ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/168/21 Справа № 209/1302/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0001425 за апеляційними скаргами прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 07.07.2017 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 850 грн (штраф сплачений 25.01.2019 року),
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що судом першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , недостатньо враховані ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, а також характер суспільної небезпеки правопорушення.
Вказує на те, що кримінальним правопорушенням завдано тяжку шкоду здоров`ю потерпілого.
Зазначає, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, жодних дій для відшкодування заподіяної потерпілому моральної шкоди не вчинив, допомоги потерпілому на реабілітацію та подальше лікування не надав.
Крім того, судом недостатньо враховано наявність обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого - рецидив злочину.
Також, судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому покарання, мало бути враховано відомості щодо його судимостей та негативну характеристику з місця проживання.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що судом не повно з`ясовано фактичні обставини справи, не надано належної оцінки наявним в матеріалах провадження недопустимим доказам та обставинам.
Вказує на те, що:- на час внесення події до ЄРДР ОСОБА_9 заява була не написана; - не встановлено чи є ОСОБА_10 власником домоволодіння, де проводився огляд, та чи за добровільною згодою він був проведений; - у витягу з ЄРДР зазначена дата 14.10.2018 року з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.121 КК України, а тому повідомлення про підозру ОСОБА_8 та інші слідчі дії були здійснені органом досудового розслідування на зібрання доказів з порушенням вимог КПК України, без внесення відомостей про вказане кримінальне правопорушення до ЄРДР; - в матеріалах провадження наявний акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 1106 - 46.2/2 9046 від 16.10.2018 року, однак КПК України не передбачено обстеження особи; - у висновках СМЕ № 1203-Е від 15.03.2018 року, № 1211-Е від 15.11.2018 року, № 1204-Е від 15.11.2018 року, № 1205-Е від 15.11.2018 року, № 1254-Е від 29.11.2018 року в дослідницькій частині міститься посилання на недопустимий доказ, а саме, акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 1106 - 46.2/2 9046 від 16.10.2018 року; - висновки судово-медичних експертиз проведені недержавними спеціалізованими установами; - при відкритті доступу до матеріалів справи в порядку ст.290 КПК України, не було вказано про перезапис на DVD-диски відеозаписів проведення слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , також ці відеозаписи судом як оригінал документу не визнавалися; - 17.10.2018 року ОСОБА_8 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді адміністративного арешту строком на 15 діб та йому було призначено захисника ОСОБА_11 , з яким 02.11.2018 року проводився слідчий експеримент; - судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про допит судово-медичного експерта ОСОБА_12 щодо складеного нею висновку № 1203-Е від 15.03.2018 року.
Також захисником ОСОБА_7 подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому викладено такі ж вимоги як і в його апеляційній скарзі.
Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, 07.10.2018 року, близько 16.00 години, ОСОБА_8 знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , де між ним та раніше знайомим йому ОСОБА_9 виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_8 виник умисел на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 , знаходячись у вказаний час на території вказаного домоволодіння, діючи умисно, цілеспрямовано, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та розуміючи, при цьому, що шляхом завдання ударів руками та ногами по тілу людини, зокрема, у життєво важливі органи, можливо заподіяти їй тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, передбачаючи можливість таких наслідків та бажаючи їх настання, завдав ОСОБА_9 кулаками лівої та правої рук не менш двох ударів в область обличчя, від яких потерпілий впав на землю. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, нахилившись над лежачим на землі ОСОБА_9 , ОСОБА_8 завдав ОСОБА_9 не менше шести ударів кулаками в область тулуба, а саме черевної порожнини, після чого, підвівшись на ноги, ОСОБА_8 завдав ОСОБА_9 ще не менше 3 ударів ногами в область тулуба, а саме черевної порожнини.
Переконавшись, що його злочинний умисел реалізовано у повному обсязі, ОСОБА_8 залишив місце вчинення злочину.
