КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/6856/17 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/596/2021
Категорія ч. 2 ст. 127 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретарів ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги прокурорів у кримінальному провадженні прокурорів відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 та ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_14 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року у кримінальному провадженні № 0004103 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України,

ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року ОСОБА_12 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 127 КК України (в редакції Закону України від 05.11.2009 № 1707-VІ "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо відповідальності за злочини з мотивів расової, національної чи релігійної нетерпимості") та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що ним вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.

Цивіль ОСОБА_15 огуз ОСОБА_14 ького В.В., кожного окремо, до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду.

Судом також вирішено питання щодо речових доказів, процесуальні витрати віднесено на рахунок держави.

Відповідно до обвинувальн ОСОБА_12 икіну А.О. висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України (в редакції Закону України від 05.11.2009), за таких обставин.

Згідно з вимогами ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних ОСОБА_12 рикін А.О., перебуваючи на посаді міліціонера відділення № 1 взводу № 2 оперативної роти № 2 батальйону міліції особливого призначення «Беркут» Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі БМОП «Беркут»), був працівником правоохоронного органу, на якого згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» покладено обов`язки діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і Законами України.
Адже, відповідно до положень ст. 1, 2, 10 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-ХІІ з наступними змінами та доповненнями (далі Закон), міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань, одним з основних завдань якого є зобов`язання забезпечувати особисту безпеку громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів та громадський порядок.
Згідно зі ст. 12 Закону міліція має право застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби і вогнепальну зброю у випадках і в порядку, передбачених цим Законом.
Працівники міліції мають право застосовувати заходи фізичного впливу, у тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень, подолання протидії законним вимогам міліції, яка здійснюється із застосуванням сили щодо працівників міліції або інших осіб, якщо інші способи були застосовані та не забезпечили виконання (стаття 1 Закону).
Також працівники міліції мають право застосовувати наручники, гумові кийки, засоби зв`язування, сльозоточиві речовини, світлозвукові пристрої відволікаючої дії, пристрої для відкриття приміщень і примусової зупинки транспорту, водомети, бронемашини та інші спеціальні і транспортні засоби, а також використовувати службових собак для захисту громадян і самозахисту від нападу та інших дій, що створюють загрозу їх життю або здоров`ю; припинення масових безпорядків і групових порушень громадського порядку (ст. 14 Закону).
Застосуванню сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї повинно передувати попередження про намір їх використання, якщо дозволяють обставини. Без попередження фізична сила, спеціальні засоби і зброя можуть застосовуватися, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю громадян чи працівників міліції.
У разі неможливості уникнути застосування сили, вона не повинна перевищувати міри, необхідної для виконання покладених на міліцію обов`язків, і має зводитись до мінімуму можливості завдання шкоди здоров`ю правопорушників та інших громадян. При завданні шкоди міліція забезпечує надання необхідної допомоги потерпілим в найкоротший строк.
Перевищення повноважень щодо застосування сили, у тому числі спеціальних засобів і зброї, тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з Положенням про спеціальний підрозділ міліції громадської безпеки «Беркут» (далі Підрозділ), затвердженим наказом МВС України 24.10.2013 № 1011 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 за № 19/24796, набрав чинності 28.01.2014), цей підрозділ є підрозділом міліції особливого призначення, який належить до структури міліції громадської безпеки та є структурним підрозділом головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (пункт 1.1).
Підрозділ у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами МВС України, а також цим Положенням (пункт 1.2).
Діяльність підрозділу організовується в межах його повноважень відповідно до принципів, визначених ст. 3 Закону України „Про міліцію (пункт 1.3).
Підрозділ безпосередньо підпорядковується начальникам ГУМВС, УМВС, а в разі їх відсутності - заступнику, який організовує діяльність підрозділів міліції громадської безпеки. Організаційне, нормативно-методичне забезпечення підрозділу та контроль за його діяльністю здійснює Департамент громадської безпеки (пункти 1.4,1.5).
Працівники підрозділу з метою виконання покладених на них завдань мають право застосовувати заходи фізичного впливу, у тому числі прийоми рукопашного бою, спеціальні засоби та вогнепальну зброю у випадках та в порядку, визначених ст. 12-15 Закону України «Про міліцію», постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.1991 № 49 «Про затвердження Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку в Українській РСР» (пункт 1.6).
Виконання службових обов`язків особовий склад підрозділу здійснює в спеціальному обмундируванні, екіпірованому знаками розрізнення та символікою «Беркут», яка є єдиною для всіх регіонів України.
Раз ОСОБА_12 рикін А.О., працюючи на вказаній посаді, будучи працівником правоохоронного органу та службовою особою, діючи всупереч Присязі працівника органів внутрішніх справ України, текст якої затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, грубо порушив вимоги п. 1 ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, ст. 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність, видів поводження і покарання 1984 року, Європейської конвенції про запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню 1987 року, умисно, за попередньою змовою з міліціонером-снайпером штурмового взводу БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківські ОСОБА_16 егою В.В. та міліціонером відділення № 2 взводу № 2 оперативної роти № 2 БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківські ОСОБА_17 ковим А.О. та іншими невстановленими працівниками міліції вчинив дії, якими цивільним учасникам акцій протесту в місті Києві - неповн ОСОБА_15 огуз ОСОБА_14 кому В.В. заподіяли сильний фізичний біль, тілесні ушкодження середнього та легкого ступеню тяжкості та, відповідно, фізичні та моральні страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій з метою покарати останніх за акції протесту, які проводились в місті Києві ними та іншими цивільними учасниками, а також з метою залякування та дискримінації потерпілих та інших учасників акцій протесту.
Так, ввечері 19 січня 2014 року, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, співробітники БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області разом з іншими невстановленими працівниками спецпідрозділів «Беркут» інших областей та військовослужбовцями внутрішніх військ заблокували вулицю М. Грушевського в місті Києві, в районі стадіону «Динамо» імені В. Лобановського, а починаючи з 20 години 20 січня 2014 року, продовжуючи блокувати вулицю, перемістились у бік колонади, що знаходиться на перехресті вулиць М. Грушевського та Паркової дороги, біля входу на вказаний стадіон.
В цей час на даху вказаної колонади знаходилось близько чотирьох протестувальників, щонайменше двоє з яких чинили протиправні дії щодо працівників правоохоронних органів, кидаючи у них запаленими пляшками з легкозаймистими речовинами, а інші спостерігали за подіями, які відбувались поблизу колонади.
З метою затримання протестувальників, які знаходились на даху колонади, співробітники БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківські ОСОБА_12 ри ОСОБА_16 сте ОСОБА_17 локов А.О., приблизно о 20 годині 30 хвилин 20 січня 2014 року через вікно проникли у приміщення колонади, що знаходиться неподалік перехрестя вулиць М. Грушевського та Паркової дороги в місті Києві, біля входу до стадіону «Динамо» імені В. Лобановського, звідки по сходах піднялись на її дах.
Помітивши працівників міліції, особи, які знаходились на даху колонади, втекли, за виключенням неповно ОСОБА_14 ьког ОСОБА_15 огуза М.Ю., які незадовго до цього піднялись туди по саморобній драбині, з метою зручнішого та безпечнішого для себе спостереження за акцією протесту та ніяких протиправних дій стосовно працівників міліції не вчиняли.
Через невдалу спробу затримати осіб, які вчиняли протиправні дії відносно працівників правоохоронних ОСОБА_12 ри ОСОБА_16 ст ОСОБА_17 локов А.О., усвідомлюючи те, що не досягли своєї початкової мети, заради якої вони піднялись по сходам на дах колонади, що викликало в них ще більш агресивну реакцію та бажання помститись за їх дії та за проведені мітингувальниками акції протесту в місті Києві, вирішили ОСОБА_14 ько ОСОБА_15 огуза М.Ю., які в той момент залишились на даху колонади та які не чинили опору, заподіяти їм сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій.
Реалізуючи свій злочинний ОСОБА_12 ри ОСОБА_16 ст ОСОБА_17 локов А.О. усвідомлюючи, що визначені Законом України «Про міліцію», Правилами застосування спеціальних засобів по охороні громадського порядку, що затверджені постановою Ради Міністрів УРСР від 27 лютого 1991 року № 49, підстави для застосування заходів фізичного впливу та/чи спеціальних засобів відсутні, а так ОСОБА_15 когу ОСОБА_14 ький В.В. не чинять будь-який опір, за вказаних обставин позбавлені можливості здійснити втечу або заподіяти будь-кому з працівників міліції шкоду, достовірно знаючи, що працівник правоохоронного органу має діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, реально оцінюючи обстановку, проявляючи зухвалість, хизуючись наявністю службових повноважень, усвідомлюючи характер своїх дій та їх наслідки, маючи на меті ОСОБА_15 огуз ОСОБА_14 ького В.В., за їх участь в акціях протесту, які проводились в місті Києві, а також з метою залякування та дискримінації потерпілих та інших учасників акцій протесту, грубо порушуючи вищевказані норми законодавства, діючи спільно та узгоджено за допомогою конклюдентних дій, тобто за попередньою змовою, з єдиним умислом на заподіяння сильного фізичного болю затриманим особам, близько 20 год 30 хв упродовж не менше однієї хвилини безперервно з особливою жорстокістю ОСОБА_14 ько ОСОБА_15 огузу М.Ю. удари взутими ногами та спеціальними засобами - гумовими кийками в різні частини тіла, в тому числі в область голови, шиї, в ділянки нирок, грудної клітини, живота, по руках, ногах, тулубу, спині.
У подальшому, після жорстокого нанесен ОСОБА_15 огузу М.Ю. та ОСОБА_14 ькому В.В., придушення їх волі на реалізацію права щодо проведення ОСОБА_12 ри ОСОБА_16 тега ОСОБА_17 локов А.О. незважаючи на те, що потерпілі знаходились в знерухомленому стані, продовжили жорстокі та цинічні дії ОСОБА_15 гуза М.Ю., підвели його на ноги, та довівши до краю даху колонади, демонстративно показали останнього працівникам підрозділів БМОП «Беркут» та працівникам інших правоохоронних органів, які перебували поряд з колонадою, тим самим хизуючись перед ними затриманим мітингувальником, що в свою чергу викликало бурхливу емоційну реакцію працівників правоохоронних органів, які почали схвально вигукувати та бити палицями по залізним щитам, які перебували у них на озброєнні, демонструючи колективне бажання всіх працівників міліції продовжити катування над потерпілим.
Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заподіяння сильного фізичного болю, фізичних та моральних страждань шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій з метою ОСОБА_14 ько ОСОБА_15 огуза М.Ю. за акції протесту, які проводились в місті Києві ними та іншими цивільними учасниками, а також з метою залякування та дискримінації потерпілих та інших учасників акцій протесту, усвідомлюючи, що доставлення затриманих до автомобілю призначеного для перевезення затриманих через стрій колони працівників спецпідрозділу міліції «Беркут» буде супроводжуватись зухвалими, цинічними, насильницькими діями, а також знущанням з боку працівників міліції по відношенню до з ОСОБА_15 огуза ОСОБА_14 ького В.В., орієнтуючись в обстановці, знаючи про вимоги законодавства щодо необхідності проявляти обережність і пересторогу, своїми діями не викликати ускладнення обстановки, маючи реальну можливість обрати безпечний маршрут сл ОСОБА_12 ри ОСОБА_16 ст ОСОБА_17 локов А.О. проігнорували вказані вимоги законодавства, та з мотивів колективної помсти з боку працівників міліції, прийняли протиправне рішення провести затриманих через вказаний стрій працівників спецпідрозділу міліції «Беркут», таким чином продовживши знущання над останніми, та з цією мето ОСОБА_15 огуза ОСОБА_14 ького В.В. з даху колонади/парапету над входом до колонади з небезпечної висоти для передачі їх своїм колегам.

