Справа № 446/1946/16-к
УХВАЛА
22.06.2021 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області у складі:
головуючого- судді ОСОБА_1
особи, стосовно якої передбачається
застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_4
законного представника - ОСОБА_5
захисника - ОСОБА_6
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
щодо вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України
16 лютого 2016 року близько 17 години працівниками ГРПП Кам`янка- Бузького ВП ГУ НП у Львівській області, на вулиці Івана Франка в селищі Добротвір Кам`янка-Бузького району Львівської області у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено паперовий згорток з газети, в якому знаходилась дрібно подрібнена речовина рослинного походження, яка відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 5,19 грам та яку ОСОБА_4 зберігав при собі без мети збуту.
У діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого, передбачена ч.1 ст.309 КК України.
У зв`язку з наявністю у ОСОБА_4 психічного захворювання, яке позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування щодо останнього примусових заходів медичного характеру.
У судовому засіданні прокурор подане клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_4 підтримав та просив задовольнити оскільки вина ОСОБА_4 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння доведена повністю та згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 156 від 11.10.2016 року, ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив вчинення ним будь-яких дій кримінального характеру; розуміє, що відносно нього вирішується питання про застосування примусових дій медичного характеру.
Законний представник особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 в суді пояснив, що є братом ОСОБА_4 , який хворіє психічним захворюванням з діагнозом шизофренія. Заперечив проти задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , оскільки вважає дане кримінальне провадження сфабрикованим працівниками поліції.
Захисник у судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання, оскільки вважає, що ОСОБА_4 не вчиняв жодних дій, які містять ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.309 КК України. Вважає, що суперечливі покази свідків та суперечливість інформації, викладеної у протоколі огляду місця події та інших матеріалах справи дають підстави сумніватись у тому, яким чином було виявлено та вилучено паперовий згорток, в ході якої процесуальної чи слідчої дії; згідно показів свідків - понятих вбачається, що слідчого на момент вилучення такого згортку в кабінеті ДІМ не було, а ОСОБА_4 перебував в статусі затриманого, хоча протокол про затримання не складався, йому не було повідомлено та не роз`яснено про права затриманого, в тому числі, права на захист, дозволу суду на обшук особи не існувало. Зазначила, що в даному випадку підстав для проведення огляду місця події не було, оскільки службовий кабінет ДІМ не являвся місцем події, а тому такий проведено всупереч вимогам закону та з істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.87 КПК України є підставою для визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом. Відповідно визнається недопустимим будь-який інший доказ, якщо його отримано на підставі доказу, здобутого з порушенням закону, а тому висновок експерта №3/184 від 27.04.2016 року, який був проведений на підставі протоколу огляду місця події від 16.02.2016 року, постанову про визнання та приєднання речового доказу від 13.05.2016 року, полімерний пакет № 2929847 слід також визнати недопустимими доказами.
Факт вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння підтверджується дослідженими у судовому засіданні показаннями свідків, письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.
Протоколом огляду місця події від 16.02.2016 року з фототаблицею до нього, у якому відображено паперовий згорток газети з подрібленою речовиною рослинного походження зеленого кольору, який розташований на поверхні столу в службовому кабінеті ДІМ в смт. Добротвір. Дану газету з дрібнопомеленою речовиною поміщено у полімерний пакет, горловину якого перев`язано ниткою, кінці якої скріплено паперовою біркою, на якій поняті поставили свій підпис. Під час проведення огляду ОСОБА_4 відмовився пояснити про походження паперового згортку із дрібноподрібленою речовиною.
Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 16.02.2016 року № 37, згідно якого ОСОБА_4 перебуває у стані алкогольного сп`яніння - 1,5 проміле.
Висновком експерта № 3/184 від 27.04.2016 року, згідно якого надана на екпертизу речовина рослинного походження світло-зеленого кольору містись тетрагідроканнабінол і є канабісом, котрий відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 5,19 грам.
Показаннями свідка ОСОБА_7 , який в судовому засіданні показав, що він обіймає посаду інспектора ГРПП Кам`янка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області. 16.02.2016 року після обіду він разом з патрульним Крячківським проходили біля приміщення сільської ради в смт.Добротвір. Їх увагу привернув ОСОБА_4 , який є йому знайомий, оскільки вони проживають в одному населеному пункті і той, як йому відомо, може вживати наркотичні речовини, оскільки проходив лікування. Останній поводив себе неналежним чином, зокрема, намагався справити природні потреби у смітник. Вони підійшли до ОСОБА_4 , який поводив себе неадекватно, не міг надати пояснення, що свідчило, на думку свідка, про перебування такого у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. ОСОБА_4 сам підтвердив, що вживає наркотики, що викликало підозру можливості зберігання ним наркотичних речовин. Ним було запропоновано останньому пройти до кабінету ДІМ, що знаходиться в приміщенні селищної ради, на що останній добровільно погодився. Коли вони зайшли в кабінет ДІМ, він ( ОСОБА_7 ) спитав ОСОБА_4 чи є у нього заборонені речі, на що останній витягнув з кишені паперовий згорток з речовиною зелено-коричневого кольору і підтвердив, що це наркотик. Одразу після цього ОСОБА_7 викликав слідчо-оперативну групу і забезпечив участь понятих.
Показаннями свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні показав, що взимку 2016 року десь після обіду він йшов по вулиці в смт.Добротвір і його покликав працівник поліції ОСОБА_7 та запросив в кабінет ДІМ. Там був ОСОБА_4 , ОСОБА_9 і ще хтось з поліції. Він не пам`ятає чи сам ОСОБА_4 витягував паперовий чи газетний згорток з кишені чи його хтось витягував, але такий згорток з травою був. Сам ОСОБА_4 вів себе неадекватно, вживав нецензурну лайку. Поліція складала протокол, який він підписував, але його змісту не пригадує.
Показаннями свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні показав, що кілька років назад, точної дати не пригадує, він йшов по вулиці в смт.Добротвір і його покликав працівник поліції ОСОБА_7 та запросив в кабінет ДІМ. Там був ОСОБА_4 , ОСОБА_8 . На столі лежав розгорнутий згорток газети з травою зеленого кольору, масою яка може поміститись у жмені. ОСОБА_4 був або п`яний або під дією наркотиків.
Показаннями свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні показав, що взимку 2016 року, детально він не пригадує, за повідомленням чергового він як слідчий виїхав в смт.Добротвір. У кабінеті дільничного були працівники ГРПП Кам`янка-Бузького ВП ГУ НП у Л/о, ОСОБА_4 та двоє понятих. На столі лежав згорток, огляд якого проведено в присутності понятих, в якому виявлено речовину рослинного походження. Згорток поміщено в пакет, скріплений біркою, опечатано та підписано понятими. Щодо походження згортку, працівники поліції повідомили, що такий був виданий самим ОСОБА_4 . Сам ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння, хитався, був агресивним.
Наведені докази судом визнаються достовірними і такими, що в їх сукупності підтверджують наявність в діях ОСОБА_4 ознак суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.
Суд не приймає до уваги заперечення захисника щодо незаконного затримання ОСОБА_4 та проведення його обшуку поза встановленим законом порядком, оскільки, як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 добровільно погодився пройти в службове приміщення ДІМ та особисто видав наркотичний засіб, який знаходився у нього в кишені, після чого працівник поліції ОСОБА_7 невідкладно по телефону повідомив про цей факт Кам`янка-Бузький ВП ГУ НП у Львівській області, що підтверджується даними реєстрації в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінального правопорушення та інші події від 16.02.2016 року № 483. Також суд відхиляє доводи сторони захисту щодо недопустимості доказу, яким є протокол огляду місця події від 16.02.2016 року, оскільки у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 підтвердив, що ним при складанні протоколу було констатовано факт наявності згортку з речовиною рослинного походження на столі і надано пояснення, що в його присутності даний згорток не вилучався, оскільки, як зазначено вище, такий вже був виявлений, що і було підставою для повідомлення поліції. Відповідно всі інші процесуальні документи, які надані постановлювались досудовим слідством є належними. Суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо застосування до ОСОБА_4 спецзасобів, оскільки такі є суперечливими, зокрема, ОСОБА_8 показав, що ОСОБА_4 сидів в наручниках, а свідок ОСОБА_9 показав, що ОСОБА_4 був прикутий до труби чи батареї, натомість інші свідки заперечили даний факт. Також у судовому засіданні спростовано показання свідка ОСОБА_9 в тому, що протокол огляду складався у його відсутність, йому не роз`яснювались його права як понятого, при ньому не проводилось упакування згортку з рослинною речовиною, оскільки на протоколі та бірці містяться підписи останнього, приналежність якого він підтвердив у судовому засіданні.
Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 своїми діями вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, тобто незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту.
Частиною 1 статті 18 КК України визначено, що суб`єктом злочину є фізична осудна особа.
Згідно до ч.ч.1, 2 ст.19 КК України, осудною вважається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Статею 503 КПК України визначено, що кримінальне провадження про застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності чи у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.
Виходячи з роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування, примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності по справі обґрунтованого висновку експертів психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність, викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів. Для об`єктивної оцінки ступеню небезпечності хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів, психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім з урахуванням висновків експертів та характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.
З висновку судово-психіатричного експерта № 156 від 11.10.2016 року вбачається, що на даний час ОСОБА_4 страждає хронічним психічним захворюванням у формі гебефренічної шизофренії із змінами (дефектом) особистості, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Як вказує архівна медична документація виявлене психічне захворювання маніфестувало у ОСОБА_4 в 1997 році. У період інкримінованих йому дій ОСОБА_4 також страждав хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної гебефренічної шизофренії із змінами (дефектом) особистості, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Враховуючи відсутність у ОСОБА_4 на даний час проявів, гострої психопродуктивної симптоматики (маячень чи галюцинацій) чи антисоціальних тенденцій, а також те, що ОСОБА_4 приймав активну терапію за час проведення експертизи, у даний час стаціонарного лікування не потребує. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. За своїм психічним станом не може самостійно реалізовувати своє право на захист. Прямих протипоказів до проведення слідчих і та процесуальних дій не має.
Частиною 2 ст.19 КК України визначено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Ухвала суду у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінального процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.513 КПК України, повинна містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки і мотиви прийнятого ним рішення по суті, що також передбачено п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та лікування.

