Справа № 752/7842/21
Провадження № 1-кс/752/2642/21
У Х В А Л А

25 березня 2021 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва, розглянувши клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_3 а про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000187 від 18.03.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
до провадження слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_3 а про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000187 від 18.03.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що начальник Управління податкового аудиту ГУ ДПС у Київській області ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою групою осіб з головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок платників основних галузей економіки, у сфері торгівлі та послуг Управління податкового аудиту ГУ ДПС у Київській області ОСОБА_5 вимагають неправомірну вигоду від директора ТОВ «ФАРМА ХАУЗ» ОСОБА_6 у розмірі 423 576 (чотириста двадцять три тисячі п`ятсот сімдесят шість) гривень за складання акту податкової перевірки ТОВ «ФАРМА-ХАУЗ», в якому сума податкових зобов`язань складатиме 50 тисяч гривень, та значно перевищуватиме цю суму у випадку не надання неправомірної вигоди.

23.03.2021 року під час зустрічі ОСОБА_6 з ОСОБА_5 останній висловив вимоги про надання неправомірної вигоди шляхом переведення 23.03.2021 грошових коштів у сумі 423 тис. гривень на рахунок ТОВ «ТД ДОБРО 2020» (), та надав аркуш А4 з друкованим текстом, на якому зазначено номер рахунку p/pUA0865129 АТ «Ідея БАНК», МФО 33631, найменування «підготовка звіту з дослідження кон`юктури ринку товарів непродовольчого призначення, з деталізацією, у розрізі за регіонами, вартість без ПДВ «432 576,00», рахунок дійсний до 24.03.2021.

На виконання вказаної вимоги 23.03.2021 бухгалтер ТОВ «ФАРМА ХАУЗ» перерахувала грошові кошти в розмірі 423 576 гривень на рахунок ТОВ «ТД ДОБРО», платіжне доручення № 2751 від 23.03.2021. Перерахунок грошових коштів відбувся о 15 год 27 хв. 23.03.2021.

У подальшому ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_6 , що про перерахунку грошових коштів доповість своєму керівництву та 24.03.2021 буде складено акт з обумовленою сумою штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, орган досудового розслідування вважає, що грошові кошти у розмірі 432 576 гривень, що на виконання вимоги ОСОБА_5 перераховані ТОВ «ФАРМА ХАУЗ» до ТОВ «ТД ДОБРО» на банківський рахунок p/pUA0865129 АТ «Ідея БАНК», є предметом неправомірної вигоди.

У звязку із викладеним, є достатні підстави вважати, що ТОВ «ТД ДОБРО 2020» () є юридичною особою підконтрольною працівникам ГУ ДПС у Київській області та існую ризик подальшого незаконного розпорядження отриманими грошовими коштами у сумі 432 576 гривень, шляхом переведення їх у готівку або перерахування на користь третіх осіб, що призведе до безповоротної втрати вказаних коштів за відсутності законного механізму їх подальшого повернення.

А тому з метою забезпечення збереження речових доказів прокурор просив накласти арешт.
В судове засідання прокурор не з`явився, надав заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність, клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.
Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Вивчивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частинами 2,6 цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини 1 статті 98 Кримінального процесуального кодексу, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які були використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Частиною 11 ст. 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Крім того, зважаючи на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя виходить з того, що критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50). Так, враховуючи наведене, слідчий суддя вважає за можливе накласти арешт на грошові кошти ТОВ «ТД ДОБРО 2020» (), а саме на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Ідея БАНК»(МФО 336310), шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном та зупинення видаткових операцій по зазначеному рахунку.

Отже, врахувавши правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 9, 131, 132, 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_3 а про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000187 від 18.03.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, задовольнити.
Накласти арешт на майно ТОВ «ТД ДОБРО 2020» (ЄДРПОУ 43772144), а саме на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Ідея БАНК» (МФО 336310), шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном та зупинення видаткових операцій по зазначеному рахунку.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.
Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1