Справа № 308/8906/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/159/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0002143 від 21.06.2016 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2020 року, -

встановила:

вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2020 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.

На підставі ч. 4 ст. 71 КК України призначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2016 року до призначеного покарання за цим вироком та остаточно призначено йому покарання у вигляді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з 03.07.2019 року.

Зараховано ОСОБА_6 в строк покарання тримання під вартою на досудовому розслідуванні та судовому розгляді, згідно ч. 5 ст. 72 КК України, а саме з 11.01.2016 року по 28.04.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Обраний запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку, 20 червня 2016 року близько 05 години 40 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись на автобусній зупинці, яка розташована навпроти будинку №65. що по проспекту Свободи в місті Ужгород, неподалік від приміщення автобусної станції «Ужгород», під час розмови з потерпілим ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом та метою особистого збагачення, повторно, із застосуванням фізичної сили обох рук, яка не є небезпечною для життя чи здоров`я людини, без будь-якої на те причини, відкрито викрав із шиї потерпілого ОСОБА_9 ювелірні вироби, а саме: підвіску (хрестик), виготовлений із золота 585 проби, вагою - 2.52 грам, та частину ланцюжка, виготовленого із золота 585 проби, вагою - 10,2 грам, після чого заволодівши викраденим майном, зник із місця вчинення правопорушення у невідомому напрямку, тим самим спричинив ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 13923 гривень 10 копійок.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, просить оскаржуваний вирок скасувати та винести новий вирок, яким виправдати ОСОБА_6 повністю.

В обґрунтування вказує, що жоден із допитаних свідків в судовому засіданні не надав покази, що саме він вчинив кримінальне правопорушення. Стверджує, що суд безпідставно не взяв до уваги показів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 щодо його непричетності до злочину. Не допитано інших чотирьох свідків, які ним зазначались.

Звертає увагу, що викрадені золоті прикраси не знайшли, тому висновок експерта №11/503 грунтується виключно на припущеннях.

В доповненнях до апеляційної скарги вказує, що апелянт не згодний із зазначеним вироком у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що він не заперечував свою присутність на місці події, тобто в день скоєння протиправних дій щодо потерпілого ОСОБА_9 , як і факту вживання алкоголю з потерпілим, і подальшому він пішов додому і не вчиняв щодо потерпілого протиправних дій. Його покази підтверджуються відеозаписами камери спостереження того дня, які надав прокурор, а також показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які підтвердили його алібі. Таким чином, відеозапис не підтверджує вчинення ним протиправних дій щодо потерпілого.

На переконання апелянта, слідство та суд не встановили жодного свідка, який безпосередньо був на місці події, хоча потерпілий стверджує, що такі люди були. Щодо свідчень потерпілого проти нього та проведене впізнання, де він його впізнає, апелянт вказує, що це слова людини, яка вживала алкогольні напої, з його слів, у великій кількості з 0 годин до 4 ранку того дня, а далі «загубив» свого напарника по вживанню алкоголю і пішов його шукати. В подальшому ОСОБА_9 продовжив випивати вже з ним. Також потерпілий не спав протягом більше 24 годин. Тому його покази викликають сумніви і, ймовірно, не відповідають дійсності.

Вказує, що правдивість його показів підтверджує той факт, що міра запобіжного заходу щодо нього не обиралась ні в той, ні інші дні слідства. Подія мала місце 20 червня 2016 року, а повідомлення про підозру датоване 02 вересня 2016 року. Право на захист йому не було забезпечено, хоча відмови від адвоката не було.