В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1254-Е від 29.11.2018 року, заподіяно наступні тілесні ушкодження: синець навколо правого ока - відноситься до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки; тупа травма живота з розривом селезінки та підшлункової залози, які ускладнились внутрішньочеревною кровотечею та перитонітом - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги захисника, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, а саме:

- показами самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який не заперечував того факту, що він наносив удари потерпілому ОСОБА_9 , а саме два удари по голові;

- показами потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні розповів про обставини події, які відбувались 07.10.2018 року, та щодо механізму нанесення ОСОБА_8 йому тілесних ушкоджень, а саме, що ОСОБА_8 підійшов до нього та наніс йому удар кулаком лівої руки під око, а кулаком правої руки в скроневу область, від ударів він упав на бік на плече та коліно. Потім ОСОБА_8 наніс декілька ударів по тулубу ногами в область живота, а саме 3 удари ногою в область черевної порожнини. Від ударів в живіт він втратив свідомість. Прийшов до тями від того, що ОСОБА_8 лив на нього холодну воду. Він піднявся та пішов додому, у нього дуже сильно болів живіт. Вдома він пив пігулки, щоб утамувати біль в животі. 09.10.2018 року він був у матері. На п`ятий день його мати викликала швидку допомогу, оскільки йому стало гірше;
- показами свідка ОСОБА_13 , яка є матір`ю потерпілого, та яка в судовому засіданні повідомила, що в жовтні 2018 року до неї прийшов син, який мешкає окремо, з двома синцями під очима, у нього була висока температура. Про побиття він їй нічого не сказав. Через три дні йому стало гірше, та вона викликала швидку допомогу. В лікарні йому терміново зробили операцію на селезінці та підшлунковій залозі. Потім їй син сказав, що його побили, він погано їв та увесь час казав, що у нього болить живіт.
Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.10.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_9 звернувся до Дніпровського ВП із заявою, в якій просив прийняти заходи до ОСОБА_8 , який 07.10.2018 року, перебуваючи за адресою мешкання його знайомого чоловіка ОСОБА_14 по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклої сварки на вулиці, почав його бити, а саме кулаком наніс удари по голові, внаслідок чого він впав на землю, де в подальшому почав його бити руками та ногами по голові та тулубу, чим самим спричинив йому фізичний біль (а.п.2 т.1);
- протоколом огляду місця події від 14.10.2018 року, відповідно до якого було оглянуто територію за місцем проживання ОСОБА_15 по АДРЕСА_2 , фототаблицею до протоколу (а.п. 4-8 т.1);
- довідкою КЗ "Дніпродзержинська міська лікарня швидкої допомоги" Дніпропетровської області від 16.10.2018 року, відповідно до якої вказаний діагноз потерпілого ОСОБА_9 (а.п.9 т.1);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.10.2018 року, де свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_9 як особу, яка 07.10.2018 року прийшла до нього в гості, де у нього виник конфлікт із чоловіком на ім`я ОСОБА_16 , та в ході конфлікту ОСОБА_16 наніс тілесні пошкодження, а саме удари кулаками більше 6-ти разів в область голови, тулуба та черевної порожнини (а.п.10-12 т.1);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.10.2018 року, де свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 07.10.2018 року прийшов до нього в гості, де у нього виник конфлікт із чоловіком на ім`я ОСОБА_17 , та який в ході конфлікту наніс тілесні пошкодження ОСОБА_18 , а саме удари кулаками більше 6-ти разів в область голови, тулуба та черевної порожнини, від яких ОСОБА_17 втратив свідомість (а.п.13-15 т.1);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.10.2018 року за участю свідка ОСОБА_10 , який в присутності понятих, судово-медичного експерта, статиста відтворив обставини подій, які мали місце 07.10.2018 року, а саме показав яким чином ОСОБА_8 наносив удари кулаками в область обличчя потерпілого ОСОБА_19 , після яких той впав на землю, та продовжив наносити удари кулаками по тулубу, а саме по животу та боках потерпілого, який вже знаходився в лежачому положенні (а.п.17-19 т.1);
- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 28.10.2018 року, відповідно до якого надано тимчасовий доступ до історії хвороби ОСОБА_9 на 38 аркушах. (а.п.25-41 т.1);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 02.11.2018 року, за участю ОСОБА_8 , який в присутності захисника, двох понятих відтворив події, які сталися 07.10.2018 року, розповів та показав яким чином він наніс ОСОБА_9 один удар долонею лівої руки в область правого ока, потім ще один удар долонею лівої руки в область обличчя, потім ще два удари кулаком лівої руки по тулубу в область спини в область ключиці. Після цих ударів ОСОБА_9 впав на бік та піджав ноги. Показав як він далі продовжив наносити удари, а саме 2 удари кулаком лівої руки у тулуб правого боку в область живота та ребер. Потім, коли ОСОБА_9 почав підніматися, то він наніс йому ногами ще 2-3 удари в ліву частину тулуба в ребра та живіт. Потім ОСОБА_9 втратив свідомість (а.п.47-51 т.1);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.11.2018 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка причинила йому тілесні ушкодження (а.п.53-55 т.1);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.11.2018 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 пояснив та показав яким чином ОСОБА_8 наносив йому удари кулаками по обличчю, а саме кулаком лівої руки в обличчя, від якого він впав на лівий бік та піджав ноги. Потім ОСОБА_8 став наносити йому удари - 1 удар кулаком в правий бік тулуба по ребрам, а потім ногами ще 2-3 удари в живіт, від яких він втратив свідомість (а.п.56-59 т.1);
- висновком експерта № 1203-Е від 15.03.2018 року, відповідно до якого виявлені пошкодження у ОСОБА_9 у вигляді тупої травми живота із розривом селезінки, підшлункової залози, які ускладнилися внутрішньочеревною кровотечею та перитонітом, синець навколо правого ока - виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів, характерологічні властивості яких не відобразились. Враховуючи характер пошкоджень, процеси їх загоєння, давність їх утворення за декілька діб до потрапляння в стаціонар, та не виключено, що може відповідати терміну вказано обстеженим - 07.10.2018 року. Пошкодження у ОСОБА_9 у вигляді тупої травми живота із розривами селезінки, підшлункової залози, які ускладнилися внутрішньочеревною кровотечею та перитонітом - відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя. Виявлений у нього синець навколо правого ока відноситься до легких тілесних пошкоджень, яке має незначні скороминущі наслідки (а.п.62 т.1);
- висновком експерта № 1211-Е від 15.11.2018 року, відповідно до якого виявлені пошкодження у ОСОБА_9 у вигляді тупої травми живота із розривом селезінки, підшлункової залози, які ускладнилися внутрішньочеревною кровотечею та перитонітом, синець навколо правого ока - виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів, характерологічні властивості яких не відобразились. За механізмом утворення, вищезазначені пошкодження, не суперечать механізму, указаному в протоколі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 (а.п.63-64 т.1);
- висновком експерта № 1204-Е від 15.11.2018 року, відповідно до якого виявлені пошкодження у ОСОБА_9 у вигляді тупої травми живота із розривом селезінки, підшлункової залози, які ускладнилися внутрішньочеревною кровотечею та перитонітом, синець навколо правого ока - виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів, характерологічні властивості яких не відобразились. За механізмом утворення, вищезазначені пошкодження, не суперечать механізму, указаному в протоколі слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 (а.п.65 т.1);
- висновком експерта № 1205-Е від 15.11.2018 року, відповідно до якого виявлені пошкодження у ОСОБА_9 у вигляді тупої травми живота із розривом селезінки, підшлункової залози, які ускладнилися внутрішньочеревною кровотечею та перитонітом, синець навколо правого ока - виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів, характерологічні властивості яких не відобразились. За механізмом утворення, вищезазначені пошкодження, не суперечать механізму, указаному в протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 (а.п.66-67 т.1);
- висновком експерта № 1254-Е від 29.11.2018 року, відповідно до якого виявлені пошкодження у ОСОБА_9 у вигляді тупої травми живота із розривом селезінки, підшлункової залози, які ускладнилися внутрішньочеревною кровотечею та перитонітом, синець навколо правого ока - виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів, характерологічні властивості яких не відобразились. Враховуючи характер пошкоджень, процеси їх загоєння, давність їх утворення за декілька діб до потрапляння в стаціонар, та не виключено, що може відповідати терміну вказано обстеженим - 07.10.2018 року. Пошкодження у ОСОБА_9 у вигляді тупої травми живота із розривами селезінки, підшлункової залози, які ускладнилися внутрішньочеревною кровотечею та перитонітом - відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя; синець навколо правого ока відноситься до легких тілесних пошкоджень, яке має незначні скороминущі наслідки (а.п.68-69 т.1).
Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 121 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
При цьому суд першої інстанції обгрунтовано віднісся критично до показів свідка ОСОБА_10 , наданих ним в судовому засіданні щодо нанесення ОСОБА_8 ударів ОСОБА_9 лише долонею руки, оскільки оглянутий в судовому засіданні слідчий експеримент за участю цього свідка спростовує надані ним покази в суді першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що покази обвинуваченого та свідка ОСОБА_10 , надані ними під час слідчого експерименту, потерпілого та свідка ОСОБА_13 узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, зокрема, слідчими експериментами від 16.10.2018 року за участю свідка ОСОБА_10 , від 02.11.2018 року за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , від 06.11.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до яких, останні показали як і куди саме обвинувачений наносив удари потерпілому, а також висновками експерта № 1203-Е від 15.03.2018 року, № 1254-Е від 29.11.2018 року щодо виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.
При цьому, механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченим ОСОБА_8 узгоджується з висновками експертів № 1211-Е від 15.11.2018 року, № 1204-Е від 15.11.2018 року, № 1205-Е від 15.11.2018 року, з яких вбачається, що виявлені тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_9 не суперечать механізму, на які вказували свідок ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 на слідчому експерименті.
На підставі викладеного, суд першої інстанції правильно встановив вину у формі умислу, що підтверджує наявність суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ознаками ч. 1 ст. 121 КК України.
Доводи захисника про те, що на час внесення події до ЄРДР ОСОБА_9 заява була не написана, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки спростовується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.10.2018 року, який був складений в той же день, а саме 14.10.2018 року о 07.10 годині (а.п.2 т.1), а відомості до ЄРДР було внесено 14.10.2018 року о 09.08 годині (а.п.1 т.1), що відповідає вимогам, передбаченим ч.1 ст.214 КПК України.
Твердження захисника про те, що не було встановлено чи є ОСОБА_10 власником домоволодіння, де проводився огляд, та чи за добровільною згодою він був проведений є безпідставним, оскільки в матеріалах провадження наявна заява ОСОБА_10 (а.п.3 т.1), з якої вбачається, що він проживає за адресою АДРЕСА_2 , та надає дозвіл співробітникам поліції провести огляд за вказаною адресою, що не суперечить вимогам ч.1 ст.233 КПК України, оскільки особа, яка володіє житлом надала добровільну згоду. Окрім того, проживання ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_2 , підтверджено показами потерпілого, який в судовому засіданні повідомляв про обставини вчиненого кримінального правопорушення, які відбувались за місцем проживання ОСОБА_10 .
Посилання захисника на те, що у витягу з ЄРДР зазначена дата 14.10.2018 року з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.121 КК України, а тому повідомлення про підозру ОСОБА_8 та інші слідчі дії були здійснені органом досудового розслідування на зібрання доказів з порушенням вимог КПК України, без внесення відомостей про вказане кримінальне правопорушення до ЄРДР не може бути взято до уваги, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що 14.10.2018 року за заявою ОСОБА_9 було внесено відомості до ЄРДР з правовою кваліфікацією - ч.1 ст.122 КК України (а.п.1 т.1), однак відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, у цьому кримінальному провадженні слідчим СВ Дніпровського ВП ОСОБА_20 22.10.2018 року було винесено постанову про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення (а.п.7 т.4).
Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах провадження наявний акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 1106 - 46.2/2 9046 від 16.10.2018 року, однак КПК України не передбачено обстеження особи, а також, що у висновках СМЕ № 1203-Е від 15.03.2018 року, № 1211-Е від 15.11.2018 року, № 1204-Е від 15.11.2018 року, № 1205-Е від 15.11.2018 року, № 1254-Е від 29.11.2018 року в дослідницькій частині міститься посилання на недопустимий доказ, а саме, акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 1106 - 46.2/2 9046 від 16.10.2018 року є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до пункту 4.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (далі - Правил), затверджених наказом МОЗ від 17.01.1995 року, судово-медичний експерт встановлює особу обстежуваного за паспортом чи іншим документом, що його замінює, з`ясовує у нього обставини заподіяння ушкоджень, скарги та, за потребою, інші відомості; ознайомлюється з матеріалами справи і наявними медичними документами. Всі отримані відомості фіксуються у висновку експерта (акті судово-медичного обстеження).
