Справа № 522/1376/20
Провадження по справі №1-кс/522/1739/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000237 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СВ УСБУ в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0000237 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що упродовж 2013 року невстановлені представники влади Російської Федерації вступили у злочинну змову та домовилися про здійснення протиправних умисних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України. Досягти цієї мети вказані особи вирішили шляхом ведення агресивної війни проти України, у тому числі з використанням підрозділів Збройних Сил РФ, створенням і фінансуванням терористичних організацій, створенням в їх складі незаконних збройних формувань та вчиненням інших злочинів. При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії безумовно призведуть до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і бажали їх настання.

На виконання вказаного злочинного плану у березні 2014 року, за невстановлених обставин, перебуваючи на території Луганської та Донецької областей, невстановлені особи з числа громадян РФ та України, керуючись мотивом особистого неприйняття чинної державної влади в Україні та сприяння збройній агресії РФ, створили терористичні організації, так звані "Донецька народна республіка" (далі - «ДНР») та "Луганська народна республіка" (далі - «ЛНР»),

Зазначені організації з урахуванням ЗУ «Про боротьбу з тероризмом», Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності від 15.11.2000, рішення Варшавської конференції 2001 року, Ради Безпеки ООН від 28.09.2001 року № 1373 по боротьбі з тероризмом Україною визнані терористичними в зверненні Верховної Ради України (затвердженому постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 року № 129-УІІІ) до ООН, ЄП, ПАСЄ, ПА НАТО, ПА ОБСЄ, ПА ГУАМ, національних парламентів держав світу. Терористична організація «ДНР» окрім тимчасово окупованої території Донецької області здійснює свої злочинні дії проти України на всій її території, шляхом розвідувально-підривної діяльності, вчиненням терористичних актів, тощо.

Завданням зазначених терористичних організацій відповідно до злочинного задуму учасників є застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів, викрадення та вбивства громадян, а також інших необхідних злочинних дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, заподіяння значної майнової шкоди і настання інших тяжких наслідків з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту шляхом закликів до

введення військ РФ на територію Донецької та Луганської областей, міжнародного ускладнення, дестабілізації суспільно-політичної обстановки в регіоні та державі, зокрема впливу на діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування, а також привернення уваги громадськості до політичних поглядів терористів, відповідно до яких державна влада в Україні є нелегітимною.

Терористична організація "ДНР" має стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функції учасників щодо його досягнення. Однією з таких складових є «Міністерство державної безпеки ДНР», на яку серед іншого покладені завдання з проведення розвідувальної та контррозвідувальної діяльності шляхом проведення гласних та негласних заходів, залученням конфіденційного співробітництва, тощо.

До протиправної діяльності терористичної організації залучено значну кількість осіб громадян України, РФ та інших держав із числа радикально налаштованих громадян, зокрема колишніх та діючих військовослужбовців, співробітників правоохоронних органів, представників іноземних громадських організацій, в тому числі співробітника ФСБ РФ ОСОБА_4 та громадянина України ОСОБА_5 .

Так, приблизно влітку 2014 року співробітник Прикордонного управління ФСБ РФ ОСОБА_4 перебуваючи на тимчасово окупованій Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим залучив до конфіденційного співробітництва громадянина України ОСОБА_6 , завданням якого було збір та передача відомостей щодо організаційно-штатних змін особового складу та військової техніки, маршрутів пересування, організації навчань НОМЕР_1 морського центру спеціального призначення ВМС ЗС України.

У подальшому, приблизно у 2016 році, ОСОБА_6 передано на контакт громадянину України ОСОБА_5 , який будучи членом терористичної організації «ДНР» та безпосередньо співробітником «Міністерства державної безпеки ДНР» доручив останньому проводити збір інформації щодо особового складу військовослужбовців ЗС України, зразків техніки, про діяльність формувань ЗС України та осіб, які можуть бути в нагоді при злочинних діях.

Громадянин України ОСОБА_6 в свою чергу налагодив розгалужену мережу джерел здобуття необхідної інформації на території України серед колишніх та діючих військовослужбовців незадоволених з різних причин службою і чинною владою, використовуючи при цьому різні методи для схиляння осіб на співпрацю із ним.

Зокрема встановлено, що отриману інформацію ОСОБА_6 за допомогою мобільного мессенджеру Telegram протягом 2019-2020 років передає ОСОБА_5 , таким чином сприяючи діяльності терористичної організації «ДНР».

