ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/57/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: Головуючого - ОСОБА_2

cуддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

представника володільця майна - ОСОБА_7 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні матеріалів кримінального провадження за апеляційною скаргою представника цивільного позивача ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 січня 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді в задоволенні клопотання представника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001457 від 12.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, а саме: транспортною засобу марки «Фольксваген Пассат», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя виходив з того, що представником ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_9 не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КК України, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови в задоволенні клопотання про арешт майна. Слідчий суддя врахував те, що арешт майна в частині заборони відчуження та розпорядження транспортним засобом марки «Фольксваген Пассат», д.н.з. НОМЕР_1 , який накладено ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 21.08.2020 повною мірою гарантуватиме забезпечення мети цього заходу забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.01.2021 року скасувати та задовольнити клопотання цивільного позивача у кримінальному провадженні №0001457 від 12.06.2020 року та накласти арешт на транспортний засіб «Фольксваген Пассат» сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 . Свої вимоги мотивує тим, що слідчим суддею не було взято до уваги, ту обставину, що якщо не будуть вжиті процесуальні заходи, даний транспортний засіб може втратити вартісну оцінку, оскільки користування ним збільшить його пробіг, що значно зменшить вартість та якісний стан автомобіля та призведе до збільшення розміру збитків.

До апеляційної скарги представник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Клопотання мотивоване тим, що 13 січня 2021 року було проголошено лише резолютивну частину ухвали слідчого судді, а копію її повного тексту він отримав 20 січня 2021 року, тому апеляційну скаргу подав 25 січня 2021 року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора і представника власника майна, який заперечив проти доводів апеляційної скарги і вважає оскаржену ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо підстав накладення арешту на автомобіль шляхом заборони його використання, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Щодо клопотання апелянта щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 13 січня 2021 року, то вони є обґрунтованими, а тому цей строк слід поновити, як пропущений з поважних причин.

Що стосується доводів апеляційної скарги по суті справи в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.

Положенням ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий суддя, суд згідно ч.1 ст.173 КПК України відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як встановлено в ході апеляційного розгляду, відмовляючи у задоволенні клопотання представника цивільного позивача слідчий суддя правильно врахував наведені вимоги закону і встановлені в ході судового розгляду обставини.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що СВ ТВП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001457 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України, за фактом заволодіння ОСОБА_11 шляхом обману грошовими коштами в розмірі 12500 доларів США та транспортним засобом «Фольксваген Пассат» д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 21 серпня 2020 у даному кримінальному провадженні накладено арешт на транспортний засіб марки «Фольксваген Пассат», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , на період для проведення необхідних слідчих (розшукових) дій та дозволено зберігати даний автомобіль на території майданчика тимчасового утримання транспортних засобів в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 22 лютого 2020 власником транспортного засобу є ОСОБА_10 .

Відповідно до ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2020 накладений вказаною вище ухвалою арешт скасовано, в частині позбавлення ОСОБА_10 , права користування даним автомобілем і такий переданий на їй зберігання без права його відчуження та розпорядження ним.

Незважаючи на вказане рішення, яке набрало законної сили, представник цивільного позивача звернувся до слідчого судді з клопотанням про повторне накладення арешту на транспортний засіб «Фольксваген Пассат» сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 , шляхом заборони користування.

Розглядаючи це клопотання, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, врахувавши вимоги, передбачені ст.ст.170,173 КПК України щодо накладення арешту на транспортний засіб, прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про відмову у задоволенні клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 про накладення арешту на майно.

Відмовляючи у накладенні арешту на майно, слідчий суддя правильно врахував те, що обставин, які б вказували на необхідність заборони користування вказаним транспортним засобом представником цивільного позивача та стороною обвинувачення в судовому засіданні не доведено.

Так, згідно вимог ст.170 КПК України з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), арешт накладається на майно особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну цим кримінальним правопорушенням. Згідно витягу з ЄРДР в цьому кримінальному провадженні розслідується повідомлення ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_11 шляхом обману заволодів грошовими коштами за продаж автомобіля, а також іншими грошовими коштами. Дане кримінальне провадження розслідується з 12 червня 2020 року і жодній особі підозру не пред`явлено.

Зі змісту клопотання представника цивільного позивача про накладення арешту на майно ОСОБА_10 вбачається, що підставою для повторного накладення арешту вказано те, що автомобіль визнаний речовим доказом і є предметом кримінального правопорушення. Однак, таке обґрунтування суперечить вимогам ч.6 ст.170 КПК України, а тому не є підставою для накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову.

Крім того, з метою збереження автомобіля як речового доказу, тобто з тих підстав на які посилається представник цивільного позивача у своєму клопотанні, арешт уже накладено шляхом заборони відчуження автомобіля і розпорядження ним.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави, передбачені ст.170 КПК України, для накладення арешту на майно шляхом заборони користування ним.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав для задоволення клопотання цивільного позивача та вважає його належним чином обґрунтованим і таким, який підтверджується матеріалами справи.

Порушень вимог КПК України, які могли би стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це зазначається в апеляційній скарзі, не вбачається.

З огляду на викладене та враховуючи, що апеляційна скарга представника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 не містить вказівки на конкретні і підтверджені доказами обставини, які би обґрунтовували його твердження про незаконність ухвали слідчого судді, яку він просить скасувати, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.176-178, 182, 183, 184, 194, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Поновити представнику цивільного позивача строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу представника цивільного позивача ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 січня 2021 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді