ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/1671/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/62/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Свидова Чортківського району Тернопільської області, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , -

визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Згідно вироку, 07 серпня 2020 року приблизно о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у господарстві, що розташоване по АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту з ОСОБА_8 , розуміючи та усвідомлюючи протиправний характер і значення свої дій, умисно стиснула руки ОСОБА_8 в ділянці плечей і передпліччя, викрутивши їй кисть правої руки, штовхнула руками в плечі, після чого нанесла один удар кулаком правої руки в ділянку живота. Надалі ОСОБА_7 умисно кинула порожнім відром в праву ногу ОСОБА_8 .. В результаті вказаних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_8 було спричинено легкі тілесні ушкодження у вигляді синців лівого плеча та синця правої гомілки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції та сторона обвинувачення спеціально приховали від неї дані та інформацію, яка стосується особи обвинуваченої ОСОБА_7 , зокрема: місце реєстрації та фактичного місця проживання ОСОБА_7 та документи які містять інформацію щодо психічного стану обвинуваченої. Стверджує про неадекватність поведінки обвинуваченої, яка на думку потерпілої підтверджується тим, що під час судового розгляду обвинувачена повністю визнала свою вину, а після виходу суду в нарадчу кімнату почала на потерпілу кричати і стверджувала, що не била її. Тому вважає, що на стадії досудового розслідування прокурор, а на стадії судового розгляду - суд, повинні були забезпечити захисника для ОСОБА_7 . Також, звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції проігнорував питання того, чи є підстави для застосування до обвинуваченої, яка вчинила кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, примусового заходу медичного характеру, а також не вирішив питання, чи слід застосувати до обвинуваченої ОСОБА_7 примусове лікування.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурор просить залишити вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 - без задоволення. Наголошує, що судовий розгляд було проведено в порядку ч.3 ст.343 КПК України за згодою всіх учасників кримінального провадження, в тому числі потерпілої та її представника, яким усі докази були попередньо відкриті при виконанні вимог ст.290 КПК України. Також, всі докази були здобуті в процесі досудового слідства у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального закону і вони є належними і допустимими. Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути провадження за цим обвинуваченням і дати правильну юридичну оцінку діям обвинуваченої немає, тому апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_8 на вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року є безпідставною.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,

доводи потерпілої та її представника, які підтримали свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав і просили вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції;

пояснення обвинуваченої, яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги і просила залишити оскаржений вирок без змін і готова понести призначене їй покарання, а також вказала, що в суді потерпіла спровокувала її на словесний конфлікт;

міркування прокурора, який вважає апеляційну скаргу безпідставною;

перевіривши матеріали провадження і наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з`ясувала наступне.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги слідує, що потерпіла не оспорює наведені у вироку фактичні обставини, які визнані судом доведеними, і правильність кваліфікації дій обвинуваченої, а тому ці обставини не підлягають перевірці в ході апеляційного розгляду.

Крім того, положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів цього провадження в суді першої інстанції під час обговорення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження за скороченою процедурою в порядку ч.3 ст.349 КПК України головуючий суддя детально з`ясував чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив обвинуваченій, потерпілій та її представнику наслідки такого порядку розгляду кримінального провадження і що в такому разі вони будуть позбавлені можливості оскаржувати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Після цього ні потерпіла, ні її представник не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, погодившись зі всіма обставинами, які викладені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 . При цьому, ні потерпіла, ні її представник не заперечували встановлених під час досудового розслідування відомостей про особу обвинуваченої, які наведені в обвинувальному акті.

Наведені в апеляційній скарзі потерпілої доводи про те, що суд першої інстанції та сторона обвинувачення приховали від неї відомості про особу обвинуваченої є надуманими, оскільки в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 (а.к.п. 1,2) вказано її місце народження і реєстрації проживання. Саме такі відомості про обвинувачену вказано в оскарженому вироку.

Також, з доданого до обвинувального акту реєстру матеріалів досудового розслідування слідує, що під час досудового розслідування не було встановлено обставин, які би давали підстави для призначення судово-психіатричної експертизи відносно обвинуваченої.

Крім того, з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 09 жовтня 2020 року потерплій та її представнику були вручені копії всіх матеріалів цього кримінального провадження, що вказує на те що їм були відомі всі установлені в ході досудового розслідування відомості про обвинувачену, в тому числі і те, що в цьому кримінальному провадженні судово-психіатрична експертиза не проводилась.

Однак, до закінчення досудового розслідування та в ході судового розгляду потерпіла та її представник не заявляли клопотань про необхідність з`ясування нових відомостей про особу обвинуваченої, а погодились на проведення судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Наведене повністю спростовує доводи потерпілої та її представника, що орган досудового розслідування і суд приховували від неї відомості про обвинувачену.

Вказані в апеляційній скарзі потерпілої припущення про неадекватність поведінки обвинуваченої не заслуговують на увагу, оскільки потерпіла пов`язує їх зі словесним конфліктом, який виник між ними після судового засідання, тобто з обставинами, які не стосуються цього кримінального провадження.

Крім того, з матеріалів цього кримінального провадження і технічного запису судового засідання в суді першої інстанції, а також пояснень обвинуваченої в ході апеляційного розгляду слідує, що її позиція є послідовною, вона визнає свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні, готова понести призначене їй покарання, про необхідність призначення їй захисника не заявляла і обставин, передбачених ст.52 КПК України, в даному випадку встановлено не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції мав вирішувати питання про застосування до обвинуваченої примусових заходів медичного характеру не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом лише до осіб які: вчинили суспільно небезпечні діяння у стані неосудності; вчинили кримінальні правопорушення у стані обмеженої осудності; вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

В цьому кримінальному провадженні досудовим розслідуванням не було встановлено наявність у обвинуваченої ОСОБА_7 будь-яких психічних розладів і даний факт потерпілою та її представником в суді першої інстанції не оспорювався.

В апеляційній скарзі також не наведено і в ході апеляційного розгляду не виявлено обставин, які би вказували на наявність у обвинуваченої таких розладів, а встановлено, що висловлені потерпілою сумніви ґрунтуються виключно на триваючих між ними неприязних стосунках.

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції провів судових розгляд у повній відповідності в вимогами кримінального процесуального закону, зокрема під час обговорення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження за скороченою процедурою в порядку ч.3 ст.349 КПК України детально з`ясував чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції.

Будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування вироку, в ході апеляційного розгляду не виявлено.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, як про це порушується питання в апеляційній скарзі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404-419, 426 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

Головуючий

Судді