УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/900/20

Провадження № 1-кп/568/9/21

05 березня 2021 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції, в залі суду м. Радивилів клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000181 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Северинівка, Северинівського району Одеської області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною світою не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, інвалід ІІ групи дитинства з приводу психічного захворювання довічно, не працюючий, відносно якого 08.07.2016 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області застосовано заходи медичного характеру з госпіталізацією до психіатричного закладу із звичайним наглядом, за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.185 КК України
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_3 ,
законного представника ОСОБА_5
захисника адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:
05 червня 2019 року в нічну пору доби ОСОБА_3 з метою вчинення крадіжки чужого майна, прибув до приміщення Свято-Введенського храму, що знаходиться в м.Радивилів вул..Залізнична, 4 Рівненської області. Підійшовши до вікна храму, з метою проникнення в приміщення та вчинення крадіжки чужого майна, ОСОБА_3 шляхом віджиму вікна проник в середину приміщення. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переконавшись в тому, що його неправомірні дії не будуть поміченими іншими особами, з метою збагачення за рахунок чужого майна, умисно, діючи таємно, перебуваючи у середині приміщення Свято-Введенського храму, викрав із двох скриньок для пожертв грошові кошти в сумі 5000 гривень. Після цього, ОСОБА_3 з викраденими коштами залишив приміщення храму, таким чином розпорядившись викраденими грошима на власний розсуд.
Окрім цього, 30 липня 2019 року в нічну пору доби, ОСОБА_3 з метою повторного вчинення крадіжки чужого майна, прибув до приміщення Свято-Введенського храму, що знаходиться в м.Радивилів вул..Залізнична, 4 Рівненської області. Підійшовши до вікна храму, з метою проникнення в приміщення та вчинення крадіжки чужого майна, ОСОБА_3 шляхом віджиму вікна, проник в середину приміщення. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переконавшись в тому, що його неправомірні дії не будуть помічені іншими сторонніми особам, з метою збагачення за рахунок чужого майна, умисно, діючи таємно та повторно, перебуваючи приміщенні храму, викрав з двох скриньок для пожертв грошові кошти в сумі 400 гривень. В подальшому ОСОБА_3 з викраденими грошовими коштами, покинув місце події та таким чином розпорядився викраденим на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникнення у приміщення.
В судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненні діяннях, що йому інкриміновано, визнав повністю, по суті пояснив, що дійсно, перебуваючи поблизу залізничного вокзалу в м.Радивилів вирішив вчинити крадіжку з церкви, що знаходилась поблизу. За допомогою викрутки, віджав пластикове вікно церкви та заліз в середину приміщення. В подальшому знайшов скриньки для пожертв, звідки забрав грошові кошти. Залишивши приміщення церкви, викрадені кошти витратив на продукти харчування. У вчиненому розкаюється, запевнивши, що буде намагатись відшкодувати завдану шкоду.
Допитаний судом потерпілий ОСОБА_7 показав, що є настоятелем Свято-Введенського храму УПЦ. В червні 2019 року його повідомили, що в приміщенні храму пошкоджено вікно. При огляді приміщення храму, було виявлено, що зі скриньок для пожертв викрадено гроші. В кінці липня 2019 року, вдруге було виявлено крадіжку грошей зі скриньок для пожертви. Крадіжку було вчинено аналогічним чином, пошкодивши вікно храму, зловмисник проник до приміщення.
Вказані обставини підтвердили допитані в суді в якості свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Так, свідок ОСОБА_12 показала, що працює доглядальницею Свято-Введенського храму. Влітку 2019 року, вона прийшовши до церкви, помітила біля скриньки для пожертв на підлозі купюру 5 гривень. Тоді вона оглянула скриньку та помітила, що вона відкрита та з неї зникли всі гроші. Вона про дану подію повідомила настоятеля храму. Десь приблизно за три тижні по тому, за аналогічних обставин було знову викрадено кошти зі скриньки для пожертв. ОСОБА_3 напередодні крадіжки, приходив до храму, запитував, де живе священик.
Свідок ОСОБА_9 показав, що працює при Свято-Введенському храмі ключником. Він завжди перед закриттям храму, перевіряє чи всі вінка зачинені. В червні 2019 року вранці йому повідомили в храмі пошкоджене вікно. Прийшовши до храму він виявив, що вікно пошкоджено та біля вікна лежить викрутка. В приміщені храму виявили, що зі скриньок для пожертви зникли гроші. Десь за три тижні по тому, знову залізли в храм, пошкодивши при цьому вікно. В подальшому до храму провели сигналізацію та поставили на вікна грати.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засідання дала покази, що в червні 2019 року вона чергувала в нічну зміну на залізничному переїзді в місці Радивилів. Після опівночі до її місця роботи підійшов хлопець, в якому вона пізніше впізнала ОСОБА_3 та запитав, коли буде поїзд на Львів. Поті м сказав, що поїде електричкою вранці та пішов в сторону церкви, що в м.Радивилів.
Свідок ОСОБА_11 показав, що влітку 2019 року працював станційним робітником на залізничній станції Радивилів. В ранішню пору доби, його увагу привернув молодий хлопець, який йому видався підозрілим, тим що ходив неподалік колій. Він повідомив про підозрілу особу працівникам поліції. Потім він дізнався, що в ту ніч пограбували церкву, що знаходиться неподалік залізничного вокзалу.
