ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/962/21 Справа № 175/3164/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000030, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні шістьох малолітніх дітей, офіційно непрацюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 27.11.2018 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 249, ст.ст. 75, 76 КК України до 3 років обмеження волі з іспитовим строк 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 249 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 249 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 71, ч.3 ст.78 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання у виді обмеження волі строком 3 (три) роки за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року і остаточно, за сукупністю вироків, призначено покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 7 (сім) місяців.
Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних судових витрат.
Вказаним вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 21 травня 2019 року близько 23.00 години, маючи умисел, спрямований на незаконне зайняття рибним добувним промислом без належного дозволу за допомогою забороненого знаряддя лову в період весняно-літньої заборони лову риби, в порушення ст.3.15 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15 лютого 1999 року прибув на берег річки Самара Дніпровського водосховища поблизу м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, де вбрід зайшов у воду та вздовж берега встановив заборонені знаряддя лову - чотири жилкові риболовні сітки, після чого повернувся на берег і пішов додому.
22 травня 2019 року близько 04.00 години ОСОБА_5 , діючи умисно, незаконно займаючись рибним добувним промислом, знову зайшов вбрід у воду до місця встановлених заборонених знарядь лову і зняв незаконні встановлені раніше ним сітки, за допомогою яких незаконно виловив живі водні ресурси, а саме рибу: 4 судаки, 2 сазани та 180 карасів, чим завдав, відповідно додатку № 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2011 року № 1209, істотну шкоду державі на загальну суму 5712 грн.

В апеляції:
- обвинувачений, не заперечуючи доведеність своєї вини, правову кваліфікацію його дій, та не оскаржуючи фактичних обставин злочинів, просить на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити його від відбування покарання.
В обґрунтовування своїх вимог посилається на те, що повністю визнав свою вину, щиро кається, активно сприяв розкриттю злочину, характеризується як людина, яка не є суспільно-небезпечною, має постійне місце проживання та реєстрації, проживає з дружиною та має на утриманні 6 малолітніх дітей, працевлаштований без укладення договору.
Звертає увагу на те, що дружина не працевлаштована, має тимчасові заробітки і не зможе матеріально утримувати шістьох малолітніх дітей.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду стосовно фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, доведеності вини ОСОБА_5 та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 249 КК України, в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необхідності пом`якшення призначеного йому покарання, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно вироку, при обранні міри і розміру покарання суд першої інстанції, вирішуючи питання призначення покарання, в повній мірі врахував, що злочин вчинений ОСОБА_5 , передбачений ч. 2 ст. 249 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Також, судом було враховано дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, повторно вчинив той же злочин в період іспитового строку, негативно характеризується за місцем проживання, має сім`ю і шістьох малолітніх дітей на утриманні, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Обставиною, яка пом`якшує вину обвинуваченого ОСОБА_5 , судом визнано наявність малолітніх дітей.
Обставина, що обтяжує покарання судом не визнано.
Вказані обставини судом першої інстанції враховані в їх сукупності і призначене покарання визначено у виді позбавлення волі в межах наближеного до мінімального строку інкримінованої санкції статті, що на переконання колегії суддів, при зазначеному є в повній мірі справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому не є занадто м`яким чи суворим.
Також враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив повторно аналогічний злочин в період іспитового строку, підстав для застосування до обвинуваченого положень статті 75 КК України, колегія суддів не вбачає.
З оглядом на вищенаведене, відсутні підстави для пом`якшення покарання обвинуваченому, з тих мотивів, які наведені в його апеляційній скарзі, оскільки вказані обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, яке на переконання колегії суддів є законним, обґрунтованим, з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, вирок суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000030, щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4