Справа № 333/1798/20
Провадження № 1-кп/333/178/21
ВИРОК
Іменем України

19 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Благовіщенськ, Амурської області (Російська Федерація), руського, громадянина України, не одруженого, який має не повну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 30.12.1992 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.141, ч.2 ст.122, ч.2 ст.121 КК України (редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі;
2) 17.01.1996 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.141 КК України (редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі;
3) 23.03.1999 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.140 КК України (редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі;
4) 28.11.2001 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
5) 14.12.2005 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.263 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
6) 20.08.2009 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
7) 08.11.2013 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.263 КК України до 5 років позбавленні волі з випробуванням строком на 3 роки;
8) 20.10.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;
9) 31.10.2019 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.309, ч.1 ст.369 КК України до штрафу у розмірі 8500 грн. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2020 року несплачену суму штрафу замінено на 240 годин громадських робіт. 18.11.2020 року знятий з обліку в органі пробації у зв`язку з відбуттям призначеного покарання, за обвинуваченням його у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим за вчинення умисних злочинів, у т.ч. корисливих, судимість за які не погашена та не знята у встановленому законом порядку, на шлях виправлення та перевиховання не став і знову скоїв аналогічний корисливий злочин за таких обставин.
05.01.2020 року, приблизно о 03-00 годині, ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку №91 по вул. Барикадній у м. Запоріжжі, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись у тому, що його злочинні дії залишаться непоміченими для оточуючих, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, таємно, з корисливих мотивів, проник до телекомунікаційного колодязю, звідки намагався викрасти майно, що належить ПАТ «Укртелеком», а саме: односторонній відріз кабелю ТППеП 05*2*0,4 довжиною 70 метрів, загальною вартістю 980 грн. Проте, протиправні дії ОСОБА_5 були помічені свідком, який почав телефонувати до поліції, а останній почувши це, припинив свої дії і намагався зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення, але був затриманий працівниками поліції.
Таким чином, ОСОБА_5 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, з причин, які не залежали від його волі.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_5 як скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, а саме: як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в інше приміщення, під час якого особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Після оголошення формулювання обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_5 свою вину визнав частково, зазначивши, що він не проникав до телекомунікаційного колодязя, тому відсутня ознака «проникнення в інше сховище або приміщення ».
Допитаний обвинуваченим ОСОБА_5 пояснив, що 05.01.2020 року, приблизно о 03-00 год. ранку він проходив по вул. Барикадній у м. Запоріжжі і біля одного з будинків побачив відкритий телекомунікаційний люк, звідки сторчав кабель. Вказаний кабель був перерізаний, тому він подивившись на нього, зрозумів, що у цьому кабелі мається кольоровий метал, який можливо випалити та здати, заробивши при цьому грошові кошти. Коли він почав його тягнути, то почув, що на подвір`ї найближчого будинку якийсь чоловік викликає працівників поліції. Він, злякавшись, бути застигнутим на місці скоєння кримінального правопорушення, направився до себе додому на вул. Святоволодимирівську, яка знаходиться через квартал від вул. Барикадної. Але невдовзі його затримали працівники патрульної поліції, які потім привезли його на місце скоєння кримінального правопорушення, де якийсь чоловік його впізнав як особу, яка намагалася викрасти кабель.
У телекомунікаційний колодязь він не проникав, витягував кабель, перебуваючи на вулиці. Вказаний колодязь взагалі нічим не був закритий, тобто був без кришки люка, і до нього фактично був вільний доступ. Його практично затримали відразу, і у нього не було жодного з інструментів, яким би він міг перерізати кабель. У скоєному щиросердно розкаюється, готовий понести кримінальну відповідальність.

Крім показань обвинуваченого, на думку суду, вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, повністю підтверджується такими доказами:

- показаннями представника потерпілого ПАТ «Укртелеком» - ОСОБА_6 , який суду пояснив, що 05.01.2020 року, приблизно о 03-00 годині, був замах на скоєння крадіжки одностороннього кабелю ТППеП 05*2*0,4 довжиною 70 метрів, загальною вартістю 980 грн. по вул. Барикадній у м. Запоріжжі. Чи був на той момент закритий телекомунікаційний колодязь, він не знає. Відомості, що вказаний кабель був під сигналізацією, і вона спрацювала під час його крадіжки, відсутні. Кабель, який намагалися вкрасти, перебуває у ПАТ «Укртелеком» на зберіганні;