Суд, заслухавши учасників судового провадження та вирішуючи питання за клопотанням про застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру, виходить з того, що вчинення останнім суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, окрім показів потерпілого, свідків, доведена дослідженими у судовому засіданні доказами в обсязі, визначеному з урахуванням позицій і клопотань учасників судового провадження, а саме:
- заявами потерпілого ОСОБА_7 щодо притягнення до відповідальності особи, яка вчинила крадіжки 05.06.2019 року та 30.07.2019 року з Свято-Введенського храму (а.п.20, 21);
- протоколом огляду місця події від 05.06.2019 р., а саме Свято-Введенського храму з доданою до нього фототаблицею (а.п. 22-36);
- протоколом огляду місця події від 30.07.2019 р., а саме Свято-Введенського храму з доданою до нього фототаблицею (а.п. 49-61)
- висновком експерта №1.3-11/20 від 21.01.2020 року, згідно якого сліди пальців рук та слід долоні, які виявлено та вилучено 05.06.2019 року під час огляду приміщення Свято-Введенського храму, що в м.Радивилів вул.Залізнична, залишені особою, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.72-104);
- висновком експерта №1.3-10/20 від 22.01.2020 року, згідно якого сліди папілярних узорів рук, які виявлено та вилучено 30.07.2019 року під час огляду приміщення Свято-Введенського храму, що в м.Радивилів вул.Залізнична, залишені особою, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п.111-158)
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.02.2020 р. з свідком ОСОБА_10 (а.п. 159-162), згідно з яким за фотознімком під певним номером впізнала ОСОБА_3 , як особу - чоловіка, який в ніч на 05.06.2019 підходив до неї на робоче місце неподалік Свято-Введенського храму ;
Враховуючи сукупність наведених обставин даного кримінального провадження, надані стороною обвинувачення докази, суд вважає доведеною винність ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Однак, відповідно до ст.93 КК України до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння, вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання, судом можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Частиною 2 статті 19 КК України визначено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Із наданого суду стороною обвинувачення висновку судово-психіатричного експерта №134/2020 від 07 липня 2020 року, встановлено, що ОСОБА_3 страждав та страждає на період часу, що відноситься до інкримінованих щодо нього протиправних діянь недоумством у формі легкої розумової відсталості з психопатоподібним типом олігофренічного дефекту. На період часу, що відноситься до інкримінованих правопорушень перебував та на даний час перебуває в стані, при якому не здатен усвідомлювати своїх дій та керувати ними. За станом психічного здоров`я ОСОБА_3 потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом (а.п.202-208).
Таким чином, зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про визнання доведеним вчинення ОСОБА_3 , суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.3 ст. 185 КК України, у стані неосудності.
Правова позиція Європейського суду з прав людини у справах "G. v. France" (п.39), "Halilovic v. Bosnia and Herzegovina" (п.18) визначає, що почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.
Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року №7 "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.
Відповідно до приписів частини першої статті 18, частин першої, другої статті 19 КК України суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа. Осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК України, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки; до такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
За визначенням статті 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема, до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння (пункт 1 частини першої статті 93 КК України). Залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд, зокрема, може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом (пункт 2 частини першої статті 94 КК України).
Згідно з частиною третьою статті 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.
Частиною другою статті 513 КПК України встановлено, що суд, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Враховуючи усе викладене та ступінь тяжкості вчиненого суспільно небезпечного діяння, обставини цього суспільно небезпечного діяння, беручи до уваги особу ОСОБА_3 , у тому числі з урахуванням досліджених судом і наведених вище характеризуючих його відомостей, тому суд дійшов до висновку, що відносно нього має бути застосований примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Питання щодо речових доказів суд вирішує за вимогами статті 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Запобіжні заходи до ОСОБА_3 не застосовувалися, прокурором у суді зазначено про відсутність підстав для їх застосування.
Керуючись ст.ст.512, 513 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000181 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволити.
Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Северинівка, Северинівського району Одеської області, зареєстрованого АДРЕСА_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Речові докази: спеціальний пакет зекспертної служби МВС №2834438 з вмістом 6 слідів рук, які знаходяться у камері зебрігання речових доказів Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області знищити.

Копію цієї ухвали суду негайно після проголошення вручити учасникам судового провадження.
Ухвала суду може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1