Згідно із приписами частини першої статті 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Частиною другою статті 513 КПК України передбачено, що визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до статей 92 та 93 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціалізований лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення нею суспільно небезпечних діянь. Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані, зокрема, до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння у стані неосудності.

Із встановлених обставин справи та досліджених в ході судового розгляду доказів, судом встановлено, що ОСОБА_4 у період часу, що відносить до інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, перебував в стані неосудності, тобто не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, внаслідок хронічного психічного захворювання у формі гебефренічної шизофренії із змінами (дефектом) особистості, а тому, відповідно до ч.2 ст.19 КК України, не підлягає притягненню до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати до такої особи примусові заходи медичного характеру у вигляді: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Отже, стаття 94 КК України містить три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: 1) характер і тяжкість захворювання (медичний критерій); 2) тяжкість вчиненого діяння (юридичний критерій); 3) ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб (соціальний критерій).

Таким чином, суд враховує характер психічного захворювання ОСОБА_4 , рекомендації експертів щодо виду примусових заходів медичного характеру, а також те, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки злочину невеликої тяжкості.

При цьому, при визначенні виду примусових заходів медичного характеру, суд враховує рекомендації експертів, викладені у висновку судово-психіатричного експерта №156 від 11.10.2016 року, згідно якого ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, а також роз`яснення ч.2 п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування від 03.06.2005року № 7 та положення ч.2 ст.94 КК України, згідно із якими надання амбулаторної психіатричної допомоги може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.

Окрім того, з досліджених в судовому засіданні даних, що характеризують особу ОСОБА_4 , вбачається, що згідно ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.01.2016 року ОСОБА_4 визнано таким, що вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст.186 ч.1 КК України та до нього застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з звичайним наглядом; згідно довідки Добротвірської селищної ради № 176 від 19.02.2016 року за місцем проживання скарг і заяв на ОСОБА_4 не надходило.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до переконання про наявність фактичних та правових підстав для застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

З клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру вбачається, що витрати на проведення судової експертизи наркотичних засобів (висновок експерта №3/184 від 27.04.2016 року) становлять 660 грн. 30 коп.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а тому вартість експертизи у даному кримінальному провадженню слід віднести на рахунок держави.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України. В судовому засіданні встановлено, що речові докази: полімерний пакет експертної служби № 2929847 в якому згідно висновку експерта № 3/184 від 27.04.2016р. міститься речовина рослинного походження світло-коричневого кольору, яка містить тетрагідроканнабінол і є канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 5,19 грам, який долучено до матеріалів справи слід знищити.

На підставі викладеного, керуючись ст.19, 94 КК України, ст.ст.503, 512, 516 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки Кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем проживання.

Процесуальні витрати на проведення судової експертизи наркотичних засобів (висновок експерта №3/184 від 27.04.2016 року) у розмірі 660 (шістсот шістдесят) гривень 30 копійок віднести на рахунок держави.

Речові докази у справі: речовину рослинного походження світло-коричневого кольору, яка містить тетрагідроканнабінол і є канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 5,19 грам, яка поміщена у полімерний пакет експертної служби № 2929847 - знищити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Кам`янка-Бузький районний суд протягом 30 днів з дня проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1