Справа № 201/3824/21
Провадження № 1-кс/201/1228/2021
УХВАЛА
Іменем України

19 квітня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю дізнавача СД ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши клопотання дізнавача СД ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_5 , про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000214 від 16.04.2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач СД ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернулася із вищевказаним клопотанням, в обґрунтування якого послалася на наступне.

До відділення поліції №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення зі служби "102", про те, що 15.04.2021 о 12:35 год. за адресою: м. Дніпро, пр. Праці, 16, під час обстеження авто марки "CHEVROLET LACETTI" д.н.з. НОМЕР_1 , котрий зареєстрований на гр. ОСОБА_4 , було виявлено ознаки підробки номерів агрегату, номеру кузову.

15.04.2021 року під час огляду було вилучено транспортний засіб - автомобіль марки "CHEVROLET LACETTI", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 р.в., чорного кольору, номер кузова « НОМЕР_2 », що піддавався змінам (підроблений) шляхом видалення механічним способом з послідовним вварюванням аналогічної групи деталей з літеро-цифровим позначенням не в умовах заводу - виробника; ключ від автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу "CHEVROLET LACETTI", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 р.в., серія НОМЕР_3 .

16.04.2021 року відомості за даним фактом зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000214 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України.

У зв`язку з необхідністю з`ясувати обставини, що мають значення для кримінального провадження та необхідністю проведення судової трасологічної експертизи для встановлення чи підлягав змінам номер кузова та чи можливо встановити первинний номер, а також проведення судово-технічної експертизи документів для встановлення відповідності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу офіційному бланку, дізнавач просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно з метою запобіганню можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тимчасово вилученого майна та збереження речових доказів.

В судовому засіданні дізнавач СД ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 підтримала клопотання та просила його задовольнити, дала пояснення, які відповідають обставинам, викладеним у клопотанні.

Особа, у якій був вилучений автомобіль, його власник ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив про законність набуття права власності на автомобіль та відсутність доказів неправомірного заволодіння. Просив у задоволенні клопотання відмовити.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до таких висновків.

З матеріалів клопотання установлено, що до відділення поліції №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення зі служби "102", про те, що 15.04.2021 о 12:35 год. за адресою: м. Дніпро, пр. Праці, 16, під час обстеження авто марки "CHEVROLET LACETTI" д.н.з. НОМЕР_1 , котрий зареєстрований на гр. ОСОБА_4 , було виявлено ознаки підробки номерів агрегату, номеру кузову.

Відповідно до висновку № 04/1242/6Д, зроблений фахівцем НДЕКЦ МВС від 15.04.2021 року, бланк наданого свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу. Номер двигуна «F14D3065226K», представленого на дослідження автомобіля є первинним та змінам не піддавався. Номер кузову наданого на дослідження автомобіля "CHEVROLET LACETTI", реєстраційний номер НОМЕР_1 піддавався змінам (підроблений) шляхом видалення механічним способом з послідовним вварюванням аналогічної групи деталей з літеро-цифровим позначенням « НОМЕР_5 » не в умовах заводу виробника.

15.04.2021 року під час огляду було вилучено транспортний засіб - автомобіль марки "CHEVROLET LACETTI", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 р.в., чорного кольору, номер кузова « НОМЕР_2 », що піддавався змінам (підроблений) шляхом видалення механічним способом з послідовним вварюванням аналогічної групи деталей з літеро-цифровим позначенням не в умовах заводу - виробника; ключ від автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу "CHEVROLET LACETTI", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 р.в., серія НОМЕР_3 .

16.04.2021 року відомості за даним фактом зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000214 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України.

Постановою дізнавача від 16.04.2021 року автомобіль марки "CHEVROLET LACETTI", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 р.в., чорного кольору, номер кузова « НОМЕР_2 », ключ від автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 визнано речовими доказами.

Як вбачається із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно п.п 2, 3 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Дізнавачем в судовому засіданні доведено існування таких обставин, а клопотання дізнавача в цій частині щодо накладання арешту на автомобіль, ключі від нього і свідоцтво про реєстрацію відповідає вищезазначеним нормам закону.

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи: (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є притаманний всім статтям Конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2, 3 ч. 3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, про який ідеться в клопотанні, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.

Як вбачається з матеріалів клопотання, досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000214 від 16.04.2021 року, здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Згідно диспозиції ст. 290 КК України, об`єктом злочину є знищення, підробка або заміна ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова.