- показаннями свідка ОСОБА_7 , який суду пояснив, що він проживає у будинку АДРЕСА_2 . У січні 2020 року, приблизно о 02-00 год. ночі, його розбудив син, який повідомив, що напроти їх будинку з телекомунікаційного колодязю викрадають кабель. Коли він вийшов на вулицю, побачив, що біля телекомунікаційного люку перебуває якась жінка, яка тягне кабель. Коли він сказав, що буде викликати поліцію і почав це робити, остання відразу пішла з місця події. Після цього, з люку виліз чоловік, який направився у бік вул. Прежевальського. Про прикмети чоловіка та куди останній пішов, він повідомив працівникам поліції по телефону. Приблизно через п`ять хвилин до його будинку під`їхала машина патрульної поліції з чоловіком, в якому він впізнав особу, яка перед цим намагалася викрасти кабель. Жінку він не запам`ятав, а чоловіка розгледів, тому і впізнав. До люку від його двору, приблизно 10 метрів. Кришки на люку не було;

- показаннями свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які пояснили, що вони працюють в УПП в Запорізькій області. На початку січня 2020 року, приблизно о 02-00 чи 03-00 год., поступив виклик, що викрадають кабель. Заявник повідомив прикмети чоловіка та куди останній пішов. Коли вони відпрацьовували територію, то побачили, що їм назустріч йшов обвинувачений ОСОБА_5 у брудному одязі і з ліхтариком. Вони зупинилися, спитали прізвище останнього та запропонували йому проїхати до заявника. В той момент ОСОБА_5 , знаходився, приблизно в 150 метрів він місця події. У подальшому, заявник впізнав обвинуваченого як особу, яка намагалася викрасти кабель. Крім того, заявник зазначав, що чоловік перебував у люкі, а зверху була жінка, яка витягала кабель на вулицю, але останню вони не знайшли. Колодязь був без кришки люка та без сигналізації. Відрізаний кабель, приблизно 70 метрів, знаходився на землі;

- показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту 05.01.2020 року за його участі. На місці події останній пояснив та показав, яким чином він намагався викрасти кабель з телекомунікаційного колодязю 05.01.2020 року по вул. Барикадній у м. Запоріжжі;

- даними протоколу прийняття заяви від ОСОБА_10 (представник ПАТ «Укртелеком») про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 05.01.2020 року, згідно яких останній просить органи поліції притягти до кримінальної відповідальності невідому особу, яка 05.01.2020 року намагалася викрасти кабель з телекомунікаційного люка по вул. Барикадній у м. Запоріжжі;

- даними, отриманими під час огляду місця події 05.01.2020 року з фототаблицею, згідно яких оглядом місця події є ділянка місцевості, напроти будинку АДРЕСА_2 , на якій знаходиться колодязь без кришки люка. Біля колодязя знаходиться відрізаний кабель, довжиною 70 метрів та ОСОБА_5 , який пояснив, що саме він намагався викрасти кабель. На фотознімках вбачається, що колодязь знаходиться без кришки люка;

- речовим доказом: відрізом кабелю ТППеП 05*2*0,4 довжиною 70 метрів.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).
В даному випадку, на думку суду, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

В обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 слідчий дії останнього кваліфікував за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в інше сховище, під час якого особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.
Водночас, вважаю, що дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати з ознакою «поєднана з проникненням в інше приміщення» замість «інше сховище», виходячи із правової позиції Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеної у своїй постанові від 02.06.2020 року у справі №175/3057/17.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст.185 КК України кримінальна відповідальність передбачена за крадіжку, поєднану з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або, що завдала значної шкоди потерпілому.
Хоча чинний КК України не містить законодавчої дефініції поняття «інше приміщення», однак його тлумачення дається в усталеній судовій практиці та в доктрині кримінального права. Такий підхід свого часу був відображений у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 6 листопада 2009 року.
Зокрема, як було зазначено в цій постанові, під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира, дача, номер у готелі тощо). До житла прирівнюються також ті його частини, в яких може зберігатися майно (балкон, веранда, комора тощо), за винятком господарських приміщень, не пов`язаних безпосередньо з житлом (гараж, сарай тощо).
Поняття «інше приміщення» включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).
Під «сховищем» у постанові пропонувалося розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а Зокрема, як було зазначено в цій постанові, під сховищем пропонувалося розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо.
Схожі визначення вказаним поняттям неодноразово надавалися також Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду.
Зокрема, у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 листопада 2018 року (справа № 205/5830/16-к) визначено, що під поняттям «сховище» розуміється певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охорони, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.
Таким чином, конструкція ч.3 ст.185 КК України побудована таким чином, що кваліфікуюча ознака визначається від найбільш вузького поняття «житло» до більш широкого «інше приміщення» і далі до «сховища». Така конструкція дозволила законодавцю охопити широкий перелік об`єктів, крадіжка з проникненням до яких утворює кваліфікований склад злочину.
Разом із тим, ці поняття в деяких випадках можуть співпадати за обсягом. Так, поняття «житло» та «інше приміщення» охоплюються родовим поняттям «приміщення», а поняття «житло» та «інше приміщення» можуть частково співпадати за обсягом із поняттям «сховище». Так, іноді житло або приміщення можуть водночас мати певні ознаки сховища (оскільки в них може постійно чи тимчасово зберігатися певне майно), водночас сховище не обов`язково має бути розташованим в приміщенні.
Тому в цілях кваліфікації злочину за ч.3 ст.185 КК України встановлення факту крадіжки, поєднаної з проникненням до житла або іншого приміщення, не потребує подальшого встановлення і доказування ознак сховища.
Виходячи зі змісту положень ст.1 Закону України «Про телекомунікації», кабельна каналізація електрозв`язку - є спорудою, яка, в свою чергу, містить ознаки «іншого приміщення», оскільки призначена для прокладання, монтажу та експлуатаційного обслуговування кабелів телекомунікацій.
При цьому колодязем кабельної каналізації електрозв`язку (далі - колодязем ККЗ) є підземна камерна споруда для прокладки, монтажу кабелів зв`язку, яка забезпечує доступ до цих каналів і кабелів для їх обслуговування, та зверху має закриватися люком, бетонною кришкою або іншим предметом, що перешкоджають вільному доступу до нього (постанова колегії суддів Першої судової палати від 10 вересня 2019 року у справі № 642/4784/16-к).
Таке визначення узгоджується із поняттям «кабельний колодязь», що міститься в Правилах улаштування електроустановок, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 476 від 21.07.2017 р.: «Підземна або частково заглиблена непрохідна кабельна споруда закритого типу, призначена для розміщення кабельних муфт або для протягування кабелів у кабельні блоки, використовувати яку можна лише за повністю знятого перекриття. Камера, яка має габарит між підлогою і перекриттям, не менше ніж 1,8 м, а також люк для входу до камери, називається "кабельний колодязь"».
Отже, співставлення наведених вище визначень понять «інше приміщення» (в розумінні ч. 3 ст.185 КК) та «колодязь ККЗ» дає підстави дійти висновку, що крадіжка, поєднана з проникненням до колодязя ККЗ, має кваліфікуватися за ч.3 ст.185 КК України як крадіжка, поєднана з проникненням до «іншого приміщення». Це виключає необхідність встановлення того, чи має колодязь ККЗ ті чи інші ознаки «сховища».
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 569/1111/16-к, «проникнення як кваліфікуюча ознака… передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має… При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище»… вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном».
Виходячи зі змісту Закону України від 07 лютого 2017 року №1834-VIII «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж», Правил надання доступу до інфраструктури кабельної каналізації електрозв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04 квітня 2018 року № 253, Правил охорони ліній електрозв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 1996 року №135, доступ до інфраструктури кабельної каналізації електрозв`язку (включаючи колодязі ККЗ) для сторонніх осіб заборонений.
Згідно з вказаними нормативними актами, власником (володільцем) кабельної каналізації електрозв`язку є суб`єкт господарювання, у власності (володінні) якого перебувають уся інфраструктура кабельної каналізації електрозв`язку або окремі її елементи, набуті на належній правовій підставі, призначені для забезпечення доступу до телекомунікаційної мережі загального користування і порядок надання власником (володільцем) доступу до зазначеної інфраструктури, зокрема до колодязів ККЗ, встановлюється і регулюється згаданими вище Правилами надання доступу до інфраструктури кабельної каналізації, отже у сторонніх осіб відсутній вільний доступ до кабельної каналізації електрозв`язку.

Відповідно до фактичних обставин кримінального провадження, дії ОСОБА_5 відповідають зазначеним критеріям. Так, злочин вчинено у нічний час, обвинувачений, хоча і потрапив до колодязю через вільний доступ, так як була відсутня кришка люка, але ОСОБА_5 розумів, що права перебувати у зазначеному колодязі він не має. Крім того, таке незаконне потрапляння до колодязю було з єдиною метою викрадення кабелю, так як ОСОБА_5 не є працівником ПАТ «Укртелеком» та він не намагався щось поладити, відремонтувати у вказаному колодязі. Тобто, у нього був наявний лише умисел, направлений на викрадення чужого майна.

