Справа № 731/437/20
Провадження № 1-кп/731/2/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року смт Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань №1 кримінальне провадження № 0000158 від 27 серпня 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Крим Полтавського району Омської області, Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , маючого неповну середню освіту, не одруженого, неповнолітні діти на утриманні відсутні, не маючого статусу особи з інвалідністю чи учасника бойових дій, непрацюючого, раніше судимого: зокрема вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 12 березня 2015 року за ч. 1 ст. 125, ст. 71, ст. 72 КК України до 2 років 25 днів позбавлення волі; вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 серпня 2019 року за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 185, на підставі ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 будучи раніше неодноразово судимим, в останнє 16 серпня 2019 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 70 КК України на термін 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки, на шлях виправлення не став, а в період іспитового строку вчинив новий умисний злочин, а саме 26 серпня 2019 року близько 19 години, ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин в спальній кімнаті умисно наніс ОСОБА_5 2 удари кухонним ножем в область нижньої частини задньої поверхні грудної клітки зліва. Внаслідок вищеописаних дій ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, а саме дві колото-різані рани задньої поверхні грудної клітки зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи №30 від 03 березня 2020 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Своїми діями, що виразилися в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України визнав частково. Щодо обставин обвинувачення зазначив, що точний час події не пам`ятає, проте підтвердив, що це могло відбуватися 26 серпня 2019 року. Зокрема, він разом з потерпілим, перебуваючи за місцем свого проживання в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , вживали алкогольні напої, під час цього між ними виник конфлікт. В результаті чого, ОСОБА_4 наніс потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження, разом з тим, порядок заподіяння та локалізацію таких тілесних ушкоджень обвинувачений не пам`ятає, оскільки він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Додатково зазначив, що протягом 18 років проживає в даній квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_6 . З останньою обвинувачений в шлюбних стосунках не перебуває, проте побутові проблеми вирішують спільно, свідок ОСОБА_6 є матір`ю його колишньої дружини. Потерпілий по справі ОСОБА_5 є сином ОСОБА_6 , зареєстрований та періодично проживає разом з ними в даній квартирі. Наголошував, що його покази під час слідчого експерименту не відповідають дійсності, оскільки він не зберігав ножа під подушкою, а свідок ОСОБА_6 взагалі спала під час виникнення конфлікту. Слідчий у кримінальному провадженні змусила його надати такі покази під час слідчих експериментів. Вказав, що на даний час він примирився з потерпілим.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив факт заподіяння обвинуваченим ОСОБА_4 йому тілесних ушкоджень. Вказана подія відбувалася в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , під час вживання ними алкогольних напоїв, точної дати потерпілий повідомити не зміг. Окрім нього в приміщенні перебували його мати, та обвинувачений. Вказав, що ОСОБА_4 наполягав на тому, щоб потерпілий розбудив матір та взяв в неї картку для зняття грошей, і він звертався до неї, однак вона відмовила. В подальшому, між обвинуваченим та потерпілим виник конфлікт, в ході якого обвинувачений взяв з подушки, ніж, яким різали хліб та наніс потерпілому тілесні ушкодження в область лівої лопатки. Після отримання ним тілесних ушкоджень, він перебував у лікарні на стаціонарному лікуванні, яким шляхом він був туди доставлений, останній повідомити не зміг, оскільки перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння та не пам`ятає. Зазначив, що на даний час з обвинуваченим примирився та претензій до нього не має. Додатково пояснив, що ОСОБА_4 був одружений на його рідній сестрі, згодом вони розлучились, однак обвинувачений залишився проживати в квартирі матері, де він і проживає останні 18 років, допомагає по господарству та піклується про неї.

Обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, зокрема, заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, підтверджується оголошеними, дослідженими та проаналізованими в судовому засіданні доказами:

- рапортом старшого інспектора-чергового Варвинського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 від 26 серпня 2019 року, з якого вбачається, що 26 серпня 2019 року о 19 год. 20 хв. заявник ОСОБА_6 звернулася на лінію НОМЕР_1 з повідомленням, що за адресою: АДРЕСА_2 , її сину завдано ножові поранення. За результатами відпрацювання даного звернення було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , під час вживання алкогольним напоїв, між співмешканцем ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та її сином ОСОБА_8 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 наніс ОСОБА_9 два колоті удари ножем в задню стінку грудної клітки (а.с. 89);
- заявами ОСОБА_5 , від 27 серпня 2019 року та 08 вересня 2020 року, якими доводиться факт звернення останнього до Варвинського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області з вимогою щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_4 , співмешканця його матері, який 26 серпня 2019 року наніс йому колото-різані рани в область лівої нижньої ділянки спини (а.с. 90, 114);
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №0000158 від 27 серпня 2019 року, що підтверджує факт відкриття кримінального провадження з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі заяви ОСОБА_5 від 27 серпня 2019 року, про те, що 26 серпня 2019 року близько 19 год., за місцем його проживання в АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 наніс йому ножем непроникаючі колото-різані рани в область нижньої частини спини. Встановлено орган досудового розслідування: Варвинське ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області (а.с. 78);
- постановою дізнавача у кримінальному провадженні Варвинського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області, ОСОБА_11 , якою винесено рішення про перекваліфікацію даного кримінального провадження на ч. 2 ст. 125 КК України (а.с. 81-82), та внесено відповідні відомості в ЄРДР, про що свідчить відповідній витяг з ЄРДР (а.с. 83);
- заявою-дозволом ОСОБА_6 від 26 серпня 2019 року, якою остання не заперечує щодо здійснення огляду працівниками поліції належної їй квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 91);
- протоколом огляду місця події від 26 серпня 2019 року, за адресою: АДРЕСА_2 , яким встановлено, зокрема, що в спальній кімнаті даної квартири на дерев`яному столі знаходився ніж з пошкодженою пластиковою ручкою, на лезі якого були наявні сліди бурого кольору (схожі на кров). Даний ніж працівниками поліції було вилучено та упаковано до експертного пакету Національної поліції України №4238676. Огляд проводився 26 серпня 2019 року в період з 19 год. 30 хв. до 20 год. 30 хв., за участю власника приміщення ОСОБА_6 та понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с. 92-94);
- довідкою лікаря-хірурга Комунального лікувально-профілактичного закладу «Варвинська центральна районна лікарня» ОСОБА_14 , від 26 серпня 2019 року, якою підтверджується, що ОСОБА_5 , 1974 року народження, 26 серпня 2019 року о 20 год. 10 хв. був госпіталізований в хірургічне відділення КЛПЗ «Варвинська ЦРЛ» з попереднім діагнозом: ножові різані, колоті рани нижньої лівої частини спини без проникнення, алкогольне сп`яніння (а.с. 96);
- висновком експерта КЗ «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_15 № 30, від 05 лютого 2020 року, яким встановлено, що у ОСОБА_5 мали місце наступні тілесні ушкодження: садна та синці шиї, дві колото-різані рани задньої поверхні грудної клітки зліва; тілесні ушкодження у вигляді саден та синців шиї утворились за механізмом стиснення та тертя; колото різані рани від дії колюче-ріжучого предмету. По давності вищеописані тілесні ушкодження можуть відповідати 26 серпня 2019 року. Тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран задньої поверхні грудної клітки зліва, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та могли утворитися від дії колюче-ріжучого предмету, по типу ножа. Тілесні ушкодження у вигляді саден та синців шиї відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я та могли утворитися від дії тупого предмету, яким, в тому числі, могла бути мотузка (а.