ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1414/21 Справа № 175/795/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000028 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Бородаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та піддано кримінальному покаранню у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років.
Строк покарання вирішено обчислювати з моменту затримання відповідно до протоколу згідно ст. 208 КПК України, а саме від 12 січня 2021 року.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, - залишено без змін.
Вирішено долю речових доказів у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, що виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть ОСОБА_10 .
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, ОСОБА_7 11.01.2021, приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився за своїм місцем мешкання, а саме у приміщенні буд. АДРЕСА_2 , де вживав спиртні напої разом із своїм знайомим ОСОБА_10 .
Під час сумісного вживання алкоголю внаслідок агресивної поведінки ОСОБА_10 , між ним та обвинуваченим ОСОБА_7 виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , наніс останньому один удар долонею правої руки в обличчя, від якого останній упав на підлогу у гостинній кімнаті.
Після чого ОСОБА_7 , продовжуючи вчиняти злочин, наніс ОСОБА_10 , який знаходився на підлозі гостинної, правою рукою та правою ногою, без взуття, не менше 9 ударів у ділянку голови, не менше одного удару у ділянку шиї, не менше 3-х ударів у ділянку тулубу, не менше 15 ударів у ділянку верхніх кінцівок, не менше 8 ударів у ділянку правої нижньої кінцівки.
В результаті завданих ОСОБА_7 ударів, ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла, яка супроводжувалася внутрішньочерепною травмою, тупою травмою грудної клітини та черева (переломами ребер, пошкодження органів та тканин). Зазначені тілесні ушкодження відносяться до категорії Тяжких тілесних ушкоджень (відповідно до Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», п.п. 2.1. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень) та знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті.
Смерть ОСОБА_10 настала у лікарні 13.01.2021 року від сумісної тупої травми тіла, яка супроводжувалася внутрішньочерепною травмою, тупою травмою грудної клітини та черева (переломами ребер, пошкодження органів та тканин), і ускладнилася розвитком шоку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити призначене покарання.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що він розкаївся у вчиненому, вину визнав повністю, не хотів настання смерті потерпілого, відразу викликав швидку допомогу та поліцію.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Потерпіла заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи апеляційний суд дійшов наступного висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діяння за ч. 2 ст. 121 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються, інші учасники апеляційних скарг не подавали, тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушення.
Згідно з положеннями частини 3 цієї норми, підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст. 69 КК України.
Згідно з приписами ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинене кримінальне правопорушення, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд врахував тяжкість скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого та всі обставини, що впливають на покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , у відповідності до ст. 67 КК України, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення, а також даних про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, має на утриманні неповнолітню дитину, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі без застосування положень ст. 69 КК України у межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України.
Суд першої інстанції детально проаналізував сукупність зазначених обставин, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин провадження, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, дійшов, на думку суду апеляційної інстанції, правильного висновку про призначення ОСОБА_7 покарання виключно у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого.
З урахуванням вищезазначеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення ОСОБА_7 не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання до обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні.
Апеляційним переглядом встановлено, що доводи, на які посилається обвинувачений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі, а саме, що він розкаївся у вчиненому, вину визнав повністю, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, а тому повторному врахуванню не підлягають.
З огляду на викладене, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення йому більш м`якого покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі обвинувачений.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи доводи останнього необґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 121 КК України, - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк, з моменту отримання копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4