Єдиний унікальний номер 205/5101/17
Провадження №1кп/205/51/21
Єд.унік.№205/5101/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року Ленінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Дніпро, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта вища, одруженого, раніше не засудженого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Ленінського районного суду м.Дніпропетровська перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000596 від 06 вересня 2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме в тому, що він, 02 вересня 2014 року, близько 19 години 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Тойота Прадо», р/н НОМЕР_1 , рухався по вул.Набережній Заводській, з боку Річпорту в напрямку ж/м Червоний Камінь, в м.Дніпро, у крайній лівій смузі, у попутному напрямку з автомобілем «Ауді А4», р/н НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_5 , який ігноруючи положення дорожньої розмітки 1.3 та п.п.11.4 та 11.9 Правил дорожнього руху України, у районі е/о №213 виїхав на розділювальну подвійну смугу та зупинився на ній перед здійсненням маневру розвороту, пропускаючи автомобілі, які рухались у зустрічному напрямку. В цей час, обвинувачений ОСОБА_7 , під час руху позаду автомобіля «Ауді А4», проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не обрав усупереч п.п.12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України безпечну швидкість у межах населеного пункту, яка б дозволила своєчасно вжити заходів до запобігання зіткнення з автомобілем «Ауді А4», грубо порушуючи вимоги дорожньої розмітки 1.3, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху, яку перетинати забороняється, а також вимоги п.п.11.4, 11.9 та 14.6 Правил дорожнього руху України, з метою здійснення маневру обгону, перетнув роздільну подвійну смугу, виїхав на полосу зустрічного руху та невірно оцінивши дорожню обстановку і не прийнявши заходів до уникнення дорожньо-транспортної пригоди, допустив зіткнення правою передньою частиною свого автомобіля з лівою стороною автомобіля «Ауді А4», під керуванням ОСОБА_5 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпілому ОСОБА_5 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді гематоми в проекції акроміального відростку ліворуч, закритого косо-поперечного перелому присуставного відділу акроміального відростку лопатки ліворуч, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш як 21 день).

В судовому засіданні ОСОБА_7 своєї вини не визнав та пояснив суду, що 02 вересня 2014 року, у зазначений час, він, керуючи автомобілем «Тойота Прадо», р/н НОМЕР_1 , рухався по вул.Набережній Заводській, з боку Річпорту в напрямку ж/м Червоний Камінь, у крайній лівій смузі та допустив зіткнення з автомобілем «Ауді А4», р/н НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_5 , який рухався попереду нього у попутному з ним напрямку та став виконувати маневр розвороту, перетинаючи подвійну розділювальну смугу. При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував порушення ним зазначених у обвинувальному акті пунктів Правил дорожнього руху України, однак пояснив суду, що подія ДТП перебуває у причинному зв`язку не з його порушенням ПДР України, а з порушенням ПДР України саме потерпілим ОСОБА_5 .

Винуватість ОСОБА_7 підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами, а саме: схемою та фото-таблицями дорожньо-транспортної пригоди (Т.1., а.с.5, 6-8); протоколами огляду автомобілів «Тойота Прадо», р/н НОМЕР_1 , а також «Ауди А4», р/н НОМЕР_2 (Т.1., а.с.93-98, 99-106), в яких зафіксовані механічні пошкодження, які отримали зазначені автомобілі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22 листопада 2014 року та фото-таблицями до нього (Т.1., а.с.107-115), на якому зафіксована ділянка місцевості, де відбулось зіткнення транспортних засобів; висновками судово-медичних експертиз №4477е від 18 листопада 2014 року та №4550е від 24 листопада 2014 року, а також комплексної судово-медичної експертизи №92 від 17 квітня 2015 року (Т.1., а.с.189-190, 194-195, 226-245), згідно яких потерпілому ОСОБА_5 , в результати дорожньо-транспортної пригоди спричинені тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш як 21 день); висновком комплексної судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи №848-849-15 від 15 червня 2015 року та судової авто технічної експертизи №2539-17 від 01 серпня 2017 року (Т.2., а.с.9-21, 120-130), згідно з яким у заданій дорожньо-транспортній пригоді дії ОСОБА_7 не відповідала вимогам дорожньої розмітки 1.3 та п.п.11.4, 11.9 та 14.6 Правил дорожнього руху України, що перебуває у причинному зв`язку з подією ДТП; а також протоколом проведення слідчого експерименту від 17 травня 2017 року (Т.2., а.с.93-112) за участю потерпілого ОСОБА_5 .

В судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_4 , заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника та просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_4 проти звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України.

Потерпілий ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_6 , заперечували проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_4 мотивуючи тим, що обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від досудового слідства, у зв`язку з чим оголошувався у розшук, що на їх думку унеможливлює звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі і до набрання вироком законної сили, минуло три роки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків; з дня вчинення ним кримінального правопорушення (проступку) пройшло понад три роки.

Дійсно, ч.2 ст.49 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. Отже, закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року №5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст.49 КК України, слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.

Причому підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування "місцезнаходження підозрюваного невідоме" може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин коли не встановлено його місцезнаходження.

Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства. Для застосування положень ч.2 ст. 49 КК України, у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 18 вересня 2018 року (провадження № 51-3255 км18), а також від 03 липня 2019 року (провадження № 51-309км19).

Водночас матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення ОСОБА_7 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства. Навпаки, як убачається з матеріалів справи, постановою слідчого в ОВС прокуратури Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року, ОСОБА_7 дійсно було оголошено у розшук. При цьому, як вбачається з мотивувальної частини зазначеної постанови, підставою для оголошення розшуку ОСОБА_7 стали не ухилення від досудового розслідування, а відсутність інформації про його місцезнаходження (Т.2., а.с.80-81). Крім того, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних про те, що ОСОБА_7 викликався та не з`являвся без поважних причин за викликом до слідчого, або порушував умови запобіжного заходу, або змінював документи, які посвідчують особу тощо.

Не може, на думку суду, свідчити про ухилення від досудового розслідування також та обставина, що згідно наданої Держприкордонслужбою України інформації, 02 березня 2017 року ОСОБА_7 , який на той момент мав процесуальний статус свідка, перетнув державний кордон України, оскільки повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, складено слідчим в ОВС прокуратури Дніпропетровської області лише 30 березня 2017 року (Т.2., а.с.24-25), а вручено йому тільки 18 квітня 2017 року (Т.2., а.с.82-83).

Як видно з наданих захисником ОСОБА_4 відповідей з Управління карного розшуку, Департаменту внутрішньої безпеки ГУНП в Дніпропетровській області та Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, постанова слідчого прокуратури Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року про оголошення розшуку ОСОБА_7 на виконання не надходила, а згідно з відповіддю прокуратури Дніпропетровської області, відомості про зупинення досудового розслідування у квітні 2017 року та поновлення досудового розслідування кримінального провадження №0000596 від 06 вересня 2014 року у квітні-травні 2017 року не вносились.

Таким чином, аналіз матеріалів кримінального провадження та наданих сторонами документів дає суду всі підстави вважати, що оголошення розшуку ОСОБА_7 під час досудового розслідування та складання відповідної постанови від 05 квітня 2017 року носило суто формальний характер, оскільки будь-яких даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 вчиняв умисні дії направлені на ухилення від слідства, матеріали кримінального провадження не містять.

Враховуючи викладені вище обставини, суд, при вирішенні клопотання захисника ОСОБА_4 , не вбачає підстав до застосування положень ч.2 ст.49 КК України та вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст.44, 49 КК України, ст.ст.284 ч.2, 370-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000596 від 06 вересня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрити на підставі ст.284 ч.2 п.1 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_7 майнової та моральної шкоди залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Головуючий: ОСОБА_1