с. 99-101);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 23 вересня 2020 року, що здійснювався в період з 10 год. 27 хв. до 10 год. 33 хв., з дозволу власника житлового приміщення ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , (а.с. 116), з якого вбачається, що ОСОБА_6 продемонструвала місце, де знаходиться ліжко на якому вона спала, та ліжко її сина ОСОБА_5 Повідомила, що після того, як її син перебуваючи в спальній кімнаті відштовхнув ОСОБА_4 , останній взявши ніж, тримаючи його в правій руці наніс ОСОБА_16 два удари ножем в область його спини. Після чого, ОСОБА_6 вибила даний ніж з руки ОСОБА_4 . Додатково повідомила, що ОСОБА_4 наніс ОСОБА_5 виключно колото-різані рани ножем, інших тілесних ушкоджень не завдавав (а.с. 117-119). Вказані обставини також доводяться відеозаписом, що міститься на флеш карті та визнаний речовим доказом, яким зафіксовано проведення слідчого експерименту від 23 вересня 2020 року за участі свідка ОСОБА_6 (а.с. 121). Також, допитані в судовому засіданні поняті ОСОБА_17 та ОСОБА_18 підтвердили, що свідок в їх присутності під час проведення слідчої дії давала добровільні свідчення та показувала як відбувались події, без примусу з боку будь-яких осіб;
- заявою ОСОБА_4 від 12 жовтня 2020 року, яким надано дозвіл працівникам поліції на проведення слідчого експерименту за його участі за місцем його проживання, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 126);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 12 жовтня 2020 року, що здійснювався в період з 15 год. 30 хв. до 15 год. 35 хв., за участю ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , з якого вбачається, що ОСОБА_4 повідомив та показав наочно порядок та характер подій, зокрема, що під час вживання спиртних напоїв, між ним та ОСОБА_5 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_5 відштовхнув ОСОБА_4 в груди, в подальшому, останній взявши ніж, тримаючи його в правій руці наніс ОСОБА_16 два удари ножем в область лівої частини спини. Після чого, ОСОБА_6 вибила даний ніж з рук ОСОБА_4 . Під час здійснення даної слідчої дії, ОСОБА_4 свою вину у заподіянні ОСОБА_5 колото-різаних ран визнав повністю, та виявив бажання щодо примирення з потерпілим (а.с. 127-129). Вказані обставини також доводяться відеозаписом, що міститься на флеш карті та визнаний речовим доказом, яким зафіксовано проведення слідчого експерименту від 12 жовтня 2020 року за участі ОСОБА_4 (а.с. 131). При цьому, допитаний в судовому засіданні понятий ОСОБА_19 підтвердив, що обвинувачений в його присутності під час проведення слідчої дії під час фіксації на відеокамеру давав саме такі свідчення та показував як відбувались події добровільно, без примусу з боку будь-яких осіб;
- заявою ОСОБА_5 від 25 вересня 2020 року, яким надано дозвіл працівникам поліції на проведення слідчого експерименту за його участі за місцем його проживання, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 132);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 25 вересня 2020 року, що здійснювався в період з 16 год. 28 хв. до 16 год. 33 хв., за участю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , з якого вбачається, що ОСОБА_5 під час даної слідчої дії повідомив, що дійсно відштовхнув ОСОБА_4 , після чого останній, взявши ніж, тримаючи його в правій руці наніс ОСОБА_16 два удари ножем в область лівої частини спини. В подальшому його мати, ОСОБА_6 вибила даний ніж з правої руки ОСОБА_4 , в результаті чого, конфлікт між ними припинився. Додатково повідомив, що ОСОБА_4 наніс йому виключно колото-різані рани ножем, інших тілесних ушкоджень не завдавав (а.с. 133-135). Вказані обставини також доводяться відеозаписом, що міститься на флеш карті та визнаний речовим доказом, яким зафіксовано проведення слідчого експерименту від 25 вересня 2020 року за участі ОСОБА_5 (а.с. 137). Також, допитаний в судовому засіданні понятий ОСОБА_19 підтвердив, що обвинувачений в його присутності під час проведення слідчої дії під час фіксації на відеокамеру давав саме такі свідчення та показував як відбувались події добровільно, без примусу з боку будь-яких осіб;
- речовим доказом ножем, вилученим під час огляду місця події, зі слідами за зовнішніми ознаками схожими на кров, щодо якого потерпілий вказав, що це дійсно той ніж, яким йому було нанесено тілесні ушкодження обвинуваченим.