При цьому, відповідно до архівних даних Українського гідрометеорологічного центру 20.01.2014 у місті Києві впродовж дня утримувалася середня температура від 9,6 градусів по Цельсію до - 12 градусів по Цельсію.
Тим самим, за вказаних погод ОСОБА_15 когуз М.Ю., який був повністю оголений, протягом не менше десяти хвилин перебував у небезпечному для життя та здоров`я стані.
За таких обставин, враховуючи те, що оголення особи в громадському місці суперечить морально-етичним нормам суспільства, примусове ро ОСОБА_15 огуза М.Ю. та залишення його в оголеному стані в присутності багатьох працівників міліції, було вчинено з метою завдати останньому додаткових моральних страждань.
Надалі, невстановлений слідством працівник спецпідрозділу міліції «Беркут», матеріали стосовно якого розслідуються в окремому провадженні, продовжуючи ОСОБА_12 кін ОСОБА_16 те ОСОБА_17 ковим А.О. протиправні дії, направлені на помсту за своїх колег - працівників міліції, які отримали тілесні ушкодження в результаті незаконних дій невстановлених учасників акцій протесту, підійшовши впритул до лежачого ОСОБА_15 огуза М.Ю., дістав з кишені ніж та наніс ним удар в стегно правої ноги, завдавши останньому сильного фізичного болю, а також спричинивши колото-різану рану стегна правої ноги. В цей час інший невстановлений слідством працівник спецпідрозділу міліції «Беркут», матеріали стосовно якого також розслідуються в окремому провадженні, який стояв ОСОБА_15 гузом М.Ю. та спостерігав за діями свого колеги, дістав газовий балончик та розпилив перцеву рідину, яка містилась в ньому, в рану потерпілого, завдавши останньому сильних фізичних страждань шляхом мучення з метою покарати останнього за проведені мітингувальниками акції протесту в місті Києві.
При цьому, інші невстановлені органом досудового розслідування працівники міліції, матеріали щодо яких розслідуються в окремому провадженні, по черзі підходили до лежачого ОСОБА_15 огуза М.Ю. та продовжували наносити йому удари в різні частини тіла, бажаючи помститися та покарати потерпілого за дії всіх учасників акцій протесту, які виражали свою політичну волю.
Через деякий час, підвівши ОСОБА_15 огуза М.Ю. та передягнувши його в чужі спортивні штани та кофту, не надавши нижньої білизни, шкарпеток, невстановлені слідством працівники міліції повели його напівоголеного та босоніж через стрій правоохоронців, чим продовжили, враховуючи погодні умови та температурний режим, завдавати останньому фізичних страждань. Крім того, під час руху до місця знаходження автомобіля спеціального призначення невстановлений слідством працівник правоохоронного органу наніс потерпілому удар по голові щитом, в той час як інші працівники під час його ходи примушували співати гімн України, висміюючи його ідеологічні переконання, таким чином продовжували вчиняти дії, р ОСОБА_12 кі ОСОБА_16 те ОСОБА_17 ковим А.О. на заподіяння потерпілому сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій з метою покарати його за дії, скоєні іншими учасниками акції протесту, а також з метою залякування їх та інших учасників акції протесту.
В результаті вказаних спільних та узгод ОСОБА_12 ик ОСОБА_16 ст ОСОБА_17 окова А.О., а також інших невстановлених працівників спецпі ІНФОРМАЦІЯ_2 лу «Беркут» та військовослужбовців внутрішніх військ МВС України, матеріали щодо яких розслідуються в окремому провадженні, які продовжувались не менше тридцят ОСОБА_15 огузу М.Ю. завдано середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження у виді закритої травми лівої кисті - садна у ділянці лівої кисті, переломів кісток лівої кисті - голівок 3, 5 п`ясної кісток; основи 4 п`ясної кістки з невеликим зміщенням, проксимальної фаланги 5 пальця у дистальній половині без зміщення уламків, закритої травми лівого плеча - перелому латерального виростка лівої плечової кістки; а також легкі тілесні ушкодження у вигляді рани на тильній поверхні лівої кисті в проекції дистальної третини 3-ої п`ясної кістки, рани на тильній поверхні правої кисті в проекції 2-го п`яно-фалангового суглобу, чотирьох саден у лобній ділянці, синця у ділянці правого плеча, синця в ділянці правого ліктьового суглобу, синця у ділянці правого передпліччя, садна в ділянці правого стегна, садна в ділянці правої гомілки, садна в ділянці правої стопи, синця та садна в ділянці лівого ліктьового суглобу, синця у ділянці лівої гомілки, садна в ділянці лівої г ОСОБА_14 ькому В.В. спричинено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а саме закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку з забитою раною обличчя та закритий перелом носових кісток без зміщення кісних уламків.
У зв`язку із вчиненням вищезазнач ОСОБА_12 икіну А.О. висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 2 статті 127 Кримінального кодексу України, яке полягає в катуванні, тобто умисному заподіянні сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій з метою покарати потерпілих за дії, скоєні ними та іншими особами, а також з метою залякування та дискримінації їх та інших осіб, що вчинені за попередньою змовою групою осіб.

За вказаним обвинуваченням суд ухв ОСОБА_12 икіна А.О. виправдувальний вирок.

Суд визнав доведеною подію кримінального правопорушення у відношенні кожного з потерпілих, проте вважав, що стороною обвинувачення не було доведено «поза розумним сумнівом» те, що саме ОСОБА_12 кіним А.О. учинявся алгоритм дій, відображений в сформульованому щодо нього обвинуваченні, у відношенні потерпілих осіб.