Твердження ОСОБА_5 , що він знаходився лише біля колодязю і в нього не проникав, повністю спростовуються показаннями свідка ОСОБА_7 який чітко зазначив, що коли він вийшов на вулицю, то побачив, що біля телекомунікаційного люку перебуває якась жінка, яка тягне кабель. Коли свідок сказав, що буде викликати поліцію і почав це робити, остання відразу пішла з місця події. Після цього, з люку виліз чоловік, яким у подальшому виявився ОСОБА_5 . Жодних підстав не довіряти показанням свідка, у суду не має, враховуючи поведінку останнього, який виконав свій громадянський обов`язок: повідомив по подію поліції та дочекався їх приїзду для подальшого встановлення особи, яка скоїла кримінальне правопорушення.
Опосередковано проникнення до колодязю доводять показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які зазначили, що коли зупинили обвинуваченого, останній мав брудний одяг та ліхтарик. На думку суду, брудний одяг свідчить про те, що ОСОБА_5 проникав до приміщення телекомунікаційного люка і саме за допомогою ліхтарика мав би викрасти фрагмент кабелю.

Таким чином, на думку суду, слідчий вірно встановив, що в цьому випадку мало місце проникнення до телекомунікаційного колодязя. Водночас, дії ОСОБА_5 охоплюється поняттям проникнення до «іншого приміщення», а не «сховища», як це зазначено в обвинувальному акті.

Кваліфікувати дії ОСОБА_5 за такою ознакою як «за попередньою змовою групою осіб» суд не має права, так як це погіршує становище обвинуваченого. Вказана ознака не зазначена в обвинувальному акті, а відповідно до вимог ст. 337 КК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.
В обвинувальному акті зазначено, що слідчим виявлено обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Водночас, твердження обвинуваченого про його каяття, на думку суду, не відповідає дійсності. Під час свого допиту ОСОБА_5 дійсно визнавав свою вину, але не у повному обсязі. Щире каяття характерне тим, що воно засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через її щирий осуд, визнання вини і готовність підлягати кримінальній відповідальності. Водночас, обвинувачений намагалася довести суду, що він не проникав до приміщення телекомунікаційного колодязю. Також, під час судового розгляду не було встановлено, що ОСОБА_5 своїми діями активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.
Слідчим не зазначено таку обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 , як рецидив, хоча останній був засуджений за інші (не корисливі) кримінальні правопорушення, судимість за які на цей час не знята та не погашена у встановленому законом порядку. Водночас, враховувати таку обставину суд не має права, так як це фактично погіршує становище обвинуваченого.
Отже, судом обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_5 , не встановлено.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким злочином, суспільну небезпечність та характер скоєного кримінального правопорушення (без застосування насильства; вчинив незакінчений замах; причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця), особу обвинуваченого: раніше неодноразово судимий, не одружений, має постійне місце мешкання та реєстрації, офіційно не працює, його вік та здоров`я (не перебуває на обліку у лікаря нарколога, так як наказом МОЗ України від 13.05.2019 року №1063 облік скасовано, продовжує отримувати амбулаторну наркодопомогу), позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні матір-пенсіонерку.

Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Враховуючи особистість ОСОБА_5 , конкретні обставини кримінального провадження (фактично відсутність негативних наслідків від дій обвинуваченого), відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин покарання, суд дійшов до висновку, що останньому, з урахуванням ст.68 КК України, необхідно призначити покарання у виді позбавленні волі та, враховуючи вимоги ст.75 КК України, звільнити його від покарання з випробуванням.
При цьому, суд врахував думку органу пробації, викладену у своїй досудовій доповіді, згідно якої виправлення ОСОБА_5 без позбавлення волі та обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб.
Водночас, на переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання, з урахуванням вимог ст.75 КК України, буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Обвинувачений у період з 05.01.2020 року по 06.01.2020 року перебував під вартою, тому цей строк необхідно йому зарахувати у строк покарання, виходячи з приписів ч.5 ст.72 КК України у разі, якщо він буде його відбувати.

Постановою слідчого СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 06.01.2020 року зріз фрагменту кабеля, змив на марлевий тампон були визнані речовими доказами.
Відповідно до п.4 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому: майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, у разі необхідності передається заінтересованим особам на їх прохання.
Враховуючи, що вилучені під час огляду місця події зріз фрагменту кабелю та змив не мають ніякої цінності та не можуть бути використані, вони підлягають знищенню. Вилучений з місця події кабель, довжиною 70 метрів, що знаходиться у представника потерпілого, необхідно залишити останньому.

У кримінальному провадженні цивільний позов та процесуальні витрати відсутні, запобіжний захід на цей час відносно ОСОБА_5 не застосований.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, на підставі яких призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.
Згідно вимог ст.76 КК України, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

У разі відбування покарання зарахувати у строк покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення з 05.01.2020 року по 06.01.2020 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази:
- зріз фрагменту кабеля, змив на марлевий тампон, вилучені під час огляду місця події 05.01.2020 року, що зберігаються у камері схову речових доказів Відділу поліції №4 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області знищити;
- фрагмент кабелю, довжиною 70 метрів, що знаходиться на відповідальному зберіганні у представника потерпілого залишити останньому.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1