ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/308/21 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: запобіжні заходи
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2021 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
Секретарі ОСОБА_5
За участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження № 0000496 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04 лютого 2021 року, у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому
ОСОБА_8 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовлено.
Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 діб до 04 квітня 2021 року, включно.
Не погоджуючись із вказаним рішення суду адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно його підзахисного, на домашній арешт.
Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду.
Зокрема, апелянт зазначає, про те, що обвинувачений значний проміжок часу перебуває під вартою, а тому судом має бути розглянута можливість застосування відносно
ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу.
Крім того, апелянт зазначає про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які послався прокурор аргументуючи своє клопотання.
Вважає, що посилання колегії суддів в оскаржуваній ухвалі на тяжкість покарання є формальним, а тому не заслуговує на увагу.
Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, який у судових дебатах залишився на своїй позиції, перевіривши матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 належним чином повідомлені про дату і час розгляду справи. Відповідно до поданої заяви просили розглядати справу без їх участі.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Порядок продовження строку тримання під вартою визначений положеннями статті 199 КПК України, згідно з якою слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
При цьому слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що заявлений під час обрання запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів виділеного провадження на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження №0000496 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.
21 грудня 2020 року під час судового засідання прокурор звернуся до вказаного суду із клопотанням, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під варто на 60 днів.
Своє клопотання прокурор мотивував тим, що ризики, заявлені на момент обрання запобіжного заходу не зменшились, зокрема допит свідків та потерпілої не розпочато, а ОСОБА_8 не має постійного місця проживання в Херсоні.
Адвокат та обвинувачений ОСОБА_8 просили суд змінити раніше обраний запобіжний захід на інший, не пов`язаний з перебуванням в умовах слідчого ізолятору.
В обґрунтовуючи своєї позиції зазначали, що суду надано згоду родичів на проживання ОСОБА_8 в м. Каховці. Також просили врахувати, що ОСОБА_8 жодних підстав та намірів ухилятися від суду не має, а у разі проживання зі своїми рідними, останні зможуть контролювати його поведінку.
Розглянувши заявлені клопотання, суд першої інстанції погодився із доводами клопотання прокурора та прийшов до висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну раніше обраного запобіжного заходу ОСОБА_8 відмовив.
Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України. Питання обґрунтованості підозри щодо вчинення ОСОБА_8 вказаного злочину було предметом перевірки під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу та на даний час судом на підставі наданих сторонами доказів вирішується питання щодо вини ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину.
Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то як вірно зазначив суд першої інстанції вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися.
Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: "Смирнова проти Росі" "Пірузян проти Вірменії", "Тирон проти Румунії").
Враховуючи характер злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенню санкція якого передбачає максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі, з огляду також на дані про особу обвинуваченого, у якого відсутні міцні соціальні зв`язки, які б стримували його від ухилення від суду, оскільки останній неодружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, відсутнє джерело доходів, не має постійного місця проживання в м. Херсоні , враховуючи також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може переховуватися від суду, впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, з метою зміни ними показів, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Таким чином, твердження адвоката в апеляційній скарзі про недоведеність існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними, та такими, що спростовуються відомостями, наявними в матеріалах справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що родичами ОСОБА_8 надано суду згоду на проживання останнього разом з ними у м. Каховка, суд апеляційної інстанції хоч і приймає до уваги, проте з огляду на тяжкість та характер інкримінованого ОСОБА_8 злочину, його репутацію, вказані обставини не є тими стримуючими факторами, які можуть запобігти наявним ризикам неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Крім того, тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України.
Продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, і не є надмірним та таким, що принижує його у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
З урахуванням зазначеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі клопотання прокурора, продовжив ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Таким чином, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04 лютого 2021 року, якою ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до 04 квітня 2021 року, включно - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4