В окремо поданих апеляційних скаргах, які є алогічними за доводами та апеляційними вимогами, прокурори у кримінальному провадженні - прокурори відділу Генеральної прокуратур ОСОБА_13 анцо ОСОБА_6 ирнов В.Р., посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотні порушення кримінального процесуального закону, просять вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року скасувати та ухвалити свій ви ОСОБА_12 икіна А.О. визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України (в редакції Закону України від 05.11.2009 № 1707-VІ "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо відповідальності за злочини з мотивів расової, національної чи релігійної нетерпимості") та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

За позицією прокурорів, суд першої інстанції однобічно та упереджено підійшов до доказів, наданих стороною обвинувачення, побудувавши своє рішення щодо ОСОБА_12 вини Хандрикіна А.О. у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України, на недостатньо перевірених та неналежно оцінених доказах.

Зокрема, прокурори вважають таким, що не ґрунтується на вимогам КПК України, оскільки суперечить положенням ст.ст. 93, 98, 99 КПК України, висновок суду щодо недопустимості протоколу огляду документів від 10 січня 2017 року, під час якого слідчим Генеральної прокуратури України (далі ГПУ) було оглянуто матеріали кримінального провадження №0000220 від 22 січня ОСОБА_14 осно ОСОБА_15 В. та Нискогуза М.Ю. за ч. 2 ст. 294 КК України, а також вилучено оригінали протоколів допит ОСОБА_12 дк ОСОБА_16 А.О ОСОБА_17 В. та Войлокова А.О. щодо обста ОСОБА_14 ними ОСОБА_15 . та Нискогуза М.Ю. 20 січня 2014 року. Разом з цим стверджують, що на стадії досудового розслідування будь-яких належних процесуальних підстав для визнання оригіналів протоколів допит ОСОБА_12 дк ОСОБА_16 а А.О., Мастеги В.В. та ОСОБА_17 Войлокова А.О., складених в межах кримінального провадження №0000220, в якості речових доказів - не існувало, а посилання суду на те, що єдиною підставою для проведення огляду місця події є інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі і без наявності такої інформації проведення огляду не допускається, взагалі суперечить вимогам КПК України.

В даному конкретному випадку, як зазначають прокурори, слідчим було застосовано загальні положення ст. 93 КПК України. Враховуючи, що матеріали кримінального провадження №0000220 перебували в межах того ж структурного підрозділу Генеральної прокуратури України, в якому також розслідувалось провадження №4201600 ОСОБА_18 слідчий Чернов В.В. звернувся із запитом в порядку ст. 93 КПК України, за результатами чого отримав відповідний доступ для проведення огляду. При цьому єдиною формою фіксації та передачі доказів із одного кримінального провадження в інше є проведення слідчої дії - огляду та вилучення документів в порядку ч. 5 ст. 237 КПК України, отже слідчий керувався положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України. Водночас слідчий та прокурор, в провадженні яких перебували матеріали кримінального провадження №0000220, в свою чергу з огляду на положення ч. 3 ст. 217 КПК України фактично були позбавленні можливості самостійно передати в інше кримінальне провадження матеріали досудового розслідування в розумінні ст. 93 КПК України.

Прокурори також вважають, що посилання суду, як на окрему підставу для визнання протоколу огляду документів від 10 січня 2017 року недопустимим доказом, на те, що в суді було надано незавірену належним чином ксерокопію протоколу, суперечить ч. 1 ст. 86 КПК України, а дане порушення в силу ст.ст. 87, 89 КПК України не призводить до очевидної недопустимості доказу, так як воно відбулося не на етапі отримання доказу або складанні (оформленні) протоколу процесуальної дії, а на стадії з`ясування обставин та перевірки їх доказами при наданні суду доказів зі сторони обвинувачення та є технічною помилкою. При цьому, незважаючи на положення ч. 1 ст. 23, ч. 5 ст. 99 КПК України, судом не було акцентовано увагу на тому, що стороною обвинувачення надано незавірену копію документу, не надано можливості або належним чином завірити документ, або надати оригінал документу.

Вважають необґрунтованими прокурори і висновки суду про визнання недопустимими доказами протоколів огляду матеріалів кримінального провадження №0000220 від 29 травня 2015 року та 02 червня 2015 року з посиланням на те, що в них зазначено різну кількість аркушів та описи в томі провадження, змінено хронологію розміщення документів. В цьому аспекті прокурори зазначають, що поза увагою суду залишився той факт, що в протоколах огляду документів дійсно зазначено різну кількість аркушів в томі тощо, оскільки оглядались два різні томи матеріалів кримінального провадження №0000220, які стосувалис ОСОБА_14 сіб, Цілицького В.В. ОСОБА_15 адку, Нискогуза М.Ю. в іншому, а слідчим при проведенні оглядів зазначалось, що об`єктом огляду є матеріали кримінального провадження №0000220, які складались з одного тому, бо оглядався саме один конкретний том. При цьому посилання суду на порушення при здійсненні оглядів документів вимог ст. 222 КПК України в частині відсутності підтвердження надання слідчим або прокурором дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування так само не ґрунтується на вимогах Закону, оскільки вказана судом норма в редакції, яка діяла до 15.12.2017, не передбачала обов`язкового письмового дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування, а відповідне попередження здійснювалось лише у необхідних випадках.

Не погоджуються прокурори з висновком суду про те, що протокол допи ОСОБА_12 дка Хандрикіна А.О., з урахуванням положень ст.ст. 87, 95 КПК України, в будь-якому разі не може бути використаний в якості доказу.

Викладаючи зміст п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України, прокурори зверта ОСОБА_12 що Хандрикіним А.О. надавались свідчення у кримінальному провадженні №0000220, яке жодним процесуальним чином не пов`язане з кримінальним провадженням №0004103, в меж ОСОБА_14 ілим ОСОБА_15 В. та Нискогузу М.Ю. було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України. При цьому показання працівників БМОП «Беркут»ГУ МВС України в ОСОБА_12 ас ОСОБА_16 а ОСОБА_17 В.В., Войлокова А.О. в якості св ОСОБА_14 ненн ОСОБА_15 . та Нискогузом М.Ю. інкримінованих злочинних дій, що в свою чергу, за версією свідків, слугувало підставою для їх затримання, були використані органом досудового розслідування як належний доказ для повідомлення про підозру та слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу.

За позицією прокурорів, суд необґрунтовано залишив поза увагою пояснення допитани ОСОБА_19 свід ОСОБА_20 Г. та Косиченко Т.М., які показали в суді, що в лютому 2014 року, перебуваючи на посадах слідчих Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві, допита ОСОБА_12 дк ОСОБА_16 а А. ОСОБА_17 . та Войлокова А.О. з приводу обста ОСОБА_14 ними ОСОБА_15 В. та Нискогуза М.Ю., при цьому останні самостійно, без спонукань розповіли обставини та деталі проведення затримання, підписали протоколи допиту без зауважень. Оскільки слідчим не було зрозуміло, яким чином працівники БМОП «Беркут» потрапили на дах самої колонади стадіону «Динамо»імені ОСОБА_21 В. Лобановського, тому допитуваним працівникам було запропоновано показати на місці яким чином вони піднялись на дах колонади, що останніми і було в деталях показано, ОСОБА_12 амим Хандрикіним А.О.

В частині цих доказів, на думку прокурорів, не підлягають застосуванню положення ч. 7 ст. 97 КПК України, оскільк ОСОБА_19 свід ОСОБА_20 Г. та Косиченко Т.М. не є показаннями з чужих слів, як це визначено у ч. 1 ст. 97 КПК України. Фактично ці свідки надавали пояснення лише щодо обставин здійснення ними конкретних слідчих ОСОБА_17 пи ОСОБА_16 а А. ОСОБА_12 . та Хандрикіна А.О., а також способів їх фіксації в протоколі. Показання же зазначених осіб зафіксовано безпосередньо в протоколах допитів їх в якості свідків, які досліджувалися судом окремо. Отж ОСОБА_19 свід ОСОБА_20 . та Косиченко Т.М., а також слідчі експерименти за їх участю, є допустимими доказами в розумінні КПК України.

На думку прокурорів, судом не було надано належної оцінки даним протоколу слідчого експерименту за у ОСОБА_17 аного Войлокова А.О. від 11 серпня 2016 року, під час проведення якого останній на місці показав коли та яким чином він разом з іншими працівниками БМОП «Беркут» потрапив на дах колонади стадіону «Динамо»імені В. Лобановського, а також яким чином після затримання мітингувальників вони спускали їх на землю та спускалися самі. Такі обставини повністю відповідають по ОСОБА_14 ілих ОСОБА_15 В. та Нискогуза М.Ю., даним слідчих експериментів за їх участі та протоколу огляду відеозапису від 25 січня 2015 року, а також самого відеозапису, на якому висвітлюються події, що відбувались 20 січня 2014 року у вечірню пору доби, близько 21 - 22 години, де зафіксовано обставини затримання особами, одягнутими у формений одяг (міський камуфляж) із шоломами, двох цивільних осіб, обставини спуску їх з колонади. Доводяться такі обставини аналогічними показаннями та даними слідчих експериментів ОСОБА_19 свід ОСОБА_20 Г. та Косиченко Т.М., а також показаннями допитани ОСОБА_17 ід ОСОБА_16 а А. ОСОБА_12 . та Хандрикіна А.О., які суд безпідставно визнав недопустимими доказами. Вказане в свою чергу свідчить про правдивість першочергових показань, надан ОСОБА_17 ід ОСОБА_16 а А.О., Маст ОСОБА_12 мого Хандрикіна А.О., та доводить факт обізнаності останнього про обставини затримання потерпілих.

