Код суду 233 Справа № 219/8426/18
Вирок
Іменем України
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Білокуракіне Луганської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 15 січня 2020 року Білокуракінським районним судом Луганської області за ст.309 ч.1 КК України до покарання у вигляді 2 років обмеження волі з іспитовим строком на 2 роки,
-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
З 18 березня 2014 року, відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» №303/2014, по теперішній час на території України діє особливий період.
Відповідно до ст.ст.19, 20 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч. 2 п. 18, ч. З п. 42, ч. 4 п. 81 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, ОСОБА_7 29 серпня 2016 року добровільно уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України терміном на 3 роки.
У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29 серпня 2016 року №248 ОСОБА_7 зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги 2 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 . Про факт несення військової служби у час особливого періоду та порядок проходження військової служби ОСОБА_7 достеменно було відомо, і до часу несвоєчасного нез`явлення до місця служби військовослужбовець дотримувався порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання та службові обов`язки.
Проте, сержант ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом і проходячи її на посаді номера обслуги 2 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.9,11,16,121,122,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 22 вересня 2017 року, без поважних причин не з`явився до місця тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , який на той час дислокувався поблизу АДРЕСА_2 , та ухилявся від несення обов`язків військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби в період часу з 22 вересня 2017 року по 11 квітня 2018 року та з 27 квітня 2018 року по 18 травня 2018 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та на питання відповів, що з 2016 року він проходив військову службу за контрактом, але на якій посаді наразі не пам`ятає. З вересня 2017 року підрозділ військової частини, де він проходив службу, дислокувалася біля м. Костянтинівка. Потім він захворів, у зв`язку з чим був направлений у госпіталь. Після того, як його вигнали з госпіталю, він вимушений був лікуватися самостійно за місцем мешкання. Про своє лікування він військову частину не повідомляв та з заявою про продовження свого лікування не звертався. Він розуміє, що не мав так чинити, але так склалися життєві обставини, що він вимушений був бути вдома, оскільки окрім того, що він насилу рухається, захворіли ще його мати і дружина. Шкодує про вчинене, просить суворо не карати.
Окрім повного визнання ОСОБА_7 своє вини, вина його у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами.
Так, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він проходив військову службу на посаді помічника командира з правових питань в/ч НОМЕР_1 . Зі службового розслідування йому відомо про факт нез`явлення на службу без поважних причин ОСОБА_7 , який проходив військову службу в тій же військовій частині в підрозділі 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону. Йому відомо про те, що ОСОБА_7 вибув для проходження лікування у вересні 2017 року і не повернувся.
Крім того, згідно акту проведення службового розслідування з приводу неповернення з лікувального закладу без дати від 2017 року, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 з 06 вересня 2017 року не повернувся зі шпиталю до розташування військової частини.
Відповідно до копії довідки капітана медичної служби медичної роди військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 від 08.09.2017 року військовослужбовець ОСОБА_7 до медичної служби військової частини НОМЕР_1 у 2017 році не звертався та направлення в госпіталь на лікування не отримував.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) № 248 від 29 серпня 2016 року сержанта ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 та призначено на посаду розвідника - далекомірника НОМЕР_3 відділення управління командира батареї взводу управління командира батареї 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи ВОС з 29 серпня 2016 року.
Відповідно до копії військового квитка серії НОМЕР_4 , 29 серпня 2016 року ОСОБА_7 уклав строковий контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України терміном на 3 роки.
Відповідно до досудової доповіді з інформацією про соціально - психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_7 , складеної Костянтинівським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області, рівень ризику вчинення останнім повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Орган пробації вважає за можливе виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк.
Оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази з точки зори належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому кримінальному правопорушенні знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України - як нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, данні про особу винного, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має родину, матір похилого віку, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд визнає - щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
Тож, погоджуючись з досудовою доповіддю з інформацією про соціально - психологічну характеристику обвинуваченого, враховуючи вищенаведені обставини, з урахуванням особи ОСОБА_7 , а саме те, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся, критично ставиться до вчиненого, та враховуючи не настання тяжких наслідків в результаті вчинення ним кримінального правопорушення і відсутність завдання суттєвої шкоди державі; суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення, перевиховання та попередження вчинення ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень, буде призначення покарання останньому у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст.407 КК України зі звільненням його від відбування призначеного покарання з випробуванням, із застосуванням ст.75 КК України, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Оскільки на переконання суду, можливість соціальної реабілітації не втрачена і виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без реального відбуття покарання.
Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 засуджується за даним вироком за кримінальне правопорушення, вчинене ним до постановлення вироку Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 січня 2020 року, при призначенні йому остаточного покарання слід керуватися правилами ч.4 ст.70 КК України.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.
Відомості про речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 50, 65- 67 КК України, ст.ст.366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст.70 ч.4 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 січня 2020 у вигляді 2 (двох) років обмеження волі, більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
Вирок може бути оскаржений до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Суддя: ОСОБА_1