Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/421/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1 ,
Категорія ч.3 ст.187 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 ,який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2021 року, якою
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кам`янече, Новоархангельського району, Кіровоградської області, українець, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому:

12.10.2016 Первомайським міським судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. 18.01.2017 ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області на підставі ст. 75 КК України, звільнений від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто з 14 квітня 2021 року по 12 червня 2021 року, включно, без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, оскільки будь-які дані про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою відсутні.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2021 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто з 14 квітня 2021 року по 12 червня 2021 року, включно, без визначення розміру застави.
Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_10 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні умисних тяжких злочинів та особливо тяжкого злочину, обвинувачений ОСОБА_9 одружений, офіційно працевлаштований до затримання не був, доходів для проживання не має, є громадянином Грузії, на території України проживає нетривалий час. Відносно обвинуваченого ОСОБА_9 здійснюється апеляційний перегляд вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.02.2021 року за яким він був засуджений за ч.3 ст. 185 ч. 3 ст. 187 КК України на підставі ст. 70 КК України до 9 позбавлення волі. Обвинувачений ОСОБА_8 одружений, має неповнолітню дитину, до затримання офіційно працевлаштований не був, проживав не за місцем постійної реєстрації в м. Миколаїв, був затриманий за підозрою у вчиненні злочинів на території Кіровоградської області.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 ,який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити ухвалу районного суду в частині застосування запобіжного заходу його підзахисного обравши йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_8 утримується під вартою вже понад розумні строки 3 роки 7 місяці 8 днів, що в перерахунку до спи той момент та підлягає застосування. обвинувачений в умовах ізоляції від суспільства відбув 7 років 2 місяці 16 днів.

Обвинувачений ОСОБА_8 по даному кримінальному провадженню понад розумні строки знаходиться під вартою, більшість судових засідань Фактично були відкладені через рані процесуальні обставини, а сама справа з залежних від суду та сторони обвинувачення залишається невирішеною, а тому наявність тільки обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину перестала сама по собі бути підставою для позбавлення його свободи, при ньому стороною обвинувачення при розгляді питання доцільності продовження обвинуваченому тримання під вартою не доведено, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання ним своїх процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст, 177 КПК України.

З урахуванням наявності у обвинуваченого постійного місця проживання у АДРЕСА_3 , де мешкає його сім`я, зважаючи на тривалий строк перебування обвинуваченого під вартою без вирішення справи по суті, приймаючи до уваги презумпцію невинуватості обвинуваченого та відсутність доведених перед судом підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, яке має бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, приймаючи до уваги той факт, що інші обвинувачені з рівноцінним обвинуваченням не перебувають під вартою і належним чином виконують умови обраних щодо них запобіжних заходів, вважаю за необхідне змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, а саме на запобіжний захід у вигляді нецілодобового домашнього арешту, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні:

розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я осіб, які зазнали нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 187 КК України;

двох розбійних нападах з метою заволодіння чужим майном, поєднаних із насильством та погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров 'я особи, яка зазнала нападу, вчинених за попередньою змовою групою осіб та як особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаних з проникненням у житло, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 187 КК України;

трьох таємних викраденнях чужого майна (крадіжках), вчинених повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаних з проникненням у житло, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України;

незаконному носінні, зберіганні, придбанні бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Тобто, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 , встановив наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_8 на особисту свободу.
Доводи захисника про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 колегією суддів не можу бити враховано.
ОСОБА_8 офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчиняти нові кримінальні правопорушення.

При цьому, колегія суддів враховую те, що причиною вчинення інкримінованого кримінального правопорушення стало відсутність грошових коштів.

Про наявність ризику вчинення нових кримінальних правопорушень свідчить те, що ОСОБА_8 маючи не погашену і не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення корисливих злочинів, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, а навпаки настійливо не бажаючи займатися суспільно-корисною працею, настирливо виношуючи наміри щодо продовження систематичної злочинної діяльності з метою збагачення за рахунок чужої власності, після ухвалення попереднього вироку став на шлях реалізації своїх злочинних намірів.

Також, колегія суддів погоджується з думкою судді районного суду про те, що у

ОСОБА_8 наявний ризик переховування від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні умисних тяжких та особливо тяжких злочинах, санкція одного з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років.
Як вбачається з обвинувального акту обставин, які пом`якшують покарання та ОСОБА_8 - не встановлено, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 є вчинення злочину щодо малолітнього, особи похилого віку.

А тому, враховуючи санкцію статті кримінального кодексу, а також відсутність обставин, які пом`якшують покарання, на думку колегії суддів, у разі обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою останній вчинить спроби на переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того у ОСОБА_8 наявний ризик впливу на свідків, іншого обвинуваченого та потерпілих у кримінальному провадженні з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а тому, маючи можливість вільного пересування та контактів, ОСОБА_8 може прямо чи опосередковано впливати на них шляхом здійснення погроз та залякування.
А тому, доводи захисника про можливість не застосувати до
ОСОБА_8 жодний запобіжний захід є необґрунтованими та на переконання колегії суддів не спростовують висновок слідчого судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи захисника про недоведеність ризиків.

Доводи апеляції захисника про те, що судом першої інстанції не враховано особу підозрюваного, який має постійне місце проживання та офіційне місце реєстрації, колегією судді не можу бути враховано, оскільки останній на даний час становить підвищену суспільну небезпеку, а саме у нього наявні високий ризик можливості переховування від органів досудового розслідування та з метою уникнення кримінальної відповідальності наявний ризик впливу на свідків та потерпілих.
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень а також, те, що ОСОБА_8 не має жодних заробітків, не має міцних соціальних зв`язків, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, вину не визнає, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
За таких підстав, належна поведінка підозрюваного ОСОБА_8 під час розгляду матеріалів кримінального провадження не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших обвинувачених, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень а також, те, що ОСОБА_11 не працевлаштований, не має сталих джерел доходу, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
А тому підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, ризики, які мали місце на момент обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишаються і на момент продовження даного запобіжного заходу, а тому застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешту, застава неможливе.

А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, намагався переховуватися в іншій країні, незаконного впливу на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Доводи захисника щодо відсутності у даному кримінальному провадженні ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими.

Отже, колегія суддів вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого не може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 ,який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2021 року, якою ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто з 14 квітня 2021 року по 12 червня 2021 року, включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4