У доповненні до апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні - прокурор відділу Генеральної ОСОБА_6 України Смирнов В.Р. просить при ухваленні обвинува ОСОБА_12 одо Хандрикіна А.О. задовольнити в повному обсязі цивільн ОСОБА_14 ілих ОСОБА_15 В. та Нискогуза М.Ю. до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

У доповненні прокурор також зазначає про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, яке полягає в тому, що в матеріалах судового провадження відсутні журнали судового засідання та засоби фіксування судового засідання шляхом здійснення звукозапису, у судових засіданнях, які відбувались 23 травня 2017 року, 27 липня 2017 року, 27 вересня 2017 року, 20 жовтня 2017 року. Крім того, як вважає прокурор, не забезпечено судом повної фіксації судового засідання, яке відбувалось 18 липня 2018 року, оскільки звукозапис обривається на середині засідання, але в цьому засіданні стороною обвинувачення було долучено, а судом відповідно досліджено ключові матеріали досудового розслідування - протокол огляду документів від 10 січня 2017 року та оригінали протоколів допит ОСОБА_12 дк ОСОБА_16 а А. ОСОБА_17 .В. та Войлокова А.О.

Предс ОСОБА_8 ерпілого Гришко С.Ю. в ін ОСОБА_14 лого Цілицького В.В. в апеляційній скарзі просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року скасувати, постановит ОСОБА_12 яким Хандрикіна А.О. визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України, та призначити йому покарання відповідно до вказаної статті КК України; задовольни ОСОБА_14 озов Цілицького В.В. про відшкодування цивільними відповідачами ГУМВС України в Харківській області та Головним управлінням Державної казначейської служби в Харківській області матеріальної та моральн ОСОБА_14 аної Цілицькому В.В. злочином, у скоєнні як ОСОБА_12 ється Хандрикін А.О.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції визнав доведеним факт ка ОСОБА_14 лого Цілицького В.В., але свій висновок про те, що стороною обвинувачення не доведено участі обвинуваченого у катуванні належним чином не обґрунтував, оскільки неправомірно відхилив докази сторони обвинувачення, які в своїй сукуп ОСОБА_12 вину Хандрикіна А.О. у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, як вважає представник потерпілого, суд безпідставно відхилив як док ОСОБА_12 питу Хандрикіна А.О. в якості свідка від 24 січня 2014 року, згідно з яким останній 20 січня 2014 року, піднявшись на колонаду на вході до стадіону «Динамо» ім. Валерія Лобановського по вул. Грушевського в м. Києві затримав потерпілих ОСОБА_15 ОСОБА_14 . та Цілицького В.В.

За позицією представника потерпілого є хибним висновок суду щодо недопустимості як доказу протоколу огляду документів від 10 січня 2017 року, оскільки доказом, який поданий стороною обвинувачення в обґрунтування висунутого обвинувачення, є саме протокол допиту, який був поданий стороною обвинувачення в оригіналі і справжність його не заперечувалася навіть стороною захисту; постанова Верховного Суду від 08 травня 2019 року в справі №160/7887/18, на яку послався суд, була винесена в адміністративній справі та стосувалася засвідчення копій довіреності на представника відповідно до ст. 59 КАС України; законами України не передбачений порядок засвідчення копій документів, окрім нотаріального засвідчення; факт складення та підписання протоколу допиту обвинуваченим був підтверджений іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні, у тому числі ОСОБА_19 свід ОСОБА_20 .Г. та Косиченко Т.М.

Крім того, як вважає представник потерпілого, протоколи огляду від 29 травня 2015 року, 02 червня 2015 року та 10 січня 2017 року, а та ОСОБА_12 питу Хандрикіна А.О. помилково визнані судом першої інстанції недопустимими доказами, оскільки: огляд матеріалів кримінального провадження, яке перебуває у провадженні того ж самого органу досудового розслідування, не потребує окремого рішення суду, слідчого судді, а здійснюється в порядку ст. 222 КПК України з дозволу слідчого або прокурора, в провадженні якого воно знаходиться, що і було виконано; огляди матеріалів іншого кримінального провадження взагалі не впливали і не обмежували жодних прав і інтересів учасників даного кримінального провадження, оскільки ці матеріали на законних підставах перебували у володінні органу досудового розслідування; беручи до уваги зміст положень ч. 1 ст. 86, ч. 2 та ч. 3 ст. 93 КПК України, застосування стороною кримінального провадження такого способу збирання доказів як вилучення речей чи документів (ч. 7 ст. 163 КПК України) під час отримання доступу до речей і документів може здійснюватися лише у визначених законом випадках.

При цьому представник потерпілого звертає увагу на те, що протокол допиту був визнаний стороною обвинувачення саме «документом» і саме в такій якості залучений як доказ до кримінального провадження, тому помилковим є висновок суду про те, що він був отриманий та долучений стороною обвинувачення з порушенням відповідних норм КПК України про збирання документів.

Вважає представник потерпілого також хибною кваліфікацію судом першої інстанці ОСОБА_12 питу Хандрикіна А.О. показаннями свідка, оскільки вказаний протокол і дані, які в ньому містяться, є документом, а не ОСОБА_12 дка, Хандрикін А.О. в цій справі є не свідком, а обвинуваченим, який відмовився надавати свідчення.

Що стосується висновку суду про те, що протокол допиту є недопустимим доказом відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України, то, на думку представника потерпілого, він також є хибним, оскільки протокол допиту був складений у кримінальному провадженні №0000220, яке було порушене 22 січня 2014 року за ч. 2 ст. 294 КК ОСОБА_12 ому Хандрикіну А.О. підозра не оголошувалася та жодних обвинувачень не висувалося.

Крім того, представник потерпілого наголошує на тому, що суд першої інстанції не обґрунтував визнання доказів сторони обвинувачення недопустимими посиланням на істотне порушення прав людини, а саме положення ч. 1 ст. 87 КПК України, оскільки підставою для визнання доказів недопустимими можуть бути не будь-які порушення процесуального закону, а лише порушення фундаментальних прав і свобод людини, гарантованих у документах, що згадані у ст. 87 КПК України.

Як вважає представник потерпілого, визнання протоколу допиту допустимим доказом автоматично означатиме, що обвинувачений був одним із співробітників БМОП «Беркут», які затримували потерпілих, упродовж щонайменше хвилини били потерпілих, у том ОСОБА_14 лого Цілицького В.В. гумовими кийками на даху колонади стадіону «Динамо» ім. Валерія Лобановського у м. Києві близько 20:30 20 січня 2014 року. Це буде непрямим доказом, який в сукупності з іншими доказами, зібраними стороною обвинувачення та наданими до суду, в тому числі відеозаписами, доводить поза розу ОСОБА_12 ину Хандрикіна А.О. у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України.

У запереченні на апеляці ОСОБА_11 захисник Рибін В.В. просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 30 се ОСОБА_12 щодо Хандрикіна А.О. залишити без змін.

За позицією захисника доводи апелянтів не ґрунтуються на вимогах КПК України, а виправд ОСОБА_12 щодо Хандрикіна А.О. є законним, обґрунтованим та мотивованим, прийнятим за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів по справі, надання кожному доказу окремо та у їх взаємозв`язку належної правової оцінки з точки зору їх допустимості та належності.

Цивільний відповідач - Головне управління МВС України в Харківській області у відзиві просить залишити без задоволення апеляційну ОСОБА_8 ставника Гришк ОСОБА_14 есах Цілицького В.В. та відмовити в ОСОБА_14 зову Цілицького В.В. про стягнення на його користь майнової та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів та представників потерпілих, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, заперечення обвинуваченого та захисника щодо апеляційних прохань, частково дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, за клопотаннями прокурора та представника потерпілого, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Частинами 1, 2 ст. 2 КК України передбачено, що підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вини не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

За ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Згідно з положеннями ч. 4 вказаної статті усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на користь такої особи.

При цьому, як передбачає ч. 6 ст. 22 цього Кодексу, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, суд може постановити обвинувальний вирок лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого. Тобто тягар доведення винуватості обвинуваченого покладено на сторону обвинувачення.

