Справа № 375/1182/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2021 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000377 від 05.10.2019 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Рокитне, Київської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, одруженого, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого водієм в ТОВ «Татьяна», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
У С Т А Н О В И В:
04.10.2019 року приблизно о 23 годині ОСОБА_3 , спільно з друзями відпочивав в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .
Приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_3 вийшов з приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_3 » покурити та в цей час зустрів на сходах ОСОБА_6 , з яким у нього раптово виник словесний конфлікт, під час якого в ОСОБА_3 виник умисел на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.
В подальшому ОСОБА_3 діючи умисно, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_6 , передбачаючи наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, кулаком лівої руки наніс один удар в область обличчя ОСОБА_6 від якого останній впав на асфальтне покриття тротуару.
Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_3 відразу наніс один удар коліном правої ноги в обличчя ОСОБА_6 , завдавши таким чином останньому тілесних ушкоджень.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 395/д від 26.11.2019 року ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження: садно на носі, забій носа, синець на повіках лівого ока, забій нижньої губи, струс головного мозку. За ступенем тяжкості вище описані тілесні ушкодження, заподіяні ОСОБА_6 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я більше 6 днів.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, визнав повністю. Пояснив, що 4.10.2019 року з друзями відпочивав в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Приблизно о 23 годині 30 хвилин вийшов з приміщення покурити та зустрів на сходах ОСОБА_6 , якого раніше не знав, з яким у нього раптово виник словесний конфлікт. В ході конфлікту він вдарив потерпілого кулаком в обличчя, від чого останній упав. Коли потерпілий піднімався, то він наніс йому удар коліном в обличчя. Зазначив, що розумів що можуть настати такі насдлідки, однак не хотів що б так вийшло. Повідомив, що в той день вживав коньяк та перебував у стані алкогольного сп`яніння. Зазначив, що відшкодував потерпілому шкоду, просив у нього вибачення, щиро каяється у вчиненому, зробив для себе належні вимсновки, більше такого не повториться.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 2 ст. 125 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України згідно із якою особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» ( рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального проступку, конкретні обставини справи, дані про особу ОСОБА_3 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно працює, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характенизується посередньо.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Що стосується обставини, що обтяжує покарання, то ОСОБА_3 суду показав, що в той день вживав коньяк та перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Разом із тим, в обвинувальному акті такі обставини не вказані, а суд позбавлений можливості самостійно погіршувати становище обвинуваченого.
Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини.
Вирішуючи питання про призначення менш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, суд зазначає, що наряду з іншими видами покарань, вказаною нормою закону передбачено штраф. Призначаючи покарання у виді штрафу і визначаючи його розмір, суди мають враховувати майновий стан обвинуваченого. Майновий стан винного є поняттям оціночним. Для оцінки майнового стану винного слід, зокрема, враховувати розмір заробітної плати, пенсії чи стипендії такої особи; грошових доходів та інше.
Оскільки, обвинувачений працює, має джерело доходів, запевнив, що в змозі сплатити штраф, у разі його призначення судом, а тому, в даному конкретному випадку, до нього, на думку суду, може бути застосований такий вид покарання як штраф.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових правопорушень, за ч. 2 ст. 125 КК України є покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На думку суду, призначене покарання у виді штрафу в розмірах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових правопорушень, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого правопорушення і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає, з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Цивільний позов у справі не заявлений.
Процесуальні витрати відсутні.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень (одна тисяча сімсот) гривень.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не застосовувати.
Речові докази у справі відсутні.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1