Справа № 405/1492/21
1-кп/405/61/21
УХВАЛА

16 липня 2021 року Ленінський районний суд міста Кіровограда у складі:

головуючого судді Лук`янової О.В.

за участю:

секретаря Єсько Т.О.

прокурора Літвін А.Ю.

захисника обвинуваченого адвоката Токар А.Г.

обвинуваченого ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою у кримінальному провадженні № 0004966 у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України, у відношенні якого під час досудового розслідування обрано запобіжний захід тримання під вартою,

встановив:

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання щодо продовження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що на даний час не зменшилися ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу. Так, ОСОБА_1 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, який вчинив в період іспитового строку за попереднім вироком суду, що вказує на його схильність до вчинення злочинів проти власності, не працює та постійного джерела доходу не має, а отже існують ризики: переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Захисник обвинуваченого адвокат Токар А.Г. та обвинувачений ОСОБА_1 заперечували проти продовження стосовно останнього строку тримання під вартою, посилаючись на можливість застосування до обвинуваченого, який має місце постійного проживання, проживає разом з матір`ю та сестрою, характеризується позитивно, запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, а саме домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного.

Частиною 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Так, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки (п. 5 ч. 2 ст.183 КПК України).

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_1 , маючому не погашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість, інкриміновано скоєння в період іспитового строку кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено категорії тяжких злочинів.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 11.02.2021 року у відношенні ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 11 квітня 2021 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.06.2021 року дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_2 продовжено до 31.07.2021 року.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При цьому, достатні відомості про усунення та відсутність на теперішній час тих обставин, які раніше стали підставою для обрання у відношенні ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відсутні, а отже, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно останнього судом не встановлено.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Вказане свідчить, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а також запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_1 , який раніше був засуджений та обвинувачується у скоєнні умисного тяжкого злочину проти власності в період іспитового строку, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, та беручи до уваги відсутність в останнього законних джерел для існування, може ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування), а також враховуючи наявність непогашеної та не знятої у встановленому законом порядку судимості за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, що вказує на його схильність до вчинення злочинів, може вчинити інше кримінальне правопорушення (ризик вчинення іншого кримінального правопорушення). За сукупності таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити дію раніше обраного щодо останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Доводи сторони захисту на користь обвинуваченого у даному випадку не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпеченні виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобіганні процесуальних ризиків. Тобто в даному випадку наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

При цьому, відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає не можливим визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 197, 331, 369 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_1 задовольнити.

Дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою продовжити на 60 (шістдесят) днів, тобто з 16 липня 2021 року до 13 вересня 2021 року включно.

Строк дії ухвали визначити до 13 вересня 2021 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Кіровограда протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Олена Вікторівна Лук`янова