Очевидно, що предмет доказування в конкретному кримінальному провадженні, тобто сукупність передбачених кримінальним процесуальним законом обставин, встановлення яких необхідно для вирішення кримінального провадження, залежить від того, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення обвинувачується особа, оскільки кримінальні правопорушення різняться за об`єктом, об`єктивною та суб`єктивною сторонами, суб`єктом. Пред`являючи особі обвинувачення у вчиненні конкретного кримінального правопорушення з кваліфікацією її дій за статтею (частиною статті) Кримінального кодексу, сторона обвинувачення фактично визначає, які обставини вона буде доводити перед судом.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення - вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Ключовими принципами статті 6 Конвенції є - верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України суд ухвалює виправдувальний вирок у разі, якщо не доведено, що: було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 цього Кодексу мотивувальна частина виправдувального вироку має містити підстави для виправдання обвинуваченого та мотиви, виходячи з яких, суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

За ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, тобто з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Цих вимог закону, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався, оскільки повно та всебічно розглянув обставини провадження, проаналізував зібрані органом досудового слідства докази, які перевірив і належним чином оцінив із точки зору допустимості, належності, достовірності й достатності, та дійшов правильного висновк ОСОБА_12 ення Хандрикіна А.О. ґрунтується на припущеннях і не підтверджується об`єктивними, достовірними доказами, отриманими в ході досудового та судового слідства.
При цьому суд, дотримуючись вимог ст. 374 КПК України, вказав у вироку, на яких саме підставах він дійшов висновку про необх ОСОБА_12 ання Хандрикіна А.О. за ч. 2 ст. 127 КК України (в редакції Закону України від 05.11.2009) та належним чином мотивував своє рішення.
Колегією суддів встановлено, що на розгляд Дніпровського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт, яким обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України (в редакції Закону України від 05.11.2009 № 1707-VІ "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо відповідальності за злочини з мотивів расової, національної чи релігійної нетерпимост ОСОБА_17

Ухвалою підготовчого судового засідання Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року о ОСОБА_17 к об ОСОБА_16 ойлокова А.О. та Мастеги В.В., матеріали відносно них виділені в окреме провадження, а судове пр ОСОБА_12 обвинуваченого Хандрикіна А.О. продовжено у загальному порядку (т.4 а.с. 72-76).

Розглядаючи ОСОБА_12 овадження щодо Хандрикіна А.О., суд першої інстанції провів судовий розгляд згідно з положеннями ч. 1 ст. 337 КПК України, тобто в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції, проаналізувавши зміст ви ОСОБА_12 увальним актом Хандрикіну А.О. обвинувачення, дійшов висновку, що останній безпосередньо обвинувачується в тому, що він особисто, будучи співробітником БМОП «Беркут», приблизно о 20 годині 30 хвилин 20 січня 2014 року з метою затримання близько чотирьох протестувальників, які знаходились на даху колонади, та щонайменше двоє з яких чинили протиправні дії щодо працівників правоохоронних органів, кидаючи у них запаленими пляшками з легкозаймистими речовинами, а інші спостерігали за подіями, які відбувались поблизу колонади, разом з особами, матеріали судового провадження у відношенні яких виділено у окреме провадження, через вікно проникли у приміщення колонади, що знаходиться неподалік перехрестя вулиць М. Грушевського та Паркової дороги в місті Києві, біля входу до стадіону «Динамо» імені В. Лобановського, звідки по сходах піднялись на її дах. Помітивши працівників міліції, особи, які знаходились на даху коло ОСОБА_14 а в ОСОБА_15 лицького В.В. та Нискогуза М.Ю.

ОСОБА_12 анесення побоїв Хандрикін А.О. та інші особи з числа БМОП «Беркут» продовжили жор ОСОБА_15 ні дії відносно Нискогуза М.Ю., підвели його на ноги, та довівши до краю даху колонади, демонстративно показали останнього працівникам підрозділів БМОП «Беркут», після чого прийняли рішення провести затриманих через стрій працівників БМОП «Бе ОСОБА_15 ю мет ОСОБА_14 огуза М.Ю. та Цілицького В.В. з даху колонади/парапету над входом до колонади з небезпечної висоти для передачі їх своїм колегам.

Отже в даному випадку правильним є висновок суду про те, що саме ці обставини підляг ОСОБА_12 ю у відношенні Хандрикіна А.О. у вказаному кримінальному провадженні.

З матеріалів провадження вбачається, що наказом від ОСОБА_12 року № 188о/с Хандрикіна А.О. було призначено на посаду міліціонера відділення № 1 взводу № 2 оперативної роти № 2 батальйону міліції особливого призначення «Беркут» ГУ МВС України в Харківській області, а наказом начальника ГУ МВС України в Харківській області від 21 серпня 2007 року № 555 присвоєно спеціальне звання - старший прапорщик міліції.
ОСОБА_12 обвинувачений Хандрикін А.О., користуючись своїм правом щодо надання виключно вільних показань, повідомив, що в описані в обвинувальному акті дні ніс службу у складі БМОП «Беркут» під час акцій протесту, що відбувалися у центрі м. Києва Разом з іншими працівниками міліції прибув до столиці 19 січня 2014 року. Завдання керівництва полягало в тому, щоб вони тримали стрій на вулиці Грушевського від стадіону «Динамо» і до будинків, не піддаючись на провокації. Службу несли дві години через дві, дві години стояли в строю, а дві - грілися, що продовжувалось до 24 січня 2014 року.

Крім того, заперечуючи свою причетність до затримання потерпілих та їх побиття, обвинувачений показав, що під час несення служби з колонади, особливо в нічний час, радикально налаштовані громадяни кидали пляшки із запальною сумішшю. Праворуч від цього місця стояли в основному військовослужбовці внутрішніх військ, які у нічний час горіли від запальної суміші, а службовці БМОП «Беркут» їх підстраховували в таких ситуаціях. 24 чи 25 січня 2014 року його ОСОБА_22 упник командира Олег Василенко та повідомив, що затримали людей, які кидали «зажигалки» з колонади. Оскільки тих працівників міліції, які їх затримували, вже не було, сказав, що потрібно скласти документи про затримання та надати пояснення слідчи ОСОБА_23 відка затримання. Василенко О. також повідомив, що всі документи вже складені, коректувати нічого не потрібно, а лише необхідно дати свої дані, підписатись і йти відпочивати. Він підписав уже виготовлений протокол й дав показання як свідок, повідомивши свої дані, хоча в дійсності затримання потерпілих особисто не проводив та на колонаді не був. В протоколі, де зазначено про затримання потерпілих, поставив підпис, оскільки бачив як горіли військовослужбовці внутрішніх військ, в яких кидали пляшки із запальною сумішшю з колонади, тому вважав, що такі особи повинні понести за це покарання.

Сторона обвинувачення, на переконання колегії суддів, не надала в суді належних, допустимих та достатніх доказів, які б у сукупності та взаємозв`язку між собою спростовували такі показання обвинуваченого та поза розумним сумнівом доводили винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Так,суд, проаналізував у вироку ОСОБА_14 ді потерпілого Цілицького В.В., який не повід ОСОБА_12 середню участь Хандрикіна А.О. у протиправних, які мають ознаки катування, діях щодо нього. Врахував також суд, що під час проведення слідчого експерименту у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 січня 2014 року за № 0000391, результати якого зафіксовані в протоколі від 03 ОСОБА_24 15 року слідчим ГПУ Шурою О.Л., потерпілий досить детально описав усі події, які відбувалися з ним 20 січня 2014 року, як на колонаді, так і в подальшому після затримання, але зазначив, що обличчя працівників БМОП «Беркут» з огляду на свій стан не запам`ятав, хоча деякі з них на той час були без масок (т.6 а.с. 26-38). Крім того, взяв до уваги висновок експерта № 09-КЕ/2017 від 19 січня 2017 року щодо характеру та ступеню тяжкості наявних у потерпілого тілесних ушкоджень, які за цим висновком могли бути спричинені за обмежений проміжок часу та незадовго до його госпіталізації до лікувального закладу, можливо і під час подій 20 січня 2014 року.

Оцінивши такі докази, суд дійшов обґрунтованого висновку, який не оспорюється в апеляційних скаргах, що з них лише слідує сам факт тих насильницьких дій щодо потерпілого, які описані в обвинувальному акті, зокрема щодо перебування потерпілого на колонаді, його побиття особами у фор ОСОБА_14 » та отримання Цілицьким В.В. тілесних ушкоджень, водночас з цих доказів жодним чином не слідує факт ОСОБА_12 х дій особисто Хандрикіним А.О.

Не залишив поза увагою ОСОБА_15 ня потерпілого Нискогуза М.Ю., відомості, отримані за результатами слідчого експерименту з ним, який проводився 08 червня 2016 р ОСОБА_25 чої групи ГПУ Нестеруком А.Ю. у кримінальному провадженні

Указані висновки суду ніким не оспорюються та колегією суддів не піддаються сумніву, оскільки вони ґрунтуються на тих доказах, які суд безпосередньо дослідив у вказаній частині та проаналізував у вироку.

