Справа № 1003/340/2012
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2021 року суддя Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 м. Біла Церква подання начальника Білоцерківського міжрайонного відділу з виконання покарань БПВ державного департаменту ВП Київської області про вирішення питання про відміну відстрочки виконання вироку Білоцерківського районного суду Київської області від 08.10.1998 року з оголошенням розшуку засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року),-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області знаходиться подання начальника Білоцерківського міжрайонного відділу з виконання покарань БПВ державного департаменту ВП Київської області про вирішення питання про відміну відстрочки виконання вироку Білоцерківського районного суду Київської області від 08.10.1998 року з оголошенням розшуку засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст. 140 КК України (1960 року).

Вироком Білоцерківського районного суду Київської області від 08.10.1998 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) засуджено до 1-го року позбавлення волі без конфіскації майна та на підставі ст. 46-1 КК України (1960 року) було відстрочено виконання основної міри покарання терміном на 1 рік. Вирок набрав законної сили 16.10.1998 року.

Ухвалою суду від 25.10.1999 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було оголошено в розшук та заведено оперативно-розшукову справу.

Представник Білоцерківського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали подання, матеріали особової справи №93/98, дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до ст. 49 КК України 1960 року обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в такі строки, рахуючи з дня набрання вироком законної сили:

1) один рік при засудженні до покарання не більш суворого, ніж виправні роботи або направлення в дисциплінарний батальйон;

2) три роки при засудженні до позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

4) десять років при засудженні до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років.

Перебіг давності переривається, якщо засуджений ухилиться від відбуття покарання або вчинить до скінчення строків новий злочин, за який судом призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року. Обчислення давності в разі вчинення

нового злочину починається з моменту його вчинення, а в разі ухилення від відбуття покарання з моменту з`явлення для відбуття покарання або з моменту затримання засудженого, що переховувався.

При цьому обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу

його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Аналогічна норма передбачена і ст. 80 КК України, згідно з якою особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі;

3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;

4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин;

5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

2. Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

3. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

4. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

5. Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

6. Давність не застосовується у разі засудження за злочини проти миру та безпеки людства, передбачені статтями 437-439 та частиною першою статті 442 цього Кодексу.

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

2. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

3. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

4. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Як встановлено в ч. 2 ст. 49 КК України 1960 року перебіг давності переривається, якщо засуджений ухилиться від відбуття покарання або вчинить до скінчення строків новий злочин, за який судом призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року. Обчислення давності в разі вчинення нового злочину починається з моменту його вчинення, а в разі ухилення від відбуття покарання - з моменту з`явлення для відбуття покарання або з моменту затримання засудженого, що переховувався. При цьому обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Відповідно до приписів ст. 152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Згідно з дослідженими матеріалами ОСОБА_3 в період часу з жовтня 1998 року і до 2021 року будь-яких злочинів не вчиняв, що підтверджується вимогою про судимість від 26.07.2021, тобто строки давності виконання вироку в цей проміжок часу не переривались.

Згідно з положеннями ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Тобто, з аналізу норм ст. 539 КПК України вбачається, що суд позбавлений можливості з власної ініціативи вирішувати питання щодо звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання.

Суд зазначає, що з моменту звернення Білоцерківського міжрайонного відділу з виконання покарань БПВ державного департаменту ВП Київської області до суду з названим поданням в Україні було змінено систему органів виконання покарань.

Зокрема, 13.09.2017 року Кабінетом міністрів України прийнято розпорядження № 655-р «Про утворення державної установи «Центр пробації» та 0502.2015 року верховною радою України прийнято Закон України «Про пробацію», який введений в дію 28 серпня 2015 року.

Отже, оскільки з часу набрання обвинувальним вироком щодо ОСОБА_3 законної сили минуло понад 15 років, і давність виконання вироку протягом цих 15 років не була перервана вчиненням ним нового злочину, вирок від 08.10.1998 року, щодо ОСОБА_3 відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України 1960 року виконано бути не може, а суд не може з власної ініціативи вирішувати питання про звільнення від відбування покарання, а тому провадження у справі за поданням про відміну відстрочки виконання вироку підлягає закриттю, а матеріали особової справи суд вважає за необхідне направити до Білоцерківського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області для вирішення питання про звернення до суду з поданням про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Керуючись ст. 49 КК України 1960 року, ст. 80 КК України, ст.ст. 409, 411 КПК України 1960 року, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі за поданням начальника Білоцерківського міжрайонного відділу з виконання покарань БПВ державного департаменту ВП Київської області про вирішення питання про відміну відстрочки виконання вироку Білоцерківського районного суду Київської області від 08.10.1998 року з оголошенням розшуку засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 140 КК України закрити.

Особову справу засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 93/98 направити до Білоцерківського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області для вирішення питання про звернення до суду з поданням про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом 7 днів з дня її проголошення.

СуддяОСОБА_1