Дата документу 03.03.2021 Справа № 937/474/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/474/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/160/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області),
підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»),

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 січня 2021 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Астраханка Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не одруженого, не працюючого, не маючого офіційного місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 10 липня 2000 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч.2 ст.140, ч.3 ст.101 КК України (в редакції 1960 року), на підставі ст.ст. 42-43 КК України (в редакції 1960 року), з урахуванням покарання за вироком Мелітопольського районного суду Запорізької області від 15.06.1999 року до покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі;
2) 28 травня 2001 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч.1 ст.183 КК України (в редакції 1960 року), на підставі ст.43 КК України (в редакції 1960 року), з урахуванням покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.07.2000 року до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі;
3) 28 січня 2004 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ст. 391 КК України, на підставі ст.71 КК України з урахуванням покарання за вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.05.2001 року до покарання у вигляді 6 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 27.06.2007 року по відбуття строку покарання;
4) 2 жовтня 2008 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України, на підставі ст.70 КК України до покарання у вигляді 1 місяця 2 днів арешту;
5) 10 грудня 2009 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ст.ст. 70, 71 КК України з урахуванням покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02.10.2008 року до покарання у вигляді 3 років 7 днів позбавлення волі. Звільнений 06.02.2012 року по відбуттю покарання;
6) 25 січня 2013 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст.309, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст.70 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;
7) 25 березня 2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ст. 391 КК України, на підставі ст.71 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;
8) 27 грудня 2016 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст.190, ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі ст.70 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі;
9) 20 липня 2018 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч.4 ст.70 КК України з урахуванням покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27.12.2016 року до покарання у вигляді 4 років 14 днів позбавлення волі. Звільнений 14.06.2019 року по відбуттю строку покарання,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 22 березня 2021 року включно, з визначенням застави в розмірі 45400 гривень, а також з роз`ясненням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий СВ Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 України, за наступних обставин.

24 листопада 2020 року, в денний час, знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, скориставшись тим, що ОСОБА_10 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння і спить, та за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_11 , а саме: цифровий ТВ приймач Т2 марки «Uсlan», с/н: Т2SEI48849, в корпусі чорного кольору, вартістю 380 гривень; електром`ясорубку марки «BOSCH», моделі MFW3X15W, в корпусі білого кольору, вартістю 3000 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 , майнову шкоду на загальну суму 3380 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

25 листопада 2020 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000579 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (а.с. 7).

12 січня 2021 року постановою дізнавача інспектора сектору дізнання Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України (а.с. 8).

21 січня 2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (а.с. 25-28).

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вважав, що запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України неможливо, при застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу, більш м`якого ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_8 вважає, що застосований слідчим суддею запобіжний захід є занадто суворим та до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що підозрюваний не має на меті переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки має мати пенсійного віку, яка на теперішній час перебуває на лікуванні в Якимівській ЦРЛ з хворобами (зі слів підозрюваного) гепатит та онкологія, і за якою потрібен догляд.
Крім того, зазначає, що ОСОБА_7 мешкає разом зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .
Також зауважує, що мати ОСОБА_7 , є його міцним соціальним зв`язком, отримує пенсію.
Апелянт вказує, що хоча підозрюваний є особою раніше судимою, проте стверджує, що не намагатиметься переховуватися, а сприятиме слідству у з`ясуванні обставин даної справи.
Захисник просить стосовно ризиків, на які посилається слідчий та прокурор, врахувати практику Європейського суду з прав людини, згідно якої є порушенням права на особисту недоторканність та свободу у випадках, коли суди у своїх рішеннях про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обмежуються «схематичними» мотивами, як «неналежна поведінка обвинуваченого», «тяжкість покарання, що загрожує», тощо.
Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постанови нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду, подану нею апеляційну скаргу підтримала без доповнень та просила її задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану його захисником апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Зазначив, що його мати знаходиться у важкому стані. Зауважив, що у Шевченківському районному суді м. Запоріжжя за аналогічним кримінальним правопорушенням йому обрали запобіжний захід у вигляді застави.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника. Зазначив, що ОСОБА_7 8 разів судимий за умисні злочини, також 16 грудня 2020 року розглянуто кримінальне провадження відносно нього, яке наразі перебуває в апеляційній інстанції. Крім того, відносно підозрюваного ще 5 обвинувальних актів було направлено до суду. Зауважив, що у цьому кримінальному провадженні обвинувальний акт також вже було направлено до суду, проте ОСОБА_7 скоїв ще злочин, по якому йому повідомлено про підозру, а тому перебуваючи на волі, він не припинить вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існують передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наданих суду матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, який законом віднесено до нетяжких умисних корисливих злочинів та за вчинення якого передбачено покарання до 5 років позбавлення волі.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблено з посиланням на матеріали провадження, що їх підтверджують, і в апеляційній скарзі не оспорюються.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого є обґрунтованими, та фактично погодився з існуванням ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що наявність цих ризиків підтверджена матеріалами клопотання.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії нетяжких умисних корисливих злочинів, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 5 років, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, раніше неодноразово судимого за вчинення в тому числі тяжких злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі в минулому, факт перебування на розгляді в суді інших кримінальних проваджень у відношенні нього, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні, постійного місця реєстрації та негативної характеристики за місцем проживання, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Колегія суддів погоджується і з висновками слідчого судді про те, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Крім того, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, а маючи не зняті та не погашені судимості, знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного корисливого злочину, офіційно не працює, суспільно-корисною працею не займається, відсутні дані, що він має постійне джерело доходу, що у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних корисливих злочинів.

Колегія суддів вважає, що соціальні зв`язки ОСОБА_7 у вигляді його матері не є настільки міцними та впливовими на його поведінку, щоб утримати його продовження злочинної діяльності, запобігти ризику втечі та гарантовано забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

Крім того, на переконання колегії апеляційного суду, ані до апеляційної скарги, ані у судовому засіданні апеляційного суду не було надано доказів, які б підтверджували доводи з приводу того, що мати ОСОБА_7 потребує догляду з боку підозрюваного та що він надавав такий догляд.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при обранні запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 січня 2021 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4