З метою перевірки доводів обвинуваченого, зокрема в частині невідповідності змісту протоколів слідчих експериментів та тиску дізнавача в процесі досудового слідства на обвинуваченого, свідка та потерпілого, за клопотанням сторони обвинувачення була допитана слідча ОСОБА_11 , яка повідомила, що вона здійснювала досудове слідство у даному кримінальному провадженні. Після отримання повідомлення від ОСОБА_6 через лінію 102, вона у складі групи виїхала на місце події. В квартирі перебували свідок ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_5 , який мав ножові поранення спини. Свідок ОСОБА_6 одразу повідомила, що тілесні ушкодження її сину наніс ОСОБА_4 , однак, згадуваної особи в квартирі не було. В подальшому, потерпілого було доставлено до медичного закладу для отримання медичної допомоги. Сама свідок ОСОБА_6 поясняла, що вона має побоювання, що перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_4 заріже її або сина. Потерпілий підписував заяву про повідомлення про злочин, в подальшому через рік він повторно підтвердив своє бажання для продовження кримінального провадження повторною заявою. Будь якого тиску на свідка, обвинуваченого або потерпілого вона не здійснювала, та вказані особи добровільно розповідали та показували механізм нанесення ударів та місце, де це відбувалось.

Крім того, суд зважає на надані стороною обвинувачення матеріали службової перевірки, відповідно до яких, факти, викладені в зверненні прокурора, щодо порушень, допущених слідчим ОСОБА_11 при здійсненні даного кримінального провадження не знайшли свого підтвердження (а.с. 204-208).
В судовому засіданні 29 грудня 2020 року та 26 січня 2021 року свідок ОСОБА_6 повідомила, що є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , там же і зареєстрована та проживає. Щодо обставин обвинувачення ОСОБА_4 , вказала, що близько двох років тому, точної дати не пам`ятає, в темну пору доби, перебувала за місцем свого проживання в спальній кімнаті та відпочивала. В цей час між її співмешканцем ОСОБА_4 та її сином ОСОБА_5 виник конфлікт, оскільки вони спілкувалися між собою на підвищених тонах, причина цього їй була не відома. Щодо заподіяння, того дня ОСОБА_5 тілесних ушкоджень їй не відомо, оскільки останній їй про це не повідомляв. Щодо факту перебування ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні, безпосередньо після даного конфлікту їй також відомо не було. Будь-яких заходів щодо виклику працівників поліції чи медичних працівників нею не здійснювалося. Щодо наявності в матеріалах даного кримінального провадження письмових доказів за її свідченнями щодо заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , вказала, що формування їхнього змісту здійснювала слідчий, а вона їх підписувала без ознайомлення. Слідчий експеримент за її участю, також, відбувався за вимогою та настановами слідчого. У зв`язку з цим, факт заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 вона підтвердити не може, оскільки не було очевидцем даної події.

Разом з тим, на переконання суду, вказані усні пояснення свідка ОСОБА_6 , які були надані останньою під час судового розгляду, не можуть бути взяті до уваги судом, та оцінюються критично, адже вони покликані, зокрема, на уникнення від кримінальної відповідальності близької особи, та небажанням настання негативних наслідків через фактичне примирення обвинуваченого та потерпілого та суперечать письмовим та речовим доказам, які наявні в матеріалах справи.

Крім того, суд бере до уваги, що надані під час судового розгляду усні пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_5 зокрема в частині того, що на слідчих експериментах за їх участі було невірно зафіксовано, що обвинувачений взяв ніж з під подушки, в той час як ніж, за їх твердженнями, знаходився в тій же кімнаті на подушці біля дивану, не може спростувати самої суті обвинувачення, зокрема, спростувати факт нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень за допомогою ножа, в ділянки локалізації виявлених тілесних ушкоджень, а перелічені неточності, з врахуванням показів потерпілого, не можуть свідчити про недопустимість вказаних доказів в цілому.

Суд визнає докази сторони обвинувачення належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України, та передбачені як джерела доказування та зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена, а його дії, що виразилися в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України, за що він і повинен нести кримінальну відповідальність.

