Справа № 346/1999/21
Провадження № 11-кп/4808/266/21
Категорія ст. 181 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

02 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31.05.2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на певний період доби щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3 , наголошує на тому, що рішенням Конституційний Суд України (справа №4-р/2019 від 13.06.2019 року) передбачено можливість оскарження в апеляційному порядку рішень, які у будь-яких форм та способах обмежують конституційне право на свободу та особисту недоторканність, а тому, на думку апелянта, захиснику має бути надана можливість на оскарження ухвали суду від 31.05.2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 , що постановлена в підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції.

Апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора. В обґрунтування своїх висновків посилається на те, що суд першої інстанції з порушенням процедури розгляду справи в підготовчому судовому засіданні від 28.05.2021 року, до прийняття рішення за клопотанням сторони захисту, поданого 24.05.2021 року, про закриття кримінального провадження, що підлягало розгляду першочергово, постановив процесуальне рішення за наслідками клопотання прокурора від 28.05.2021 року про обрання запобіжного заходу, й не прийняв жодного рішення за наслідками розгляду вказаного клопотання захисника, яке було заслухане в судовому засіданні 28.05.2021 року, що, на думку апелянта, суперечить визначеній правовій позицій Верховного Суду та приписам ст. 314 КПК України.

Наголошує на тому, що клопотання захисту про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КК України подана раніше, аніж клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу та відсторонення від посади, проте жодного рішення за клопотанням захисника судом не приймалось, ані про відмову, ані про причини неприйняття рішення. Вважає, що клопотання прокурора не підлягало до розгляду, оскільки кримінальне провадження підлягало до закриттю. Вказує на те, що ОСОБА_4 не набув статусу підозрюваного відповідно до закону, а відтак й статусу обвинуваченого, з тих підстав, що повідомлення про підозру та досудове розслідування проводилось Територіальним управлінням ДБР у м. Львові, в той час як ОСОБА_4 не є працівником правоохоронного органу, що, в свою чергу, свідчить про проведення досудового розслідування не уповноваженими особами.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31.05.2021 року в підготовчому судовому засіданні в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 368 КК України, задоволено клопотання прокурора та відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний період доби.
Перевіряючи можливість апеляційного оскарження вказаного судового рішення, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження належить відмовити з поверненням апеляційної скарги апелянту, у зв`язку із тим, що вказана ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, за таких підстав.

Вбачається, що оскаржуване судове рішення прийнято Коломийськоим міськрайонним судом Івано-Франківської області в підготовчому судовому засіданні після отримання з Територіального управління ДБР у м. Львові обвинувального акту щодо ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 368 КК України.
Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 392 КПК України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 (справа № 3-208/2018(2402/18), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На підставі вказаного рішення, нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, приведено у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В аспекті вказаного рішення Конституційного Суду України передбачалось визнання неконституційним обмеження конституційного права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві виключно у випадках, пов`язаних безпосередньо з триманням осіб під вартою.

Таким чином, не підлягає апеляційному оскарженню ухвала суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту,прийнята під час підготовчого судового засідання в суді першої інстанції.

Посилання захисника ОСОБА_3 на можливість суду апеляційної інстанції переглянути вказане рішення саме з посилання на окрему частину вказаного вище рішення Конституційний Суд України (справа №4-р/2019 від 13.06.2019 року), зокрема на те, що ним «передбачено можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо», є неспроможне, виходячи саме зі змісту тексту рішення Конституційний Суд України, де предметом розгляду була скарга особи щодо можливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення.

Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у рішенні у справі «Гарькавий проти України» від 18.02.2010 року, де Суд зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції; цей перелік винятків є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи.

Право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Право на доступ до суду, закріплене у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути реалізовано тільки у відповідності до вимог національного законодавства, в зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про право на оскарження рішень суддів, діє в межах тих повноважень, які встановлені діючим кримінальним процесуальним законом і не приймає до уваги доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки вони можуть бути перевірені судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Отже, виходячи із системного тлумачення низки положень КПК України, враховуючи приписи, що викладені в рішенні Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019, вважаю, що ухвала суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, яка прийнята під час підготовчого судового засідання, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Посилання суду першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваній ухвалі на строки і порядок її оскарження, є помилковими.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

За таких обставин, враховуючи те, що захисником ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у відкритті апеляційного провадження за цією апеляційною скаргою належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 392, 399 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31.05.2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на певний період доби щодо обвинуваченого ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Ухвалу може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня її проголошення до Верховного Суду.

Суддя ОСОБА_2