Справа №583/1390/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/249/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2021 року, якою до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000168 від 07 квітня 2021 року, в якому ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

09 квітня 2021 року ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 07 квітня 2021 року до 24 години 06 червня 2021 року.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати, змінити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який - домашній арешт на певний час доби з 21 години до 06 години, за постійним місцем проживання останнього, а саме, по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог захисник, посилаючись на недотримання слідчим суддею норм КПК України та практики Європейського суду з прав людини, зазначає:

- про відсутність переконливих доказів на підтвердження того, що підозра, повідомлена ОСОБА_8 , є обгрунтованою, оскільки не проведені всі необхідні експертизи, слідчі дії та інше;

- що у клопотання про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу, на доведення ризиків, визначених ч. 1 ст.177 КПК України, вказано, що останній офіційно не працює, судимостей не має, має нестабільне матеріальне становище, тому, залишаючись на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, може вжити заходів для знищення речових доказів та документів, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, а посилання лише на можливість наявності ризиків, ще не доводить, що хоча б один з них існує;

- ті обставини, що ОСОБА_8 проживає зі співмешканкою та двома її дітьми, допомагає їм по господарству, тобто має тісні соціальні зв`язки, характеризується посередньо, до кримінальної відповідальності не притягався, у судовому засіданні пояснив, що не допускатиме тиску на свідків та потерпілого, свідчать про відсутність ризиків, на які у клопотанні посилається слідчий;

- що тільки посилання на доведеність прокурором наявності обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, дані про особу підозрюваного, конкретні обставини справи, тяжкість покарання, яке можливо буде призначено підозрюваному в разі визнання його винним в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, зібрані докази про причетність підозрюваного до скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, його вік, стан здоров`я, ще не доводять, який конкретно із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, має місце;

- що не вичерпані можливості для обрання більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту на певний час доби з 21 години до 06 години, який забезпечить виконання ОСОБА_8 покладених на нього обмежень, оскільки у такому разі, останній не буде мати можливість спілкуватись із потерпілим, свідками та спотворити чи знищити докази;

- що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, який суттєво обмежує конституційні права особи на свободу, а тому, повинно обиратись тільки в разі, якщо неможливо забезпечити належну поведінку підозрюваного іншими, більш м`якими заходами.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які в повному обсязі підтримали вимоги апеляційної скарги, просили оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, думку прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційних вимог, вважала ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та просив залишити її без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в тому числі може переховуватися від органів слідства та суду, перешкоджати встановленню обставин кримінального правопорушення, впливати на свідків або інших причетних до вчинення злочину, вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення, знищити чи спотворити речі і документи, які мають істотне значення для встановлення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що 07 квітня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0000168 були внесені відомості за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України (а.п.3).

Відповідно до протоколу від 07 квітня 2021 року, ОСОБА_8 було затримано в порядку ст. 208 КПК України (а.п.18-19) та 08 квітня 2021 року повідомлено про підозру (а.п.6-7).

09 квітня 2021 року до Охтирського міськрайонного суду Сумської області звернувся старший слідчий СВ Охтирського РВП ГУНТ в Сумській області із клопотанням про застосування до підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке ухвалою слідчого судді від 09 березня 2021 року було задоволено.

Застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею вірно враховано наявність обґрунтованої підозри, яка підтверджується сукупністю доказів, що містяться в матеріалах провадження, а саме, протоколами допиту потерпілого ОСОБА_9 (а.п.8-9), свідків ОСОБА_10 (а.п.4-5), ОСОБА_11 (а.п.20-21), ОСОБА_12 (а.п.22-23), висновком судово-медичної експертизи (а.п.24), що спростовує доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що підозра фактично є припущенням, у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження її обґрунтованості.

Крім того, перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Так, слідчим суддею було вірно враховано, що ризик можливого переховування від органів досудового розслідування та суду існує у зв`язку з тим, що у разі доведеності вини, ОСОБА_8 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, ризик впливу на свідків існує у зв`язку з тим, що підозрюваному відомо їх місце проживання, оскільки вони є сусідами і проживають в одному будинку.

При цьому, слідчим суддею було вірно враховано і те, що ОСОБА_8 з 2007 року ніде не працює і офіційних джерел доходів не має, живе за рахунок тимчасових заробітків, офіційно ніде не зареєстрований, житла не має, проживає у співмешканки з її дітьми в однокімнатній квартирі, характеризується як особа, що зловживає спиртними напоями, часто поводить себе нестримано та агресивно.

Приймаючи до уваги дані про те, що підозрюваний ігнорує правила співжиття та добросусідства, на зауваження оточуючих, у тому числі і працівників поліції, не реагує, слідчий суддя вірно встановив існування ризику того, що перебуваючи на волі підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати встановленню істини у справі та переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчим суддею було встановлено лише з посиланням на тяжкість можливого покарання, яке буде призначено у разі визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні вказаного злочину, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування найбільш суворого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку, що саме такий запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

Крім того, на спростування доводів апелянта, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що одним з доводів апеляційної скарги захисника є те, що слідчий суддя послався лише на можливість наявності ризиків, що не доводить, що хоча б один з них має місце, при цьому, апелянтом, відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, не надано будь-яких доказів, які б спростовували такі висновки, встановлені на підставі долучених до клопотання слідчого та ретельно досліджених доказів.

Крім того, на думку колегії суддів, ті обставини що ОСОБА_8 проживає зі співмешканкою та двома дітьми, допомагає їм по господарству, не можуть свідчити про наявність тісних соціальних зв`язків, а не притягнення до кримінальної відповідальності, само по собі, не дає підстав для застосування менш суворого запобіжного заходу.

При цьому, враховуючи, що підозрюваний офіційно ніде не працює та не навчається, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про наявність можливості обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту саме з 21 години до 06 години, тобто у нічний час, і ставить під сумнів, що такий запобіжний захід матиме достатній обмежувальний характер для останнього у денний час.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що висновки слідчого судді про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою та неможливість забезпечити належну поведінку підозрюваного іншими, більш м`якими заходами ґрунтуються на підставі доданих до клопотання доказів і доводи апеляційної скарги захисника такі висновки слідчого судді не спростовують.

Крім того, як встановлено в ході апеляційного розгляду, та не заперечується учасниками судового провадження, 07 липня 2021 року відносно ОСОБА_8 вже було ухвалено вирок у даному кримінальному провадженні, яким йому призначено покарання у виді арешту, запобіжний захід судом до вступу вироку в законну силу не змінювався.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь - яких законних підстав для скасування ухвали слідчого судді, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2021 року, якою до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вказану ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4