Згідно із пунктом 4.10 Правил, підсумки у висновку експерта (акті) повинні бути результатом аналізу відомостей, що встановлені при проведенні експертизи. Вони повинні бути детальними і науково обгрунтованими.
Також згідно пункту 4.14 Правил, висновок експерта видається на руки особі, що призначила експертизу, чи за його вказівкою надсилається поштою. У випадках, коли акт судово-медичного обстеження не був отриманий, він надсилається поштою не пізніше місяця після його укладення.
Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що відповідними нормативними актами судово-медичному експерту надано право складати акт.
Відповідно до пункту 4.5 вказаних Правил, в необхідних випадках судово-медичний експерт може використовувати відомості досліджень, що проводяться із залученням відповідних спеціалістів, не обстежуючи потерпілого особисто. У цих випадках у висновках експерта (акті) зазначається: де, коли і ким досліджувався потерпілий, які відомості при цьому встановлені і яких висновків дійшов спеціаліст. Підсумки складаються експертом з урахуванням вказаних результатів, що викладені письмово.
Отже, використання експертом акту судово-медичного дослідження та зазначення його у висновку експерта відповідає вказаним Правилам.
За наведених обставин доводи захисника про недопустимість висновків СМЕ № 1203-Е від 15.03.2018 року, № 1211-Е від 15.11.2018 року, № 1204-Е від 15.11.2018 року, № 1205-Е від 15.11.2018 року, № 1254-Е від 29.11.2018 року з підстави посилання на акт судово-медичного дослідження спростовуються, адже посилання експерта на акт судово-медичного дослідження слід вважати належною формою використання проведених досліджень на рівні спеціальних знань для подальшого обґрунтування дослідної частини висновку судово-медичної експертизи.
Посилання захисника на те, що висновки судово-медичних експертиз проведені недержавними спеціалізованими установами є безпідставними, оскільки згідно з Інструкцією про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої Наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №254/790 від 26 липня 1995 року, проведення судово-медичних експертизи здійснюється фахівцями державних установ судово-медичних експертиз МОЗ України.
З висновків експертиз № 1203-Е від 15.03.2018 року, № 1211-Е від 15.11.2018 року, № 1204-Е від 15.11.2018 року, № 1205-Е від 15.11.2018 року, № 1254-Е від 29.11.2018 року вбачається, що зазначені дослідження проведені експертом комунального закладу Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_12 в приміщенні амбулаторії Кам`янського міжрайонного відділення СМЕ, тобто фахівцем установи СМЕ МОЗ України.
Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання стосовно компетенції установи, яка проводить експертизу і є державною у сенсі статті 7 Закону «Про судову експертизу», слід виходити не з організаційно-правової форми здійснення нею діяльності або форми її власності, а із сфери управління її діяльністю та організації державного контролю. З наведеного вище вбачається, що саме держава в особі її центрального органу виконавчої влади - Міністерства охорони здоров`я України, здійснює владні повноваження стосовно закладів, які вправі проводити судово-медичні та судово-психіатричні експертизи.
Окрім того, слід зазначити, що захисник в апеляційній скарзі ніяким чином не ставить під сумнів наявність у експерта спеціальних знань в галузі судової медицини та відповідної кваліфікації, з точки зору її освіти, стажу роботи, кваліфікаційної категорії, кваліфікаційного класу, тощо, необхідних для відповідних судово-медичних досліджень.
Доводи захисника про те, що при відкритті доступу до матеріалів справи в порядку ст.290 КПК України, не було вказано про перезапис на DVD-диски відеозаписів проведення слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , також ці відеозаписи судом як оригінал документу не визнавалися є безпідставними, оскільки спростовуються протоколами слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , в яких зазначено, що вказані слідчі експерименти було зафіксовано за допомогою відеозапису знятого на камеру "Panasonic HC V260" та записано на флеш носій об`ємом 16 Гб марки "kingston micro sd", який після проведення експериментів, було перенесено на ДВД диск, із зазначенням марки диску та зазначенням номеру запису, об`єму та в подальшому було опечатано в паперовий конверт, де всі учасники поставили свої підписи, та приєднано до матеріалів слідчого експерименту (а.п. 49, 58 т.1). Зауважень та доповнень до вказаних протоколів не надходило.

