ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 463/95/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/163/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 12 січня 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що із змісту заяви про вчинення кримінального правопорушення від 29.12.2020 року вбачається, що скаржник не погоджується із процесуальними діями слідчого судді Городоцького районного суду Львівської області ОСОБА_7 під час розгляду справи № 441/36/19 (провадження № 1-кс/441/340/20), яка на думку скаржника перебуває у змові із суддями Львівського апеляційного суду і перешкоджає адвокату ОСОБА_6 у виконанні умов договору про надання правової допомоги у кримінальному провадженні. Однак, незгода з такими процесуальними діями (рішеннями) може бути підставою для оскарження таких дій в порядку визначеному процесуальним законом, але не може слугувати безумовною підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 12 січня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити в повному обсязі його скаргу. Свої вимоги мотивує тим, що ухвала слідчого судді винесена з істотним порушенням вимог КПК України, оскільки зазначені у його заяві про вчинення злочину відомості на думку апелянта можуть вважатися фактичними даними, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 397 КК України, оскільки несуть в собі відомості, які підтверджують ознаки злочину, а також мотив, прямий умисел та зацікавленість суддів. Крім цього твердження в апеляційній скарзі описані окремі обставини інших кримінальних проваджень, в яких апелянт бере участь як адвокат, а також події які відбувалися з ним 30 жовтня 2020 року при поданні заяви до управління ДБР і участі в засіданні Дисциплінарної палати КДКА Львівської області. Стверджує, що на підставі ухвали Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року відносно нього безпідставно порушено дисциплінарну справу. Вважає ухвалу слідчого судді від 12 січня 2021 року незаконною, так як на його думку, слідчий суддя ОСОБА_7 за змовою із суддями Львівського апеляційного суду умисно створили непереборні перешкоди для здійснення ним повноважень адвоката.

Учасники апеляційного розгляду, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилися і не подали в установному порядку повідомлень про причини їх неприбуття, а тому згідно вимог ч.4 ст.405 КПК України апеляційний розгляд проведено у відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів з`ясувала наступне.

Як слідує з матеріалів провадження, ОСОБА_6 в порядку ст.303 КПК України звернувся зі скаргою до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова, покликаючись на те, що 29 грудня 2020 року ним було подано до Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, заяву про вчинення, відносно нього, кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 397 КПК України, однак в порушення вимог ст.214 КПК України відомості до ЄРДР не були внесені.

У поданій до слідчого судді скарзі ОСОБА_6 просив зобов`язати уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, внести повідомлені ним відомості до ЄРДР за ч.2 ст. 397 КК України.

Вказаною статтею передбачено кримінальну відповідальність за вчинення в будь-якій формі перешкод до здійснення правомірної діяльності захисника чи представника особи по наданню правової допомоги або порушення встановлених законом гарантій їх діяльності та професійної таємниці.

За змістом заяви до ТУ ДБР м. Львів від 29 грудня 2020 року і скарги до слідчого судді від 11 січня 2021 року, поданих ОСОБА_6 , вчинення кримінального правопорушення на його думку полягає в тому, що слідчий суддя Городоцького районного суду ОСОБА_7 перебуває у змові із суддями Львівського апеляційного суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перешкодила йому у виконанні умов договору про надання правової допомоги у кримінальному провадженні за №0000008 від 04.01.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, що виразилось у не допуску його до участі у розгляді скарги в якості представника потерпілої у зв`язку з припиненням адвокатської діяльності, про що зазначено нею в ухвалі слідчого судді від 17.12.2020.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_6 , слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова виходив з того, що зі змісту заяви про вчинення кримінального правопорушення від 29.12.2020 року вбачається, що скаржник не погоджується із процесуальним рішенням слідчого судді Городоцького районного суду Львівської області ОСОБА_7 під час розгляду справи № 441/36/19 (провадження № 1-кс/441/340/20). Незгода з такими процесуальними діями (рішеннями) може бути підставою для оскарження таких дій в порядку визначеному процесуальним законом, однак не може слугувати безумовною підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що такий висновок слідчого судді є правильним, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що твердження апелянта про змову вказаних суддів з метою перешкоджання його професійній діяльності є припущеннями, які не підтверджені об`єктивними відомостями про конкретні факти незаконної протидії у виконанні ОСОБА_6 обов`язків адвоката, а доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта із висновками слідчого судді, які викладені в судовому рішенні, а тому твердження ОСОБА_6 в даному випадку не є підставою для внесення відомостей до ЄРДР.

На думку колегії суддів такий висновок відповідає вимогам ч.1 ст.214 КПК України, за змістом якої слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Згідно ч.5 ст.214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Отже, наведена норма закону вказує на необхідність встановлення та внесення до ЄРДР не будь яких відомостей, а лише відомостей про ті обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 , оскільки аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Наведене узгоджується зі змістом ч.1 ст.2 КК України, згідно якої підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Таким чином, внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не із заяв чи повідомлень про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення саме кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що подана ОСОБА_6 до Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Львова заява не містить конкретних відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.397 КК України, а полягає у незгоді з процесуальним рішенням слідчого судді.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з викладеними в оскарженій ухвалі висновками, що у заяві скаржника від 29 грудня 2020 року до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові, не міститься жодної інформації, яка би вказувала на наявність обставин, що можуть свідчити про вчинення суддями кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 397 КК України чи будь-якого іншого злочину.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які би ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у цій справі слідчим суддею рішення, не вбачається.

Твердження апелянта про істотні порушення вимог процесуального закону та неповноту судового розгляду при винесенні оскарженої ухвали, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ним не наведено належних, послідовних та аргументованих доводів на обґрунтування таких своїх тверджень.

Вказані в апеляційній скарзі окремі обставини інших кримінальних проваджень, події щодо подання апелянтом заяви до управління ДБР і розгляду дисциплінарної справи відносно нього є неналежними і не спростовують правильності висновків, викладених в ухвалі слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 12 січня 2021 року.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що вказана ухвала слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою адвоката ОСОБА_6 від 29 грудня 2020 року, є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 12 січня 2021 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.397 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою адвоката ОСОБА_6 від 29 грудня 2020 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді