Справа № 638/6608/21
Провадження № 1-в/638/394/21
УХВАЛА
Іменем України

05 липня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді- ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
представника виправної колонії ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.04.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.04.2019 року.
Мотивуючи клопотання засуджений вказав, що відбув необхідну частину покарання для застосування пільги, передбаченої статтею 81 КК України, під час відбування покарання він був офіційно працевлаштований за договором, порушень та стягнень не має, оволодів професією зварювальника, закінчив ПТУ при колонії, має подяки за працю. Зазначив, що має захворювання, потребує хірургічного втручання, хворіє гепатитом С та перехворів на туберкульоз легень. Звертає увагу, що має постійне місце проживання, його мати є пенсіонеркою, а дружина інвалід прикута до ліжка, потребує лікування та допомоги.
У судовому засіданні засуджений підтримав клопотання та просив його задовольнити, посилаючись на зазначене вище.
Представник виправної колонії вважав недоцільним задоволення клопотання засудженого.
Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, вказуючи на його необгрунтованість. Зазначив, що ОСОБА_4 має лише 1 заохочення, раніше судимий 12 разів, двічі звільнявся умовно-достроково від відбування покарання та кожного разу вчиняв нові злочини.
Вислухавши прокурора, представника виправної колонії та засудженого, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.
За змістом ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.
Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим суду повинні бути надані дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).
Про необхідність перевірки під час розгляду питання щодо можливості умовно-дострокового звільнення засудженого обставин його поведінки, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання свідчить і пункт 6.8. Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.06.2012 № 847/5, відповідно до якого на засудженого, стосовно якого прийнято позитивне рішення про подання матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107Кримінального кодексу України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 Кримінального кодексу України), підрозділ готує до суду подання, яке містить анкетні дані, у тому числі про наявність чи відсутність непогашених та незнятих судимостей, про відбуту частину строку покарання, поведінку, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання, до якого долучаються висновок комісії установи (СІЗО), характеристика на засудженого, дані про достроково не зняті або не погашені у встановленому законом порядку стягнення, зазначені в абзацах четвертому, шостому - десятому частини першої статті 132 Кримінально-виконавчого кодексу України, протягом строку, визначеного статтею 134 цього Кодексу, та особова справа.
При цьому згідно раз`яснень, які містяться в п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року відповідні висновки можуть бути зроблені після ретельного з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його намірів щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.
Висновок про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення може бути зроблений за умови системних та усталених позитивних змін, що відображаються, зокрема в поведінці засудженого та його ставленні до праці, та які свідчать про доведення засудженим його виправлення.
З наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 засуджений вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.04.2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, згідно зі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.04.2018 року, яким ОСОБА_4 був засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено остаточне покарання у виді 3 років 5 місяця позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 11.09.2018 року.
Кінець строку відбування покарання 11.02.2022 року.
На момент розгляду клопотання станом на 05.07.2021 року, засуджений відбув 2 роки 9 місяці 24 дні, невідбута частина строку покарання становить 7 місяців 6 днів.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі він знаходиться з 11.09.2018 року.
Під час тримання в ДУ «Полтавська УВП № 23» вимоги режиму тримання не порушував, заохочень не мав, до праці не залучався.
З 27.09.2018 року відбуває покарання у Державній уставові ««Олексіївська виправна колонія (№25)», згідно характеристики від 07.04.2021 вимог режиму відбування покарання не порушував, у відносинах не конфліктний, але позитивного прикладу для інших засуджених не подає, виконує вимоги представників адміністрації під контролем, до праці ставиться посередньо, не завжди у повному обсязі виконує доручену роботу, додержується правил техніки безпеки та пожежної безпеки на виробництві. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов., займається самоосвітою, читає літературу. Не приймає участі у роботі самодіяльних організацій та не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи. За весь період відбування покарання характеризується посередньо. Характеристики від 24.06.2020, 20.01.2021 є аналогічними.
Дослідженням особової справи засудженого ОСОБА_4 встановлено наступне.
Постановою начальника виправної колонії від 24.07.2020 ОСОБА_4 оголошено подяку за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці.
Згідно витягу з протоколу № 14 від 07.04.2021 засідання комісії виправної колонії, ОСОБА_4 відмовлено в направленні матеріалів до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, як особі, яка своєю поведінкою та ставленням до праці не довела своє виправлення.
Відповідно до витягу з протоколу № 28 від 24.06.2020 засідання комісії виправної колонії, ОСОБА_4 визнаний таким, що не стає на шлях виправлення, у зв`язку з чим йому було відмовлено в зміні умов тримання на підставі ст.ст. 100, 101 КВК України.
Згідно довідки медичної частини № 25 від 19.01.2020 ОСОБА_4 встановлений діагноз: хронічний атрофічний гастрит, ст. ремісії. ХВГС. Хронічний комбінований геморой, ст. загострення. Флюорографія ОГК на верхівках петрифікати. R+. Висновок: працездатний з обмеженнями.
ОСОБА_4 має 12 судимостей, до нього двічі застосовувалися положення ст. 75 КК України та він знов вчиняв злочини в період іспитового строку
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.11.2013 року до ОСОБА_4 застосовувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на невідбутий строк 1 рік 5 місяців 8 днів.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.04.2017 року до ОСОБА_4 застосовувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02.12.2014 року на невідбутий строк 8 місяців 15 днів.
В період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 вчиняв нові злочини, що підтверджується копіями вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02.12.2014 та вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.04.2018.
Таким чином, встановлені судовим розглядом дані щодо обставин відбування ОСОБА_4 покарання та інформація стосовно особи засудженого не містять достатніх підстав для висновку щодо можливості умовно-дострокового звільнення засудженого, адже відсутні факти, які б свідчили, що його поведінка та ставлення до праці набули таких позитивних, послідовних та сталих змін, що свідчать про його виправлення.
Раніше до ОСОБА_4 застосовувались положення ст. 81, 75 КК України, проте останній знов вчиняв злочини під час іспитового строку та в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Матеріали справи не містять даних щодо працевлаштування засудженого, відсутні відомості й щодо сумлінної поведінки ОСОБА_4 під час відбування покарання.
Таким чином суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання необхідно відмовити.
Похилий вік матері засудженого та незадовільний стан здоров`я дружини ОСОБА_4 , на що звертає увагу у поданому клопотанні засуджений, з урахуванням вищевикладених обставин, не є необхідними та достатніми підставами для застосування до нього положень ст. 81 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.04.2019 року.
Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1