Не д ОСОБА_12 редньої участі Хандрикіна А.О. у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України, показання допитаних в суді:

свідка Воробей І.О., який показав, що станом на січень 2014 року працював лікарем-хірургом в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги та особ ОСОБА_27 едичну допомогу Низкогузу М.Ю., якого доставили в лікарню 21 січня 2014 року вночі, перебував він в лікарні 4 дні та при первинному огляді з приводу отримання тілесних ушкоджень повідомив, що впав з даху автобуса під час подій на Майдані на вул. Грушевського біля парку, а згодом пояснив, що це було пов`язано з подіями на Майдані під час конфлікту з працівником міліції «Беркут», який його побив;

свідка Сенчика Ю.О., який показав, що працює лікарем-нейрохірургом в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги та в січні 2014 ОСОБА_14 дичну допомогу Цілицькому В.В., у якого були виявлені: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забої обличчя і тулуба та щодо таких травм потерпілий пояснював, що його били руками, ногами, але хто саме не зазначав;

свідка Антонюк А.Р., яка показала, що 20 січня 2014 року, будучи журналістом, працювала за сто метрів від колонади стадіону імені Лобановського, що на вулиці Грушевського та вела репортаж для «Громадського телебачення» під час побиття активістів. Приблизно о 21:00, як повідомила свідок, вона побачила, що з колонади мітингувальники закидали фаєри в бік працівників «Беркуту», після 21:30 зазначила у репортажі, і це слідує з відеозапису, що на колонаду вилізли троє працівників «Беркуту», троє мітингувальників зістрибнули з колонади, а двоє залишилися. Працівники «Беркуту» зловили спочатку одного хлопця, і на відео видно як його били ногами і гумовою палицею, тягнули по колонаді. Їй здалося, що ту людину скинули з колонади, але згодом виявилося, що його спустили. З іншим хлопцем вчинили так само - били ногами і гумовою палицею;

свідка Думащина П.В., який показав, що 20 січня 2014 року приблизно о 22 годині перебував на вул. Грушевського, де бачив спалені автобуси, потім були дві атаки «Беркута» на мітингувальників, останні виходили з помповою зброєю, кидали гранати, стріляли по активістам. У певний момент активісти зробили захисний коридор, тим самим трішки відтіснили «Беркут». Поспілкувавшись зі знайомими активістами, вони вирішили вилізти наверх на колонаду і звідти допомагати людям, тому принесли щити, лавочки, склали їх та вилізли наверх. На колонаді їх було четверо, всі були в балаклавах, а він також у шоломі. У певний момент він сказав, щоб один із хлопців став праворуч на колонаді, а другий - зліва, щоб до них не потрапили працівники міліції. Приблизно через півгодини вони відійшли від позицій, щоб витягнути лавочку і в цей момент підбігли двоє «беркутівців», один великий, другий низенький, останні мали з собою палиці та у високого у куртці начебто була помпова зброя і кобура з пістолетом. «Беркутівці» підбігли до хлопця, який був ліворуч та стали його бити, потім скинули з колонади. Ті ж «беркутівці» напали на хлопця, який був праворуч, і теж почали дуже сильно бити. Потім з`явилось ще двоє «беркутівці», у них була перевага, тому він (свідок) зістрибнув на гілку дерева, а хлопця, який був праворуч на колонаді, потягнули в інший її бік;

свідка Бабич Б.М., яка показала, що працює директором Інституту практичної політики, у період з грудня 2013 року по січень 2014 року була координ ІНФОРМАЦІЯ_3 рнет-телебачення «Суспільне ТВ» та під час подій 20 січня 2014 року в центральній частині м. Києва була безпосередньо координатором, знімала усе, що відбувалося, на відео, вела пряму трансляцію з місця події по вулиці Грушевського, в тому числі під час протистояння між мітингувальниками та працівниками правоохоронних органів, що мало місце біля стадіону «Динамо» ім В.Лобановського, а саме біля колонади. З 20 години по 22 годину поблизу колонади відбувались сутички між протестувальниками та особами у формі «Беркуту». Вона знімала, тому мала змогу приблизити об`єкти, бачила, що відбувається на колонаді. Коли почула крики: «б`ють», «вбивці», то підбігла до колонади, побачила та зафіксувала побиття протестувальників, які на той час не чинили опору. Одного хлопця троє осіб у формі «Беркуту» били у лівий частині колонади та ще одна особа підійшла до них пізніше, коли хлопця потягнули у праву частину колонади. У той же бік повели ще одного хлопця. З упевненістю сказати, що ОСОБА_14 іції ОСОБА_27 ицького В.В. та Низкогуза М.Ю., вона не може;

свідка Лукаш В.С., який в грудні 2013 року - лютому 2014 року з ІНФОРМАЦІЯ_2 посаду командира БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Харківській області, в період грудня 2013 року - січня 2014 року перебував у службовому відрядженні в м. Києві, та в суді показав, що 20 січня 2014 року його підрозділ у центральній частині м. Києва здійснював охорону КМУ у кількості 80 чоловік особового складу, але н ОСОБА_12 и був серед них Хандрикін А.О. Усі працівники його підрозділу несли службу у форменому одязі з відповідними шевронами «БМОП «Беркут», «МВС України», мали спецзасоби: газ, кайданки, гумові кийки, бронежилети, каски, щити. Спецзасоби застосовувалися згідно з Законом України «Про міліцію» самостійно кожним співробітником, без додаткових наказів чи дозволів. Форма і спецзасоби, які були у розпорядженні працівників його підрозділу, не відрізнялись від тих, які були у підрозділів з інших регіонів. 20 січня 2014 року особисто він на колонаді або поруч не був, 21 січня 2014 року його заступник доповів, що напередодні, тобто 20 січня 2014 року, на колонаді було затримано мітингувальників. Пізніше йому телефонували слідчі щодо проведення слідчих дій, а саме допиту осіб, які затримували мітингувальників. Оскільки безпосередньо він у ту ніч був відсутній, а відповідальним був його заступ ОСОБА_33 Василенко О.В., він доручив останньому врегулювати це питання. Кого саме та за яких обставин допитували слідчі йому не відомо, але у той період часу він писав рапорт на ім`я начальника ГУ МВС України у м. Києві щодо затримання якоїсь особи. Факти застосування працівниками його підрозділу спеціальних засобів у той період часу йому не відомі, будь-яких рапортів про застосування спецзаходів до нього від підлеглих не надходило.

Крім того, суд констатував лише факт завдання тілесних ушкоджень потерпілим особами у формі співробітників БМОП «Беркут», яких неможливо ідентифікувати, за результатами дослідження:

протоколу огляду від 10 ОСОБА_18 року слідчим ГПУ Черновим В.В. у рамках кримінального провадження № 0004103 відеозаписів під назвами «Фашисти на Динамо (вул. Грушевського)» та «Шок! Беркут ВБИВАЄ мітингувальників на Грушевського 20.01.2014 (18), які розміщенні на інтернет ресурсі « ІНФОРМАЦІЯ_4 outub ІНФОРМАЦІЯ_5 youtube.com /watch v?S_zpbtNbV;
протоколу огляду від 2 ОСОБА_25 року слідчим ГПУ Нестерук А.Ю. у рамках кримінального провадження № 000 ІНФОРМАЦІЯ_6 на Динамо (вул. Грушевського)», які розміщенні в мережі Інтернет на сайті ІНФОРМАЦІЯ_7 sti/na/dynamo_vul_grushevskogo за посиланням https:/ НОМЕР_1 an>news/2014/01/25/7011294;

протоколу огляду від 08 ли ОСОБА_34 оку слідчим ГПУ Достатнім Р.Ю. у рамках кримінального провадження № 0002509 відеозапису за посиланнями: https://www.pravda.com.ua/news/2014/01/25/7011294, а саме Інтернет-видання «Українська правда», де ІНФОРМАЦІЯ_8 тя під назвою «З`явилося відео, як Беркут бив активістів на колонаді, в результаті чого од ІНФОРМАЦІЯ_2 « АДРЕСА_2 і б`є людей (вул. Грушевського, 20.01.2014);

висновку експерта № 11847/11848/16-35 від 06 вересня 2016 року, за змістом якого зображення осіб у відеозаписах файлів «Беркут бьет в Киеве протестующих на улице Грушевского» та «Беркут лютує - жорстоко побили людину» є непридатними для ідентифікації осіб за ознаками зовнішності;

висновку головного спеціаліста відділу криміналістичного супроводження досудового розслідування та інформаційно-аналітичної роботи департаменту ОСОБА_35 розслідувань ГПУ Король О.М. від 18 листопада 2016 року, за змістом якого на підставі інформації, яка була вилучена у ТОВ «Астеліт» та ПрАТ «Київстар» неможливо встановити активні зв`язки та маршрути пересування колишнього співробітника ОСОБА_12 ГУ МВС України Хандрикіна А.О. 20 січня 2014 року.