Відповідно до висновку № 04/1242/6Д, зроблений фахівцем НДЕКЦ МВС від 15.04.2021 року, бланк наданого свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу. Номер двигуна «F14D3065226K», представленого на дослідження автомобіля є первинним та змінам не піддавався. Номер кузову наданого на дослідження автомобіля "CHEVROLET LACETTI", реєстраційний номер НОМЕР_1 піддавався змінам (підроблений) шляхом видалення механічним способом з послідовним вварюванням аналогічної групи деталей з літеро-цифровим позначенням « НОМЕР_5 » не в умовах заводу виробника.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про те, що автомобіль, ключі від нього і свідоцтво про реєстрацію є знаряддям кримінального правопорушення, тобто вказане майно має відношення до даного кримінального провадження, а його дослідження є необхідним для повного, швидкого, якісного проведення досудового розслідування, внаслідок чого необхідно накласти арешт на зазначене вище майно.

Отже згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких дізнавачем вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Таким чином, у клопотанні дізнавача належним чином розкрито, яке відношення зазначене майно має саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речового доказу, є визначеним відповідно до вимог ст.98 КПК України, оскільки постановою дізнавача від 16.04.2021 року вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт майна.

Дізнавач довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.

Завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням, може бути виконане.

Незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, що перешкоджатимуть збереженню речових доказів.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що даний автомобіль та невід`ємні його частини - свідоцтво про реєстрацію і ключі від нього можуть бути використані як речовий доказ у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 4 статті 173 КПК, у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Згідно із ст. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З урахуванням презумпції невинуватості, навіть наявність у особи процесуального статусу підозрюваного не означає обов`язкового і однозначного постановлення щодо неї обвинувального вироку. Відтак, навіть можливе застосування в майбутньому конфіскації автомобіля як виду покарання не пропорційне обмеженню права користування підозрюваним цим майном на стадії досудового розслідування.

На переконання слідчого судді, будь-які умисні зміни технічного стану автомобіля включаються в поняття «розпорядження» - правомірності власника.

Зважаючи на встановлену наявність у автомобіля ознак речового доказу, завдання кримінального провадження і мета арешту не вимагають його недоторканості і збереження безпосередньо в тому стані, в якому він був виявлений під час вчинення кримінального правопорушення. Тобто звичайне зношення майна в природніх умовах не зашкодить його використанню з визначеною метою.

При прийнятті рішення слідчий суддя враховує і те, що реєстрація транспортного засобу за ОСОБА_4 відбулась 19.09.2018 року. З цієї дати ОСОБА_4 вільно користувався автомобілем. Також слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_4 має тяжку хворобу, є особою з третьою групою інвалідності, одружений, на утриманні має малолітню дитину 2017 р.н., за допомогою вказаного автомобіля ОСОБА_4 матеріально забезпечує свою родину.

Тому слідчий суддя приходить до висновку про необхідність накладання арешту вказаного автомобіля, свідоцтва про реєстрацію і ключів шляхом позбавлення права на їх відчуження з передачею їх на відповідальне зберігання ОСОБА_4 .

Слідчий суддя визнає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання неправомірного вибуття майна з власності та забезпечення кримінального провадження, та слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Беручи до уваги викладені обставини у сукупності, слідчий суддя приходить до переконання, що подане клопотання підлягає частковому задоволенню, оскільки експертиза в рамках даного кримінального провадження проведена, факт пошкодження первинного ідентифікаційного номеру кузова встановлений.

Більше того, з огляду на ту обставину, що експертиза в рамках даного кримінального провадження на теперішній час проведена й вся можлива слідча інформація зафіксована, слідчому судді не зрозуміло, які додаткові відомості може містити на собі вилучений транспортний засіб. Зокрема, будь-якого обґрунтування в цій частині подане клопотання не містить. Теж саме стосується і бланка свідоцтва про реєстрацію ТЗ, яке відповідно до експертного дослідження, відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу.

На думку слідчого судді вилучення майна, яке зазначене в клопотанні слідчого, не реалізує мету кримінального процесуального інституту арешту майна.

Керуючись ст.ст. 110, 168-169, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання дізнавача СД ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_5 задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом позбавлення права на відчуження до скасування у встановленому КПК України порядку на наступне майно:

-автомобіль марки «CHEVROLET LACETTI» д.н.з. НОМЕР_6 ;

-свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_3 ;

-ключ від вказаного транспортного засобу.

У задоволенні клопотання у іншій частині відмовити.

Зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, прокурора у кримінальному провадженні або іншу уповноважену особу негайно повернути автомобіль марки «CHEVROLET LACETTI» д.н.з. НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_3 , ключ від вказаного транспортного засобу на відповідальне зберігання ОСОБА_4 .

У відповідності до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особами, що були відсутні при її проголошенні, в той же строк з моменту отримання її копії.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Арешт майна, відповідно до положень ст. 174 КПК України, може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Повний текст ухвали оголошений 21.04.2021 року о 08-45 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1