При обранні виду та міри покарання, суд зважає на загальні засади призначення покарання, зокрема: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації. Суд враховує вимоги ст. 65 КК України, про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком; особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово вчиняв умисні злочини проти життя та здоров`я особи, проти власності, маючи непогашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення кримінальних правопорушень, позитивних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисне кримінальне правопорушення у період іспитового строку встановленого вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 серпня 2019 року, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, його схильність до вчинення нових злочинів та стійку асоціальну спрямованість. Суд також бере до уваги, що обвинувачений не працює; неодружений; не має на утриманні неповнолітніх дітей; на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_4 суд визнає: вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів; вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; вчинення злочину щодо особи, з якою обвинувачений перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.
Окремо, суд вважає за необхідне мотивувати визнання обтяжуючою обставиною вчинення злочину щодо особи, з якою обвинувачений перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Частина 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», передбачає, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється, в тому числі, на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.
Суд зважає, що докази, які наявні в матеріалах справи та усні пояснення учасників та свідка ОСОБА_6 дають підстави вважати, що обвинувачений та потерпілий перебувають у близьких відносинах, та є суб`єктами, на яких поширюється дія згадуваного Закону.
Під час судового розгляду, на підставі усних пояснень учасників справи та свідка ОСОБА_6 , судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 протягом останніх 18 років проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом з потерпілим ОСОБА_5 , який за вказаною адресою зареєстрований та періодично там проживає, та матір`ю потерпілого ОСОБА_6 . Під час такого спільного проживання обвинувачений та ОСОБА_6 мають спільний побут, турбуються один про одного та вирішують побутові проблеми спільно. Крім того, ОСОБА_4 був одружений на рідній сестрі потерпілого.
Аналізуючи факт схильності обвинуваченого до домашнього насильства, слід наголосити, що на думку суду кримінальне правопорушення не було поодиноким проявом, з огляду на те, що вироком від 10 липня 2014 року обвинувачений був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, щодо своєї співмешканки ОСОБА_6 , а вироком від 12 березня 2015 року за ч.1 ст. 125 КК України, щодо своєї племінниці ОСОБА_20 .
За таких обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченим було скоєно кримінальне правопорушення щодо особи з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що відповідає п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України, та визнається судом, як обставина, що обтяжує покарання.
Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_4 покарання, в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, у виді арешту.
При цьому, суд звертає увагу, що, як вже встановлено судом вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 серпня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання: по ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі; по ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено засудженому покарання у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки. Даний вирок не оскаржувався та набрав законної сили - 17 вересня 2019 року.
Як вбачається з абзацу 2, 4 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК. У випадку вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків. У разі вчинення нового злочину до закінчення іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням невідбутою частиною покарання є раніше призначене покарання в його повному обсязі, за винятком строку попереднього ув`язнення.
За таких обставин, зважаючи на те обвинувачений ОСОБА_4 вчинив новий злочин по даному кримінальному провадженню протягом іспитового строку, то остаточне покарання призначається обвинуваченому на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 серпня 2019 року, що буде необхідним для виправлення обвинуваченого, сприятиме запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання. Підстав для застосування ст. 75, 76 КК України, суд не вбачає.
Підстав, передбачених ст. 46 КК України для звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, суд не вбачає, оскільки, як вже встановлено судом, обвинуваченим вчинено вказане кримінальне правопорушення не вперше, проте вказана обставина є обов`язковою умовою застосування даної норми.
Крім того, суд не вбачає підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від підтримання приватного обвинувачення, зважаючи на відповідну заборону закриття щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням, відсутня

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, клопотань про обрання запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили стороною обвинувачення не заявлено.
Витрати, пов`язані із залученням експертів, у кримінальному провадженні становлять 1 570, 10 грн., що підтверджується довідкою про витрати на проведення експертизи (а.с.111), та підлягають стягненню з обвинуваченого.
Керуючись ст. 349, 368-371, 373-376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком 4 (чотири) місяці арешту, що відповідно до ст. 72 КК України відповідає 4 (чотирьом) місяцям позбавлення волі, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 серпня 2019 року та остаточно призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирати.
Початок відбування покарання засудженому відраховувати з дня приведення вироку до виконання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів, у зв`язку з проведенням судової трасологічної експертизи №231 від 25 лютого 2020 року у сумі 1 570 (одна тисяча п`ятсот сімдесят) гривень 10 копійок.
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:
- ніж кухонний, який упаковано до експертного пакету Національної поліції України №4238676, який в подальшому, після проведення дактилоскопічної експертизи, було упаковано до експертного пакету Національної поліції України №4042563, після набрання вироком законної сили передати власнику ОСОБА_6 ;
- дактилокарту на ім`я ОСОБА_4 , яку упаковано до експертного пакету Національної поліції України №4238090, яку в подальшому, після проведення дактилоскопічної експертизи, було упаковано до експертного пакету Національної поліції України №4042564, три карти пам`яті марки Exceleram 16 GB, долучені до матеріалів даного судового провадження, після набрання вироком законної сили залишити для зберігання в матеріалах справи.
Вирок суду може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Варвинський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілому.

Суддя ОСОБА_1