В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/2284/20

Провадження № 1-кп/348/196/21

07 травня 2021 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Надвірна кримінальне провадження №0000545 від 20.09.2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, працюючого по тимчасових заробітках, неодруженого, на утриманні немає нікого, згідно ст.89 КК України несудимого, українця, громадянина України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисні дії, які виразились у придбанні, зберіганні та носінні вогнепальної зброї і бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах.

На початку жовтня 2020 року обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи у лісовому масиві с.Білі Ослави, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, знайшов у кущах рушницю та 7 патронів і будучи переконаним, що знайдені ним предмети, а саме рушниця є вогнепальною зброєю, а 7 патронів - боєприпасами, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав вогнепальну зброю та патрони, які переніс до місця свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав їх без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, під час проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у приміщенні однієї із кімнат житлового будинку було виявлено та вилучено предмет, ззовні схожий на рушницю, що згідно висновку експерта № СЕ-19/109/8/1-389БЛ/20 від 22.10.2020 року є мисливською комбінованою рушницею із верхнім гладким стволом НОМЕР_1 калібру та нижнім нарізним 8-мм стволом, а також 7 предметів, ззовні схожих на патрони, які відповідно до висновку експерта №СЕ-19/109/8/1-384БЛ/20 від 13.11.2020 року є бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї, а саме військовими 8-мм гвинтівковими патронами Манліхер 8x56R Hungarian Mannlicher.

Вказані гвинтівку та патрони обвинувачений ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, придбав, переніс та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що проживає разом з батьками в АДРЕСА_1 .

На початку жовтня місяця 2020 року він ходив в ліс в с.Білі Ослави по гриби і побачив в кущах, в купі лому рушницю та 7 патронів до неї. Після цього він забрав їх і відніс додому та хотів в подальшому здати в поліцію, однак поїхав до свого брата в гості в м.Львів, а коли повернувся то дізнався, що в нього дома було проведено обшук і працівники поліції виявили та вилучили дану рушницю з патронами, які він зберігав в металевому сейфі.

Усвідомлює, що вчинив злочин. Просить суд його суворо не карати, у вчиненому щиро розкаюється та обіцяє стати на шлях виправлення.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті та зважаючи на те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового процесу, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали надані прокурором, які долучені в судовому засіданні до кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 , які виразились у придбанні, зберіганні та носінні вогнепальної зброї та боєприпасів без передбаченого законом дозволу, вірно кваліфіковано за ч.1 ст.263 КК України.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Саме не зазначені критерії призначення кримінального покарання звернуто увагу Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 р. (справа № 148/1211/15-к).

У постанові від 14.06.2018 р. (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначено, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 р. (справа № 756/4830/17-к) звернуто увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 ч.1 ст.65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 р. (справа №166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 р. (справа №629/847/15-к).

Крім того, при вирішенні питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд враховує, що ВС у постанові від 17.04.2018 р. (справа № 298/95/16-к) зазначено, що у частині другій статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, проте у вчиненому розкаявся, активно сприяв його розкриттю, добровільно відшкодував процесуальні витрати за проведення експертиз в даному кримінальному провадженні, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Отже, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, суд враховує повне визнання вини у вчиненому, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування процесуальних витрат за проведення експертиз в даному кримінальному провадженні.

Обтяжуючих вину ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

З врахуванням всіх обставини справи, особи обвинуваченого, його поведінку до і після вчинення злочину, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, вказані вище обставини в сукупності є, на думку суду, такими, що не тільки пом`якшують покарання, але й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину і дають підстави, з врахуванням як обставин у справі так і особи обвинуваченого та викладених вище пом`якшуючих відповідальність обставин, застосувати до нього ч.1 ст.69 КК України та при призначенні йому покарання перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.263 КК України, а саме у виді штрафу.

Суд дійшов до такого висновку, оскільки метою покарання згідно з приписами ч.2 ст.50 КК України є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд також приймає до уваги, що приписи статей 53, 65 КК України не містять застережень щодо неможливості призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу в разі відсутності доказів наявності постійного доходу.

На переконання суду, обраний обвинуваченому такий вид покарання, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину та обставинам провадження, але й особі самого обвинуваченого, є обгрунтованим та буде відповідати меті покарання.