Згідно з відповідями ІНФОРМАЦІЯ_1 , ГУР МО України передана ОСОБА_6 інформація в більшості своєму відповідає дійсності і у випадку передачі підрозділам терористичної організації «ДНР» може нанести негативні наслідки усім родам військ Збройних Сил України та правоохоронних органів задіяних у зоні Операції Об`єднаних Сил, завдати шкоду стану захищеності сил і засобів, життю та здоров`ю військовослужбовців, а також державним інтересам України.

Завдання на збір конкретної інформації та грошову винагороду ОСОБА_6 частково отримує як при дзвінках через мессенджер Telegram, так і при безпосередніх періодичних виїздах до АР Крим, де він контактує з представниками Федеральної служби безпеки Російської Федерації. За свою протиправну діяльність ОСОБА_6 отримує від ОСОБА_5 через третіх осіб грошову винагороду.

28.12.2020 року, напідставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси,було проведено обшук автомобілю марки «Samsung», моделі «SM3», державний номер НОМЕР_2 , який знаходиться у користуванні ОСОБА_6 , в ході якого виявлено та вилучено:

- автомобіль марки «Samsung», моделі «SM3», державний номер НОМЕР_2 ,

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Зазначене майно можливо та необхідно використати у кримінальному провадженні, як доказ, а не накладання арешту може призвезти до його, відчуження поділ або інших дій направлених на приховування незаконних реєстраційних дій та слідів правопорушення та в результаті неможливості встановлення важливих фактів та обставин що обов`язково необхідно встановити під час кримінального провадження.

Позиція учасників судового розгляду.
Слідчий в судове засідання не з`явився, згідно наданої заяви, просив розглядати клопотання за його відсутності.
Представник володільця майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, згідно наданої заяви просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого, посилюйсь на те, що вказаний автомобіль не є власністю підозрюваного, не має жодного значення до вказаного кримінального провадження. Окрім цього, адвокат ОСОБА_8 просив розглядати клопотання за його відсутності.
Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги ч.2 ст.171 КПК України передбачають вичерпний перелік відомостей, які повинні бути зазначені у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, а саме: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні щодо накладення арешту на техніку а саме а ноутбуки. Окрім цього, слідчий в своєму клопотанні повинен чітко зазначити що вилучена техніка відповідає критеріям, визначеним ст.167 ч.2 КПК України, є речовим доказом та накладення арешту є необхідним для його збереження.

Проте з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не має відношення до предмету доказування по даному кримінальному провадженню.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ УСБУ в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000237 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Слідчим в клопотаннях не зазначено та в судовому засіданні не доведено, що вилучене майно свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та автомобіль «Samsung», моделі «SMЗ», державний номер НОМЕР_2 , мають значення для досудового розслідування кримінального провадження.

На даний час по кримінальному провадженню проведені всі необхідні слідчі дії, наведені обставини свідчать, що на цей час підстави для арешту вказаного майна відсутні.

З досліджених доказів клопотання встановлено, що автомобіль «Samsung», моделі «SMЗ», державний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , яка не є підозрюваною в рамках вказаного кримінального провадження

Доказів незаконності набуття ОСОБА_7 у власність автомобіля або визнання такої угоди недійсною стороною обвинувачення не надано в судовому засіданні та не досліджувалося. А тому його право власності презюмується в силу закону.

Також слідчим не надано доказів на спростування добросовісності набуття ОСОБА_7 транспортного засобу у власність, а отже до його майна не може бути застосовано норм спеціальної конфіскації у межах цього кримінального провадження, конфіскації майна як виду покарання, або реалізовано його для задоволення позовних вимог потерпілих.

За таких обставин, вимоги клопотання слідчого щодо накладення арешту майна слід визнати необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, оскільки слідчий в своєму клопотанні недостатньо обґрунтував підстави для накладення арешту на зазначене майно та застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до порушення прав власників вказаного майна.

Керуючись ст. ст. 167-173, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - відмовити з підстав, вказаних в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.

Зобов`язати слідчого повернути володільцю ОСОБА_7 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та автомобіль «Samsung», моделі «SMЗ», державний номер НОМЕР_2 .

Виконання ухвали покласти на слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , або інших слідчих з групи у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

Приморський районний суд міста Одеси

м. Одеса , вул. Балківська, 33; інд. 65029, тел. 753-18-53;
_____________________________________________________________________________________
15.02.2021року

С-07

Начальнику УСБУ в Одеській області
м. Одеса, вул. Єврейська, 43

Приморський районний суд міста Одеси направляє Вам ухвалу слідчого судді від для негайного виконання.

Додаток:
- копія ухвали слідчого судді від 15.02.2021 року.

Слідчий суддя Приморського
районного суду м. Одеси: ОСОБА_1 .

15.02.2021