Справа № 754/5622/21
У Х В А Л А
Іменем України

12 квітня 2021 року Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю слідчого ОСОБА_3
адвоката ОСОБА_4
власника майна ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Деснянського районного суду м. Києва, клопотання слідчої Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про накладення арешту на майно по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000760 від 24.03.2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

09.04.2021 року старший слідчий Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , звернулася до суду із клопотанням, погодженим з прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно автомобіль Chevrolet Lacetti д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору, VIN НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 , яким фактично користується ОСОБА_8 .
В обгрунтування клопотання слідча зазначає, що у провадженні СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000760 від 24.03.2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений час ОСОБА_8 та ОСОБА_9 стало відомо про те, 24.03.2021 року КП «Київблагоустрій» відповідно до припису буде здійснювати демонтаж малих архітектурних форм за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого, ОСОБА_8 вступив у попередню змову з ОСОБА_9 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, направлену на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 попередньо розподіливши між собою ролі, умисно та протиправно, бажаючи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, вчинили хуліганські дії. Так, ОСОБА_8 24.03.2021 року знаходячись на проїзній частині дороги по АДРЕСА_1 приблизно о 09 годині 30 хвилин, усвідомлюючи, що навколо перебувають стронні особи, нехтуючи загальнолюдськими правилами поведінки в громадському місці, з хуліганських спонукань, виражаючи явну неповагу до суспільства, використовуючи транспортний засіб Chevrolet Lacetti д.н.з. НОМЕР_1 , умисно перешкоджав рух службовому автомобілю МАЗ д.н.з НОМЕР_3 НА, що належить КП «Київблагоустрій», тим самим перешкоджав виконанню робочих обов`язків водію вказаного службового автомобіля. Автомобіль Chevrolet Lacetti д.н.з. НОМЕР_1 відповідає критеріям,зазначеним у ст. 98 КПК України, а саме є матеріальним об`єктом предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, тобто є речовим доказом.
Згідно з ч.2 ст.167 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду. Відповідно ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Арешт майна допускається з метою забезпечення в тому числі й збереження речових доказів.
Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення, в тому числі й збереження речового доказу, а також переховування, пошкодження, псування, зникнення, знищення, пересування, перетворення, або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідча просить накласти арешт на вищевказане майно з метою позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування цим майном.
У судовому засіданні слідча підтримала клопотання, посилаючись на обставини, які у ньому були викладені, просила суд арештувати майно, вказане в клопотанні.
Адвокат ОСОБА_4 , який є захисником ОСОБА_8 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання.
Власник майна ОСОБА_5 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання. Зазначила, що син користується вказаним автомобілем для забезпечення нормальної життєдіяльності його сім`ї.
Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали у їх сукупності, слідчий суддя доходить до висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом було встановлено, що 24.03.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України (кримінальне провадження №0000760).
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно з ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Крім того, ч.3 ст.170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вирішуючи питання про відмову у задоволенні клопотання слідчої про накладанні арешту на майно, суд враховує вимоги, передбачені ч. 1 ст.173 КПК України та приходить до висновку, що слідчою в судовому засіданні не доведено необхідність такого арешту, а також наявності ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.
При цьому, з огляду на положення ч.ч.1, 3 ст.170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, і у кого і де воно знаходиться, незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить об`єктивному встановленню обставин кримінального провадження.
Слідчим до суду не надано належних доказів того, що вказаний вище транспортний засіб належить саме ОСОБА_5 , до матеріалів клопотання про накладення арешту надана копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу поганої якості, з якої неможливо встановити хто є власником ТЗ. Крім того, як вбачається з протоколу обшуку ТЗ, під час обшуку в ньому знайдено нічого не було.
Враховуючи викладене, з урахуванням принципу розумності та співрозмірності, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.
Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Керуючись ст.ст. 173-175, 309, 369, 372,376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчої Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000760 від 24.03.2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, - залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.
Ухвала, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Слідчий суддя