Оцінивши наведені вище докази, а саме показання, документи та висновки експертів, кожен окремо та в сукупності і взаємозв`язку між собою, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо тих обставин, які ними доводяться, та мають значення у кримінальному провадженні, водночас такі докази ані прямо, ані опосе ОСОБА_12 оводять участі Хандрикіна А.О. у кримінально проти ОСОБА_14 до ОСОБА_27 лицького В.В. та Низкогуза М.Ю.

Не погоджується колегія суддів з доводами прокурора про те, що суд не надав належної оцінки даним, отриманим під час проведеного 11 серпня 2016 ро ОСОБА_36 слідчим в ОВС ГПУ Павлій ОСОБА_17 ю підозрюваного Войлокова А.О. слідчого експерименту, оскільки сам по собі цей доказ містить лише інф ОСОБА_17 зпосередні дії Войлокова А.О. за участю ще одного працівника БМОП «Беркут» 19 січня 2014 року на даху колонади під час затримання одного із протестувальників, але відсутні в ньому ОСОБА_12 сті про участь Хандрикіна А.О. у таких діях (т.8 а.с. 1-12).

Отже такий доказ сприймався судом виключно в аспекті існування обставин, які можуть свідчити про перебування на місці події працівників БМОП «Беркут» та інших осіб, уч ОСОБА_17 а БМОП «Беркут» Войлокова А.О. у затриманні однієї цивільної особи, яка у той час перебували на колонаді ОСОБА_12 водить участі Хандрикіна А.О. у затриманні, побитті та інших протиправних діях стосовно потерпілих за викладених в обвинуваченні обставин.

Що стосується доводів сторони обвинувачення та представника потерпілого в частині оцінки низки доказів, які суд визнав неналежними і недопустимими, то колегія суддів виходить із наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

За змістом ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже недотримання цього порядку є визначальним при вирішенні питання про недопустимість такого доказу.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Як убачається зі змісту протоколу огляду документів від 10 січня 2017 року, слідчий в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту ОСОБА_18 розслідувань ГПУ Чернов В.В., розглянувши матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004103 від 29 грудня 2016 року, в порядку ст.ст. 40, 237 КПК України провів огляд матеріалів кримінального провадження №0000220 від 22 січня 2014 року, які мі ОСОБА_16 ол допиту свідка Мастеги В.В. від 24 січня 2014 року на 6 ОСОБА_17 допиту свідка Войлокова А.О. від 24 січня 2014 року на 7 ОСОБА_12 допиту свідка Хандрикіна А.О. від 24 січня 2014 року на 7 арк. та з огляду на те, що обставини затримання потерпілих у кримінальному провадженні №0004103 від 29 грудня 2016 року є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також з урахуванням ч. 5 ст. 237 КПК України прийняв рішення про долучення оглянутих протоколів допиту свідків до протоколу в оригіналах (т. 7 а.с. 174).

Вказаний протокол на підтвердження дотримання процесуальної процедури отримання деяких матеріалів досудового розслідування з кримінального провадження №0000220 прокурор надав в суді в копії, яка не містить відомостей щодо її відповідності оригіналу.

За змістом ч. 1 ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 99 КПК України до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть також належати складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 99 КПК України сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Вказаний обов`язок щодо надання оригіналу документа, за відсутності обставин, передбачених ч. 5 ст. 99 КПК України, стороною обвинувачення у к ОСОБА_12 вадженні щодо Хандрикіна А.О. виконаний не був і колегія суддів за таких обставин визнає необґрунтованими доводи прокурора про те, що суд повинен був запропонувати стороні обвинувачення надати оригінал документа, оскільки відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При цьому у колегії суддів відсутні підстави вважати, що під час судового розгляду суд створив перешкоди стороні обвинувачення для реалізації своїх прав.

Не скористалася сторона обвинувачення своїм правом та не виконала свій обов`язок, передбачений ч. 3 ст. 99 КПК України, щодо надання суду оригіналу згаданого протоколу огляду і під час апеляційного розгляду.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протокол огляду документів від 10 січня 2017 року за вказаних обставин не надає процесуальної можливості для використання інших доказів, а саме долучених до протоколу, у цьому кримінальному провадженні.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, речові докази та документи повинні бути отриманні у спосіб, передбачений статтею 93 КПК України, належним чином залучені до кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК України (залежно від способу збирання) і набути відповідного процесуального статусу, але в даному випадку факт отримання органом досудового розслідува ОСОБА_12 допиту свідка Хандрикіна А.О. від 24 січня 2014 року у кримінальному провадженні №0000220» у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку стороною обвинувачення в суді не доведений, а тому є непереконливими доводи апеляційних скарг прокурорів та представника потерпілого про зворотне.

Крім того, колегія суддів не може залишити без уваги і твердження сторони захисту в суді апеляційної інстанції про те, що до протоколу огляду документів від 10 січня 2017 року або його копії стороні захисту не був наданий доступ під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України.

В долученному до обвинувального акта в кримінальному провадженні №0004103 реєстру матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про проведення слідчим під час досудового розслідування такої процесуальні дії, а сторона обвинувачення під час апеляційного розгляду не надала жодних даних на спростування повідомлених захисником обставин.
До того ж захисник наполягав на тому, що, зокрема вилучався іншим процесуальним способом, на користь чого свідчить і те, що, визнавши документами та приєднавши до кримінального провадження №0004103 від 28 грудня 2016 року, серед інших, ОСОБА_12 допиту свідка Хандрикіна А.О. від 24 січня 2014 року, слідчий Департаменту ОСОБА_18 розслідувань ГПУ Чернов В.В. в постанові від 02 березня 2017 року зазначив, що під час досудового розслідування слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва надано тимчасовий доступ до оригіналів документів, що знаходяться у кримінальному провадженні №0000220 від 22 січня 2014 року з можливістю їх вилучення, а ОСОБА_16 олу допиту свідка Мастеги В.В. від 21 січня 2014 ОСОБА_12 допиту свідка Хандрикіна А.О. від 21 січня 2014 рок ОСОБА_17 у допиту свідка Войлокова А.О. від 24 січня 2014 року (т.7 а.с. 172-173).

Але сторона обвинувачення не надала суду будь-яких документів на підтвердження або спростування зазначених обставин.

Що стосує ОСОБА_12 допиту свідка Хандрикіна А.О. від 24 січня 2014 року у кримінальному провадженні №0000220» (т.7 а.с. 175-181), то твердження в апеляційних скаргах про те, що суд повинен сприймати його як окремий допустимий доказ у кримінальному провадженні за критеріями ст. 99 КПК України, які стосуються документів, є помилковими з наведених вище підстав, а також з огляду на те, що вказаний протокол містить в собі показання свідка у кримінальному провадженні.

Виходячи із сутнісних ознак показань, визначених в ч. 1 ст. 95 КПК України, у системному зв`язку із ч. 2 ст. 84 цього Кодексу, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів у тому випадку, коли вони надаються під час допиту.

Якщо відомості повідомлено, зокрема свідком під час проведення інших процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як іншого окремого процесуального джерела доказів, наприклад, протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати.
В той же час відповідно до ч. 2 ст. 95 КК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Колегія суддів у цьому ж аспекті бере до уваги, що відповідно до п. 16 ст. 7 КПК безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального судочинства, за статтею 23 КПК показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оцінюючи вказаний доказ на предмет його допустимості, суд першої інстанції, серед іншого, зазначив також про те, що згідно з п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

З такою позицією суду колегія суддів не погоджується та визнає в цій частині обґрунтованими доводи сторони обвинувачення та представника потерпілого про те, що вказаний протокол допиту в даному випадку не може розглядатися за критеріями п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України, оскільки зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод. Тобто, має бути доведено, що права та свободи особи були порушені, але таких обставин у кр ОСОБА_12 овадженні щодо Хандрикіна А.О. не встановлено.
В той же час помилкове визнання суду недопустимим дока ОСОБА_12 допиту свідка Хандрикіна А.О. від 24 січня 2014 року у кримінальному провадженні №0000220» за окремим додатковим критерієм жодним чином не впливає на правильність в цілому висновку суду про його недопустимість з інших підстав, отже відомості, ОСОБА_12 ультаті допиту Хандрикіна А.О. в кримінальному провадженні №0000220, на думку колегії суддів, не можуть бути використані судом при прийнятті процесуальних рішень у кримінальному провадженні щодо нього.

Доводи сторони обвинувачення щодо дотримання с ОСОБА_37 слідчих ГСУ ГПУ Обуховою К.О. у кримінальному провадженні №0000391 процесуальної процедури під час огляду матеріалів кримінального провадження №0000220 від 22 січня 2014 року за ч. 2 ст. 294 КК України (т.5 а.с.196-197, т.6 а.с.108-109) також є безпідставними, оскільки достовірні відомості з джерел, отриманих у процесуальний спосіб, про те, що доступ до вказаних матеріалів кримінального провадження у відповідності до вимог ст. 159 КПК України був наданий особою, у володінні якої виходячи з процесуальних повноважень, передбачених КПК України, знаходяться такі документи (матеріали досудового розслідування іншого кримінальному провадженні) або на підставі ухвали слідчого судді, суду, під час судового розгляду кр ОСОБА_12 овадження щодо Хандрикіна А.О. надані не були.