Також у відповідності до ч.4 ст.174 КПК України, вирішенню підлягає питання щодо скасування арешту, накладеного на майно.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Судові витрати у даному кримінальному провадженні, питання щодо яких має вирішувати суд відсутні.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування та судового розгляду не обирався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України штраф в розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_5 від 16.10.2020 року на 7 предметів, зовні схожих на набої, які упаковано у полімерний пакет № 7110556; 2 предмета, зовні схожих на ножі у чохлах, які упаковано у полімерний пакет № 4252563; предмет, зовні схожий на пістолет із маркуванням «Вальтер», який упаковано у полімерний пакет № SUD1100377; 6 предметів, зовні схожих на патрони, які містились у магазині предмету, зовні схожого на пістолет із маркуванням «Вальтер», які упаковано у полімерний пакет № 0188018; предмет, зовні схожий на рушницю № 1, який упаковано у поліетиленовий пакет із пояснювальними написами; предмет, зовні схожий на рушницю № 2, який упаковано у поліетиленовий пакет із пояснювальними написами; предмет, зовні схожий на рушницю № 3, який упаковано у поліетиленовий пакет із пояснювальними написами; предмет, зовні схожий на рушницю № 4, який упаковано у поліетиленовий пакет із пояснювальними написами; предмет, зовні схожий на рушницю № 5, який упаковано у поліетиленовий пакет із пояснювальними написами; 12 предметів, зовні схожих на патрони, які упаковано у полімерний пакет № 0188094; 12 предметів, зовні схожих на патрони, які упаковано у полімерний пакет № 0188093; 8 предметів, зовні схожих на патрони, які упаковано у полімерний пакет № 0188011; 14 предметів, зовні схожих на патрони, які упаковано у полімерний пакет № SUD1100373; 2 посвідчення на зброю, які упаковано у паперовий конверт із пояснювальними написами, з метою забезпечення збереження вказаних речей як речових доказів, в частині заборони відчужувати, розпоряджатися та користуватися даним майном скасувати.

Речові докази: 2 предмета, зовні схожих на ножі у чохлах, які упаковано у полімерний пакет №4252563; предмет, зовні схожий на пістолет із маркуванням «Вальтер», який упаковано у полімерний пакет № SUD1100377; 6 предметів, зовні схожих на патрони, які містились у магазині предмету, зовні схожого на пістолет із маркуванням «Вальтер», які упаковано у полімерний пакет № 0188018; предмет, зовні схожий на рушницю № 1, який упаковано у поліетиленовий пакет із пояснювальними написами; предмет, зовні схожий на рушницю №2, який упаковано у поліетиленовий пакет із пояснювальними написами; предмет, зовні схожий на рушницю №3, який упаковано у поліетиленовий пакет із пояснювальними написами; предмет, зовні схожий на рушницю №5, який упаковано у поліетиленовий пакет із пояснювальними написами; 12 предметів, зовні схожих на патрони, які упаковано у полімерний пакет № 0188094; 12 предметів, зовні схожих на патрони, які упаковано у полімерний пакет № 0188093; 8 предметів, зовні схожих на патрони, які упаковано у полімерний пакет № 0188011; 14 предметів, зовні схожих на патрони, які упаковано у полімерний пакет № SUD1100373; 2 посвідчення на зброю, які упаковано у паперовий конверт із пояснювальними написами, вилучені у ОСОБА_4 , які згідно постанови заступника начальника СВ Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 від 10.10.2020 року направлено до кімнати зберігання речових доказів Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 .

Речові докази: мисливську комбіновану рушницю із верхнім гладким стволом 16-го калібру та нижнім нарізним 8-мм стволом, 7 бойових припасів до нарізної вогнепальної зброї, а саме військових 8-мм гвинтівкових патронів Манліхер 8x56R Hungarian Mannlicher, які згідно постанови заступника начальника СВ Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 від 10.10.2020 року направлено до кімнати зберігання речових доказів Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, (квитанція №2852; накладна №2871 від 18.11.2020 року), після набрання вироком законної сили направити в Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області для скерування до спеціалізованих установ з метою реалізації в дохід держави.

Речові докази: змиви із прикладу, спускового гачка і ців`я, упаковані в окремі паперові конверти із п`яти предметів, схожих на рушниці, які згідно постанови слідчого СВ Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_7 від 13.10.2020 року направлено до кімнати зберігання речових доказів Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, після набрання вироком законної сили знищити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той самий строк з моменту отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1