Твердження захисника про те, що 17.10.2018 року ОСОБА_8 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді адміністративного арешту строком на 15 діб та йому було призначено захисника ОСОБА_11 , з яким 02.11.2018 року проводився слідчий експеримент не може бути взято до уваги, оскільки судом першої інстанції вказана обставина була перевірена та встановлено, що слідчий експеримент від 02.11.2018 року за участю обвинуваченого був проведений за спливом адміністративного стягнення визначеного постановою суду від 17.10.2018 року, також з протоколу цього слідчого експерименту вбачається, що обвинувачений не заперечував щодо його проведення за участю захисника ОСОБА_11 , який 02.11.2018 року Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області був призначений захисником ОСОБА_8 для проведення окремої процесуальної дії на підставі постанови слідчого Дніпровського ВП Кам`янського ВП, окрім того слід зазначити, що вказане жодним чином не впливає на висновки суду щодо доведення вини ОСОБА_8 , що підтверджується також іншими доказами у їх сукупності.
Посилання захисника на те, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про допит судово-медичного експерта ОСОБА_12 щодо складеного нею висновку № 1203-Е від 15.03.2018 року з підстав незрозумілості словосполучення ...враховуючи характер пошкоджень, процеси їх загоєння, давність їх утворення за декілька діб до потрапляння в стаціонар, та не виключено, що може відповідати терміну вказано обстеженим - 07.10.2018 року, а саме слова декілька, яке відповідно до українського тлумачного словника має значення 2-3 дні, не більше, є безпідставним, оскільки, відповідно до технічного запису судового засідання від 14.01.2020 року, суд першої інстанції відмовив у задоволенні цього клопотання, оскільки у вказаному висновку експерта є посилання на можливу дату спричинення тілесних ушкоджень потерпілому - 07.10.2018 року, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а тому не вбачає причин для скасування вироку суду та задоволення апеляційної скарги захисника.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень
Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, перебуває на обліку лікаря-нарколога, на обліку лікаря-психіатра не перебуває, а також досудову доповідь, складену уповноваженим органом з питань пробації щодо обвинуваченого; обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів; обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено.

Апеляційним переглядом встановлено, що судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, враховані обставини, на які у своїй апеляційній скарзі посилається прокурор, а саме, що ОСОБА_8 раніше судимий, наявна обставина, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, а тому повторному врахуванню вони не підлягають.
Твердження прокурора про те, що ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки обрана позиція захисту не є підставою для призначення більш суворого покарання.
Доводи прокурора про те, що обвинувачений жодних дій для відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди не вчинив, - є безпідставним, оскільки потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції повідомив, що цивільний позов в кримінальному провадженні не заявляв.
Посилання прокурора на те, що судом не враховано судимості обвинуваченого ОСОБА_8 не може бути взято до уваги, оскільки вказана обставина була врахована судом шляхом встановлення обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочинів.
Твердження прокурора про те, що ОСОБА_8 має негативну характеристику з місця проживання є безпідставним, оскільки вказана обставина не є безумовною підставою для призначення більш суворого покарання.
З вироку суду вбачається, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України призначено реальне покарання, а покарання за попереднім вироком у виді штрафу - сплачене, а тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора щодо призначення більш суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, оскільки така вимога прокурора не свідчить про те, що призначене покарання є явно несправедливим, так як судом фактично враховані всі обставини при призначенні покарання.
У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Разом з тим, ні суд першої інстанції, ні прокурор в апеляційній скарзі не врахували, що злочин вчинений, коли попередній вирок не був виконаний, однак прокурор не просить призначити покарання на підставі ст.71 КК України, а колегія суддів позбавлена можливості погіршити становище обвинуваченого з власної ініціативи відповідно до ст.404 КПК України.
Отже, з урахуванням викладеного, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, вважаючи доводи останнього не обґрунтованими.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4