ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи : 490/1426/20
Номер провадження: 11-кп/819/32/21 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2021 року лютого місяця 16 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
Секретар судового засідання: ОСОБА_5
З участю прокурора: ОСОБА_6
Обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
представника потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000033 щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК), за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_9 на вирок Центрального районного суду міста Миколаєва від 17 липня 2020 року,-
в с т а н о в и л а :
Вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 17 липня 2020 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рябоконева Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, офіційно не працюючого, з неповною вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи. Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
За вироком суду 30 січня 2020 року, близько 10:40 годин, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mersedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 (реєстрації Республіки Словенія), та рухаючись по сухій проїжджій вулиці Велика Морська в місті Миколаєві, в напрямку від вулиці Шнеєрсона до вулиці Громадянська, та одну смугу, призначену для руху маршрутних транспортних засобів, в напрямку до вулиці Шнеєрсона, позначену на проїжджій частині лінією дорожньої розмітки 1.2 та 1.24 розділу 34 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 р., із відповідними змінами та доповненнями (далі ПДР України), та дорожнім знаком 5.8 «Дорога зі смугою для руху маршрутних транспортних засобів» розділу 33 ПДР України, грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 12.3, 12.4, 17.1, а також вимоги дорожньої розмітки 1.2 та 1.24 розділу 34 та вимоги дорожнього знаку 5.8 «Дорога зі смугою для руху маршрутних транспортних засобів» розділу 33 ПДР України, а саме: проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, перед початком руху, перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, при виявлені пішохода ОСОБА_12 , яка перетинала проїжджу частину вулиці Велика Морська справа наліво відносно його напрямку руху, та яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, хоча повинен був це зробити та мав таку технічну можливість, а напровити, рухаючись у населеному пункті зі швидкістю 114 км/год, де дозволено рух транспортних засобів зі швидкістю не більше 50 км/год, між перехрестями вулиць: Велика Морська Московська та Велика Морська К.Лібкнехта, змінив напрямок руху керованого ним автомобіля марки «Mersedes-Benz» номерний знак НОМЕР_1 (реєстрації Республіки Словенія), на смугу руху для маршрутних транспортних засобів, де забороняється рух і зупинка інших транспортних засобів, про що був попереджений дорожнім знаком 5.8 «Дорога зі смугою для руху маршрутних транспортних засобів» розділу 33 та дорожньою розміткою 1.2 та 1.24 розділу 34 ПДР України, та продовживши рух вказаною смугою у обраному напрямку, здійснив проїзд перехрестя вулиць Великої Морської та Малої Морської, та в районі будинку №82/1, розташованого по вул. Велика Морська, передньою правою частиною керованого ним автомобіля, а саме: правою частиною панелі облицювання переднього бампера, правою частиною переднього номерного знаку, правою частиною декоративної решітки облицювання радіатора та передньою частиною капота кузова, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка лівою стороною тіла була обернена до вищевказаного транспортного засобу, з подальшим контактуванням правої частини капота кузова та правої частини переднього вітрового скла автомобіля з тілом пішохода. Внаслідок отриманих в результаті ДТП тілесних ушкоджень, пішохід ОСОБА_12 загинула на місці події.
Смерть ОСОБА_12 настала від тупої поєднаної травми тіла з множинними переломами кісток скелету, з пошкодженням внутрішніх органів, яка ускладнилась травматичним шоком. За ступенем тяжкості тілесні ушкодження, що маються у ОСОБА_12 , носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, і перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа ОСОБА_12 етиловий спирт не виявлений.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 12.3, 12.4, 17.1, а також вимог дорожньої розмітки 1.2 та 1.24 розділу 34 та вимог дорожнього знаку 5.8 «Дорога зі смугою для руху маршрутних транспортних засобів» розділу 33 ПДР України, яка знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.
На вказаний вирок суду представник потерпілого подав апеляційну скаргу де вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає що поза увагою суду, при призначанні покарання з застосуванням ст. 75,76 КК України, фактично залишено той принцип, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення.
Просить вирок скасувати та постановити відносно ОСОБА_7 новий вирок, яким призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України - 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляцій, думку представника потерпілого про підтримку апеляційних вимог, прокурора, який не підтримав апеляцію, обвинуваченого та його захисника, які скаргу просили залишити без задоволення, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Вимогами ч.1 ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні правопорушення, за яким його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України обґрунтовано доказами та ніким не оспорюються.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання поза увагою суду фактично залишено той принцип, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення.
Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував вимоги ст. 75 КК України, та приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням випробувального терміну, своє рішення належним чином не мотивував, безпідставно послався на ряд пом`якшуючих обставин, тоді як вказані обставини ніяким чином не знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, ОСОБА_7 призначено покарання, яке не відповідає ступнею тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого внаслідок м`якості, що згідно з ст. 409, 412, 414 КПК України є підставою для скасування вироку суду в апеляційному порядку.
Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Так, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відповідно ст.12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення строком до восьми років.
Суд першої інстанції при обранні міри та виду покарання засудженому ОСОБА_7 із застосуванням ст.75 КК України послався на ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу підсудного, зокрема на те, що він за місцем проживання характеризується позитивно та те, що повністю відшкодував шкоду. Проте, суд в мотивувальній частині вироку не зазначив, чому саме вказані дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Посилання суду на те, що підсудний позитивно характеризується за своїм змістом лише характеризують особу винного і не впливають на ступінь тяжкості скоєних ним злочинів.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , судом не враховано те, що в результаті скоєного ОСОБА_7 злочину потерпілий загинув.
Судом також не враховано спосіб вчинення кримінального правопорушення, грубо порушено декілька пунктів ПДР, а саме те, що ОСОБА_7 рухавсь у населеному пункті зі швидкістю 114 км/год, де дозволено рух транспортних засобів зі швидкістю не більше 50 км/год.
Крім того, судом першої інстанції не враховано думку потерпілої ОСОБА_11 та представника потерпілого, які також наполягали на реальному покаранні для обвинуваченого у виді позбавлення волі.
Колегія суддів, вважає, що за таких обставин підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст.75 КК України не вбачається, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання без застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого підлягає задоволенню частково.
Призначаючи ОСОБА_13 покарання, колегія суддів, у відповідності до вимог ст.50, ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення строком до восьми років, думку представника органу пробації, особу винного, який характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують покарання, такі як каяття, намагання відшкодування шкоди а також відсутність обставини які обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, в мінімальних межах ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, без застосування ст. 75 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 420 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Центрального районного суду міста Миколаєва від 17 липня 2020 року щодо ОСОБА_10 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок в цій частині.
Призначити ОСОБА_13 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_13 обчислювати з моменту фактичного затримання засудженого в порядку виконання вироку апеляційного суду.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Копію судового рішення не пізніше наступного дня після постановлення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді: ОСОБА_2 (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4 (підпис)