Стверджує, що показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які вони дали в суді, не узгоджуються з свідченнями, які вони дали на досудовому слідстві, пояснивши це тиском на них з боку працівників поліції. При цьому показання свідків на досудовому слідстві складені ними не власноручно, а на бланках та одним почерком, з практично однаковим текстом. Письмові пояснення осіб не можуть братися до уваги, якщо вони не надали показання в судовому засіданні під присягою. Цей факт ставить під сумнів показання цих свідків на досудовому слідстві, у зв`язку з чим їх не можна вважати достатнім і достовірним доказом, а відповідно до ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з доповненнями, прокурора, яка подану апеляційну скаргу з доповненнями заперечила, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями обинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
При перевірці кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Фактичні обставини провадження, встановлені судом, свідчать про послідовність, злагодженість, узгодженість, нерозривну єдність та взаємну обумовленість дій обвинуваченого.
Такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: показаннями допитаного у судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що тієї ночі, вони з товаришем поверталися з рибалки. Йшов сильний дощ. Приблизно о 4-5 годині, точного часу не пам`ятає у зв`язку із плином часу, поблизу автовокзалу у м. Ужгород на автобусній зупинці, а саме навпроти автовокзалу, де він сидів на лавочці та чекав на свого товариша, до нього підсів обвинувачений ОСОБА_6 та побачивши у нього на шиї золотий ланцюжок зірвав його з нього та втік в сторону готелю "Закарпаття". При цьому, частина ланцюжка залишилась у нього, а іншу частину разом з хрестиком ОСОБА_6 забрав. Потім підійшов його товариш в вони звернулися до поліції. Додав, що раніше обвинуваченого не бачив та не знайомий з ним. Вказав, що у подальшому до нього підходив обвинувачений ОСОБА_16 та обіцяв відшкодувати вартість золотих виробів, але до цього часу нічого не зробив;

-показаннями свідка ОСОБА_17 , який у судовому засіданні в суді першої інстанції вказав, що влітку 2016 року близько 3.30 год. ночі біля кафе «Три горба» він йшов в аптеку та по дорозі зустрів ОСОБА_18 , вони вирішили зупинитись та вжити спиртні напої. Трохи пізніше, до них підійшов потерпілий, вони з ним познайомилися та всі разом вживали спиртні напої. Додав, що трохи пізніше до них підійшов і товариш потерпілого. Вказав, що потерпілий з своїм товаришем почали сперечатися і штовхалися, а потім пішли в бік автовокзалу. Повідомив, що вони з ОСОБА_19 ще трохи побули разом та розійшлись близько п`ятої години. Він попрямував в аптеку. Зауважив, що під час досудового розслідування не давав покази проти ОСОБА_6 та не підписував будь-яких документів;

-показаннями свідка ОСОБА_12 допитаного у судовому засіданні в суді першої інстанції, який пояснив, що під ранок 20 червня 2016 року до нього підійшли двоє осіб та запропонували придбати золотий ланцюжок, на що він відмовився та вказав на можливість здати її до ломбарду. Зауважив, що здав таку у ломбарді по вул. Грушевського, оскільки у ломбарді «Скарбниця» на пл. Петефі відмовились приймати ювелірний виріб. Додав, що обвинуваченого не впізнає.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що не слід брати до уваги покази свідка ОСОБА_17 про те, що ОСОБА_6 не причетний до вчинення даного кримінального правопорушення та свідка ОСОБА_12 про те, що вони з обвинуваченим не знайомі та відхилив їх, оскільки такі спростовуються наданими ними під час досудового розслідування показами, та їх покази під час судового розгляду об`єктивно спрямовані на забезпечення алібі останньому.

Покази свідка ОСОБА_10 суд першої інстанції підставно не взяв до уваги, при цьому вказав, що такі не мають будь-якого доказового значення у даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_10 в суді першої інстанції вказала лише, що їй нічого не відомо про нібито викрадені її чоловіком ювелірні вироби та сказала, що літом 2016 року вранці її чоловіка забрала з дому поліція.

Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України підтверджується іншими дослідженими та перевіреними судом першої інстанції доказами, а саме:
-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.06.2016 року, згідно якого заявник ОСОБА_9 просить прийняти міри до особи, з виду ромської зовнішності, який зірвав з його шиї золотий ланцюжок та хрестик неподалік автостанції «Ужгород»;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.07.2016 року та фототаблицею до нього, згідно якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав серед осіб, які пред`являлися для впізнання ОСОБА_6 та повідомив, що саме він 20.06.2016 року зірвав з нього ювелірні прикраси поблизу автостанції у м. Ужгород;