Отже суд першої інстанції щодо даних, отриманих в результаті проведення вказаних процесуальних дій, обґрунтовано застосував вимоги ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 87 КПК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження №0000220 від 22 січня 2014 року дають можливість дослідити хід досудового розслідування, з огляду на прийняті процесуальні рішення та здійснені слідчі (розшукові) дії, саме у кримінальному провадженні №0000220, але такі матеріали не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б доводили фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні ОСОБА_12 обвинувачується Хандрикін А.О. Органом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000220 досліджувалися п ОСОБА_14 ом ОСОБА_15 линського В.В., Нискогуза М.Ю. та наявності або відсутності в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 294 КК України, а факт їх затримання працівниками міліції для слідчих та прокурорів був очевидним. Водночас, як вірно зауважив суд першої інстанції, з цього кримінального провадження слідує, що згідно з даними рапортів працівників мілі ОСОБА_15 Нискогуза М.Ю. відбулося о 21:30 20 січня 2014 року заступником командира з МЗ БМОП «Беркут» ГУ МВС України в Харківс ОСОБА_38 йором міліції ОСОБА_14 , а затримання Цілицького В.В. у той же час - командиром першої оперативної роти БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Харківськ ОСОБА_39 пітаном міліції Заливадним А.М.
Необґрунтованими вважає колегія суддів доводи апеляційних скарг ОСОБА_19 ок ОСОБА_20 Оржешко О.Г., Косиченко Т.М., протоколи слідчих експериментів з ними є допустимими доказами, які в сукупності і взаємозв`язку з показаннями потерпілих та іншими доказа ОСОБА_12 нуватість саме Хандрикіна А.О. у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

ст. 294 ч. 2 КК України

На початку лютого 2014 року, як показала свідок, разом зі слідчою Солом`янського ОСОБА_20 їни в м. Києві Косиченко Т.М., поїхала на вулицю Грушевського в м. Києві для проведення слідчих дій з метою встановлення обставин затримання працівни ОСОБА_15 озділу «Беркут» Нискогуза М.Ю. У зв`язку з тим, що рух до вулиці Грушевського в місті Києві був обмежений, вона взяла в черговій частині Солом`янського РУГУ МВС України в місті Києві номер телефону ймовірно керівника Харківського чи Київського спецпідрозділу «Беркут». Через деякий час до районного управління приїхав мікроавтобус, водій якого був у форменому камуфляжному одязі та ймовірно командиром спецпідрозділу, після чого вони направились на вулицю Грушевського в м. Києві, мікроавтобус зупинився навпроти приміщення Кабінету Міністрів України. Вона та її колега попросили, щоб командир спецпідрозділу «Беркут» запросив для проведення допиту до автобусу по черзі працівників спецпідрозділу «Беркут», ОСОБА_15 дньо затримували Нискогуза М.Ю. Під час допиту працівників спецпідр ОСОБА_12 , в тому числі Хандрикіна А.О., ними було встановлено, що працівники міліції знаходились на колонаді біля входу до стадіону «Динамо» ім. В. Лобановського, але не було зрозуміло, яким чином вони потрапили на саму колонаду, тому їм було запропоновано показати це на місці, що вони і зробили.

Аналогічні п ОСОБА_20 а в суді свідок Косиченко Т.М., яка уточн ОСОБА_12 на допитувала Хандрикіна А.О. ОСОБА_27 авин затримання Низкогуза М.Ю. і він особисто та добровільно повідомив про такі обставини, підтвердив свою безпосередню уча ОСОБА_27 нні потерпілого Низкогуза М.Ю., що вона зафіксувала в протоколі, ОСОБА_12 ав без зауважень Хандрикін А.О.

Оцінюючи показання цих свідків, як і дані, отримані під час слідчих експериментів за їх участі, колегія суддів доходить висновку, що вони є недопустимими доказами, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 97 КПК України у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.
Виходячи з вимог ч. 2 ст. 86, ч. 7 ст. 97 КПК України, вказані докази в частині тих відомостей, я ОСОБА_12 і слідчими від Хандрикіна А.О. під час допиту його як свідка щодо участі у затриманні та обставин затримання потерпілих не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Крім того, до показань свідків, які вони надали в суді та тих відомостей, які зафіксовані в протоколах слідчих експериментів з ними, і стосуються обставин, за яких допитані ОСОБА_19 pan> ОСОБА_20 Оржешко О.Г. та Косиченко Т.М. співробітники БМОП «Беркут» начебто на місці події показали яким саме чином вони потрапи ОСОБА_15 , де затримали Нискогуза М.Ю. та ще одну особу, також застосовуються критерії, передбачені ч. 7 ст. 97 КПК України, оскільки в матеріалах провадження відсутні та суду стороною обвинувачення не надавалися протоколи проведення слідчих експериментів із співробітниками БМОП «Беркут», де були б у процесуальний спосіб зафіксовані такі обставини.

При цьому загальні відомості щодо підстав проведення допиту свідків, які не можна вважати показаннями з чужих слів, не є достат ОСОБА_12 овку про те, що Хандрикі ОСОБА_15 щодо ОСОБА_14 огуза М.Ю. та Цілицького В.В. описані в обвинуваченні дії.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що визнавши доведеною саму подію, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що жоден із наданих стороною обвинувачення док ОСОБА_12 про вчинення Хандрикіним А.О. у співучасті з іншими особами кримінально протиправних дій, які містять ознаки катування та викладені у сформульованому щодо нього обвинуваченні, у відношенні потерпілих осіб, а інших доказів, які б підтверджували його вину, стороною обвинувачення не надано.

Зазначений висновок повністю узгоджується зі стандартом доведення поза розумним сумнівом, який згідно з практикою Європейського Суду з прав людини означає, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Таким чином, провівши перевірку усіх доводів, наведених в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що вони фактично ґрунтуються на припущеннях та суб`єктивних оцінках стороною обвинувачення і потерпілою стороною наявних матеріалів кримінального провадження, а тому є безпідставними. В той же час, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про наявність доста ОСОБА_12 ля виправдання Хандрикіна А.О. у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 127 КК України (в редакції Закону України від 05.11.2009 № 1707-VІ "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо відповідальності за злочини з мотивів расової, національної чи релігійної нетерпимості"), а саме на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України колегія суддів вважає, що в даному провадженні суд першої інстанції, діючи в межах визначених процесуальним законом повноважень та вимог ст. 337 КПК України, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, врахувавши вимоги ст. 62 Конституції України та витлумачивши усі сумніви на користь обвинуваченого, ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Виправдувальний вирок суду першої інстанції за своїм змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження доводи прокурора про відсутність в матеріалах судового провадження журналів судового засідання та засобів фіксування судового засідання шляхом здійснення звукозапису, у судових засіданнях, які відбувались 23 травня 2017 року, 27 липня 2017 року, 27 вересня 2017 року, 20 жовтня 2017 року, 18 липня 2018 року, оскільки згадані прокурором журнали судового засідання знаходяться: від 23 травня 2017 року (підготовче судове засідання) в томі 2 на аркушах 17 - 18, від 27 липня 2017 року (підготовче судове засідання) в томі 3 на аркушах 224 - 228, від 27 вересня 2017 року (підготовче судове засідання) в томі 4 на аркушах 62 - 64, від 20 жовтня 2017 року (підготовче судове засідання) в томі 4 на аркушах справи 128 - 130, від 18 липня 2018 року (судовий розгляд) в томі 7 на аркушах 286 - 296.

Що стосується звукозаписів судових засідань, то за запитом апеляційного суду судом першої інстанції був наданий технічний носій інформації, на якому знаходяться звукозаписи судових засідань від 23 травня 2017 року, 27 липня 2017 року, 27 вересня 2017 року, 20 жовтня 2017 року. Крім того, в матеріалах провадження наявний технічний носій інформації, де міститься чіткий звукозапис судового засідання від 18 липня 2017 року, який складається із дев`яти аудіофайлів, оскільки, дійсно, запис переривався, але в цілому він відображає хід усього судового засідання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду справи судом першої інстанції, які могли би вплинути на правильність висновків суду, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин апеляційні скарги прокурорів та представника потерпілого задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурорів у кримінальному провадженні прокурорів в ОСОБА_13 атур ОСОБА_6 кторовича та Смирнова Валері ОСОБА_8 ника потерпіл ОСОБА_14 есах Цілицького Владислава Віталійовича залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. ОСОБА_12 осовно Хандрикіна Андрія Олександровича - без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 Павленко О.П