідчить про виконання засудженим вимог ст. 75 КК України та можливість застосування до нього положень ч.1 ст.78 КК України.
Зокрема, такими умовами є закінчення іспитового строку, який визначений конкретними часовими межами, перебування засудженого протягом іспитового строку під контролем органів, зазначених в ч.4 ст.76 КК України, виконання засудженим покладених на нього вироком суду обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а також обов`язок не вчинити протягом іспитового строку нового злочину.
Недотримання будь-якої із вищезазначених умов вказує на порушення засудженим положень ст.75 КК України та не дає підстав для застосування ст.78 КК України навіть у разі закінчення визначеного судом терміну іспитового строку.
При цьому, вчинення засудженим протягом іспитового строку будь-якого ступеня тяжкості нового кримінального правопорушення визнається законом найсуттєвішим порушенням умов випробування.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2019 засуджений за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання із випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців. Вказаний вирок набрав законної сили 25.02.2020.
Частина 1 ст.165 КВК України констатує, що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Стороною захисту не доведено перед судом той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 звільнений судом від призначеного покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2019, як це передбачено кримінальним та кримінально-виконавчим законами.
А тому, зважаючи на те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок в період іспитового строку, на підставі ч.1 ст.71 КК України, суд вважає за необхідне до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань за сукупністю вироків відповідно до ч.1 ст.72 КК України менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2019 1 рік 11 місяців 10 днів, та остаточно визначити з урахуванням положень ч.1 ст.72 КК України до відбуття ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 10 (десять) днів.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Речові докази у справі, а саме: диск із відеозаписами охоронних камер із магазину «Єва», що по пр.Соборності, 11 м.Луцька за 18.12.2019 та штрих-код із частиною паперу чорного кольору із надписом «VE…», залишити при матеріалах кримінального провадження впродовж всього часу їх зберігання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий