КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Згурівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Згурівського районного суду Київської області від 17 вересня 2020 року,
за участі:
прокурора ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА
Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 17.09.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000033 від 16.01.2013 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, на підставі ч. 1 п. 3-1 ст. 284 КПК України. Матеріали кримінального провадження №0000033 від 16.01.2013 року повернуто прокурору для організації подальшого досудового розслідування.
Приймаючи таке рішення суд виходив з того, що клопотання прокурора про закриття кримінального провадження є передчасним, досудове розслідування у кримінальному проваджені проведено неповно, а тому підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні, а матеріали кримінального провадження мають бути повернуті прокурору для організації подальшого досудового розслідування.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, прокурор ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу Згурівського районного суду Київської області від 17.09.2020 року, постановити нову ухвалу, якою клопотання про закриття кримінального провадження №0000033 від 16.01.2013 року за ч. 2 ст. 121 КК України, на підставі п.3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор ОСОБА_5 посилається на те, що слідчим відділенням Згурівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП України в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000033 від 16.01.2013 року за ч. 2 ст. 121 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.01.2002 року до Згурівського ЦРЛ був госпіталізований громадянин ОСОБА_7 , 1959 р.н., якому після проведення того ж дня операції був встановлений діагноз розрив селезінки. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер в Згурівській ЦРЛ. Згідно акту судово-медичного дослідження від 23.02.2002 року, смерть ОСОБА_7 настала від розриву селезінки, який відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Крім того, було встановлено, що ушкодження виникли від дії тупих пердметів і могли утворитися від ударів кулаками. Головними причинами смерті ОСОБА_7 слід вважати тяжку закриту травму живота і її ускладнення.

За результатами проведення досудового розслідування встановити особу чи осіб причетних до нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 не надалося можливим.
Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка підтримали подану апеляційну скаргу та надала суду свої пояснення, перевіривши доводи поданої апеляційної скарги та матеріали провадження в межах апеляційних доводів, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні вимоги залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Насамперед суд зазначає, потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. В суд апеляційної інстанції не з`явилися, заяв та клопотань про відкладення апеляційного розгляду не надходило . З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу у відсутність потерпілих існуючим складом.
Щодо суті доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч. 1 п. 3-1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Санкція ч. 2 ст. 121 КК України за якою попередньо кваліфіковано органом досудового розслідування, передбачає покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину) тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.
Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Важливим напрямком розбудови правової держави є посилення захисту прав і свобод особи у кримінальному провадженні. Важливим напрямком для досягнення цієї мети є удосконалення форм і методів діяльності органів досудового розслідування і прокуратури, утвердження в їх діяльності демократичних стандартів.
Статтею 2 КПК України визначаються завдання кримінального провадження. Відтак, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Повнота проведеного досудового розслідування означає, що мають бути встановлені всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).
В рішенні «Риженко проти України» (заява № 55902/11, від 30.07.2015 р.) ЄСПЛ підкреслив, що у випадку смерті за підозрілих обставин на державу покладається обов`язок щодо здійснення ефективного розслідування. Ключовим аспектом даного обов`язку є саме вжиття обґрунтованих заходів для розслідування, а не їх кінцевий результат.
ЄСПЛ наголосив, що недоліки розслідування, які унеможливлюють встановлення причин смерті чи винних осіб можуть призвести до порушення вказаного обов`язку держави згідно статті 2 Конвенції. Ефективним є розслідування, яке поєднує в собі відповідність вимогам оперативності і розумної швидкості. Ефективне розслідування, нехай і за наявності об`єктивних перешкод чи труднощів, повинне стверджувати віру громадськості у дотримання принципу верховенства права. Разом із цим, значна тривалість розслідування зменшує його ефективність.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що досудове розслідування у кримінальному провадженні по факту смерті ОСОБА_7 проведено неповно та не всебічно. Відповідно, передчасно говорити про остаточність правильності кваліфікації в даному кримінальному провадженні саме за ч.2 ст. 121 КК України виходячи з того, що в повному обсязі не встановлені всі складові скоєного злочину і враховуючи той факт, що не встановлені особи ( особа) які ( яка) заподіяла ушкодження потерпілому, які призвели до насильницької смерті. Той факт, що смерть настала через певний проміжок часу, не виключає правильність кваліфікації за іншою, більш тяжкої статтею кримінального закону відповідної глави: "кримінальні правопорушення проти життя...", враховуючи що одним із основних питань, які мають бути встановлені для правильності кваліфікації, це в даному випадку буде встановлення направленості умислу, що в свою чергу свідчить про передчасність твердження про сплив строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Дослідивши матеріали кримінального провадження суд констатує, що роками не вчинялися процесуальні дії щодо встановлення осіб, винних у вчиненні цього тяжкого злочину. Так, жодна із письмових вказівок прокурора від 22.05.2019 року виконана не була, хоча об`єктивні причини для цього відсутні. Окрім того, з матеріалів кримінального провадження достатньо вбачається, що прокурор, який надав письмові вказівки у кримінальному провадженні 19.05.2019 року, тобто сам констатуючи неповноту проведеного досудового розслідування, не отримавши жодної реакції від органу поліції щодо виконання наданих вказівок прокурора, які є обов`язковими для виконання органом досудового розслідування, 23.01.2020 року звернувся до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження.

Доводи прокурора, що потерпілі з приводу відомих їм обставин були допитані у ході досудового розслідування, а в подальшому клопотань, заяв, повідомлень чи інформації до органів досудового розслідування, які б сприяли розкриттю зазначеного злочину, не надходило, не спростовують висновків суду першої інстанції викладених в оскаржуваній постанові.
Окрім того, слід звернути увагу на юридичну конструкцію п.3-1 ч.1 ст. 284 КПК України : "кримінальне провадження закривається в разі, якщо, не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності , крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Ця норма не звужує повноваження органу досудового розслідування та прокурора в цій частині і не покладає такий обов'язок виключно на суд, на відміну від ч.2 ст. 284 КПК України. Крім того, колегія суддів звертає увагу що прокурор звернувся до суду, а не до слідчого судді з даним клопотання зі стадії досудового розслідування .
Таким чином, за сукупності вищенаведених обґрунтувань, доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, а законних підстав для скасування ухвали Згурівського районного суду Київської області від 17 вересня 2020 року, колегія суддів не знаходить .

Керуючись ст. 376, 404, 405,407, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА
Апеляційну скаргу прокурора Згурівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Згурівського районного суду Київської області від 17 вересня 2020 року, про відмову в задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження №0000033 від 16.01.2013 року за ознаками злочину ч. 2 ст. 121 КК України, ? залишити без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3