-протоколом огляду місця події від 08.07.2016 року та фототаблицею до нього, згідно з яким в службовому кабінеті №21 Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області було оглянуто частину ланцюжка, який залишився у потерпілого після того, як іншу частину від нього зірвали;

-протоколом огляду документів від 21.07.2016 року за участю свідка ОСОБА_17 , згідно якого об`єктом огляду являвся DVD-R диск «Verbatim». На вказаному диску є два відеозаписи з камери зовнішнього відео спостереження, яка розміщена на куті приміщення автовокзалу у АДРЕСА_2 , за період з 04.00 год. по 05.41 год. 20.06.2016 року. На вказаному записі о 4.18 год. зафіксовано громадянина, який прямував на зустріч камері, тобто з готелю «Закарпаття» до автовокзалу, якого свідок ОСОБА_17 назвав чоловіком, у якого в подальшому ОСОБА_20 відкрито відібрав ювелірні вироби. В подальшому, о 05.26 год. на камері з`явились двоє осіб, яких свідок ОСОБА_17 назвав, що ними є ОСОБА_20 та він сам. Свідок також вказує, що він бачив, як ОСОБА_21 підсів до чоловіка, від якого він в подальшому викрав ювелірні вироби, з якими вони розпивали алкогольні напої біля АВС «Зіна»;

-листом генерального директора ломбарду «Заставно-кредитний дім» №991/03 від 19.07.2016 року, згідно якого громадянин ОСОБА_12 20.06.2016 року о 06:46 год. звернувся до ломбардного відділення ПТ «Ломбард» Заставно-Кредитний Дім», що розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 67, куди останній здав золоті вироби, а саме деформований хрестик та браслет;

-висновком експерта №11/503 від 12.07.2019 року, згідно якого залишкова вартість підвіски (хрестика), виготовленої із золота 585 проби, бувшої у використанні із врахуванням ознак зносу може становити 2758,35 грн., та залишкова вартість ланцюжка, виготовленого із золота 585 проби, може становити 11 164,75 грн.

Що стосується доводів апелянта про те, що, зокрема, показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які вони дали в суді, не узгоджуються з свідченнями, які вони дали на досудовому слідстві, пояснивши це тиском на них з боку працівників поліції і такі не можна вважати достатніми і достовірними доказами, то доказів щодо встановлення таких неправомірних дій працівників правоохоронних органів до вказаних свідків суду надано не було.
Доводи апелянта стосовно того, що йому не було забезпечено право на захист, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне, так, участь захисника , відповідно до ст.. 52 КПК України, не була обов`язковою, після заявлення клопотання про необхідність залучення захисника, такого обвинуваченому було забезпечено, захисник ознайомлювався з матеріалами справи, брав участь в судових засіданнях.
Твердження апелянта про те, що висновок експерта №11/503 грунтується виключно на припущеннях є необґрунтованими, експерт попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, дослідження проведено у відповідності до інформації наданої у постанові про призначення експертизи, та копії протоколу допиту потерпілого від 04.07.2019 р.
Щодо покликань обвинуваченого ОСОБА_6 про чинення на нього тиску з боку працівників поліції під час досудового розслідування, а саме стосовно написання ним явки з повинною, то такі не знайшли свого підтвердження, при цьому, судом першої інстанції, взято до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 , які він безпосередньо давав в суді та інших доказів в сукупності.
З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, оскільки кваліфікацію дій обвинуваченого, судом першої інстанції здійснено відповідно до вимог ст. 94 КПК, із дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину ґрунтується на сукупності доказів, досліджених судом з точки зору їх належності та допустимості, в точних і категоричних судженнях, які виключають сумніви з приводу того чи іншого доказу про, що у вироку суду наведено докладні мотиви.
Відтак, викладені в апеляційній скарзі та доповненнях до такої доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невинуватість обвинуваченого та фактично відсутність достатніх, належних та допустимих доказів для доведення його винуватості в суді, колегія суддів вважає безпідставними, апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.
Колегія суддів приходить до висновку, що порушення кримінального процесуального закону, на які вказує в апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений, при апеляційному розгляді підтвердження не знайшли, відповідно апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2020 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2020 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з часу отримання копії рішення суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4