Справа № 588/1129/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" квітня 2021 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000182 від 09.06.2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яблучне, Великописарівського району, Сумської області, українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч.2 ст.345 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

його захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення в тому, що він 09.06.2019 року близько 17:20 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував належним йому автомобілем «Mercedes 200» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Шевченка в м. Тростянець Сумської області, по якій проходить траса «Суми-Полтава», рухаючись в напрямку вулиці Трикутної, порушив правила дорожнього руху України, а саме виїхав на смугу зустрічного руху, перетинаючи при цьому розмітку 1.1 Правил дорожнього руху України та не вмикаючи світлові покажчики поворотів, що помітив екіпаж управління патрульної поліції в Сумській області «Renault 123» у складі інспектора роти №2 взводу №2 лейтенанта поліції ОСОБА_6 та командира взводу №1 роти №2 ОСОБА_7 , які перебували на службі у форменому одязі, рухались службовим автомобілем з відповідними пізнавальними знаками позаду автомобіля ОСОБА_3 .

Згідно ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» зазначені особи являються працівниками правоохоронного органу. Керуючись нормами ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» працівники поліції прийняли рішення про зупинення транспортного засобу, однак, ні на увімкнені проблискові маячки синього і червоного кольорів, ні на спеціальний звуковий сигнал ОСОБА_3 в порушення вимог п.3.2 Правил дорожнього руху України не реагував. Він також не відреагував в порушення вимог п.3.2 Правил дорожнього руху України і на оголошену через гучномовець вимогу зупинитись.

ОСОБА_3 зупинився лише біля воріт господарства по АДРЕСА_2 . В порушення вимог п. 2.1 Правил дорожнього руху України ОСОБА_3 не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документу на транспортний засіб і не надав їх на вимогу працівників поліції. Оскільки, ОСОБА_3 мав ознаки алкогольного сп`яніння, працівники поліції запропонували йому пройти відповідний тест на місці за допомогою алкотестеру, однак, він відмовився і висловив бажання пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у лікарні.

ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, заперечував факт того, що він не виконав вимоги працівників поліції на зупинку транспортного засобу, заперечував факт перебування у стані алкогольною сп`яніння. Коли працівники поліції опитували залучених свідків з приводу відмови ОСОБА_3 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, останній став відходити від свого автомобіля в напрямку подвір`я господарства по АДРЕСА_2 .

Коли ОСОБА_6 , як працівник поліції, виконуючи свої службові обов`язки наздогнав ОСОБА_3 , маючи на меті запропонувати останньому повернутись до місця складання адміністративних матеріалів з приводу порушення ним правил дорожнього руху, ОСОБА_3 , усвідомлюючи належність ОСОБА_6 до працівників правоохоронного органу, діючи з прямим умислом, завдав йому один удар рукою в обличчя в область підборіддя, спричинивши згідно висновку судово-медичної експертизи №77 від 19.06.2019 року тілесні ушкодження у вигляді забою підборіддя, що кваліфікується по тривалості розладу здоров`я як легке тілесне ушкодження.

ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 345 КК України не визнав та суду пояснив, що 09.06.2019 року він рухався на своєму автомобілі до території пилорами, що знаходиться по вул. Трикутна, 31, м. Тростянець, Сумської області. Коли приїхав на місце, то до його автомобіля підійшли працівники поліції та почали вимагати від нього документи. Поліцейських до зупинки свого транспортного засобу він не бачив, правил дорожнього руху не порушував. Він пояснив поліцейським, що документів не має і що вони знаходяться в приміщенні на території пилорами, і зараз він їх принесе. Спочатку працівники поліції його не відпускали, говорили, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння. Йому запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, але він попросив, щоб його відвезли до лікарні для проходження медичного огляду на стан сп`яніння. Працівники поліції почали складати відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. Інспектор поліції ОСОБА_7 поїхав шукати свідків, а ОСОБА_6 залишився з ним, хвилин через десять ОСОБА_7 повернувся зі свідками. Так як у нього піднявся тиск і він себе погано почував, то пішов на територію пилорами, де знаходилось приміщення, яке йому належить, щоб прийняти ліки та взяти документи. Він зайшов за ворота, знаходячись спиною до поліцейського, відчув здавлювання ззаду, йому стало погано дихати, на рівні інстинкту від неочікуваного фізичного впливу він рукою рефлекторно відмахнувся, однак умислу на спричинення тілесних ушкоджень поліцейському у нього не було, ударів він йому не наносив. Він себе погано почував, пішов вперед по території господарства, відчув удар позаду, а коли опинився на землі в кайданках, попросив працівників поліції викликати швидку медичну допомогу, так як погано себе почував. Погроз чи насильство щодо працівників поліції він не застосовував, хоча проти нього останні застосували фізичну силу та спеціальний засіб, одягнули кайданки без попередження та пояснень. Коли приїхали працівники екстреної медичної допомоги, йому виміряли тиск, він був підвищений. Після цього його працівники поліції відвезли до лікарні для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, де йому кілька разів пропонували продути газоаналізатор, але він просив, щоб в нього взяли кров для перевірки чи перебуває він в стані алкогольного сп`яніння, так як має певні захворювання, але йому було відмовлено в цьому. Потім працівники поліції його відвезли до відділу поліції, де його допитував слідчий. Він просив слідчого, щоб йому надали захисника, але слідчий пояснив, що зараз ніч і захисника немає. Коли він перебував у відділі поліції, його оглядав судмедексперт, який виявив у нього легкі тілесні ушкодження, які він отримав внаслідок дій працівників поліції. З відділу поліції він пішов о першій годині ночі.

Провівши судовий розгляд, ретельно дослідивши надані сторонами докази, допитавши потерпілого та свідків, заявлених сторонами, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності,суд дійшов висновку, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення є недоведеним у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Частинами 1, 2 ст. 2 КК України передбачено, що підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вини не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

За ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Згідно з положеннями ч. 4 вказаної статті усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на користь такої особи.

При цьому, як передбачає ч. 6 ст. 22 цього Кодексу, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У Рішенні від 6 грудня 1998 року «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб під час виконання своїх обов`язків, судді не розпочинали розгляду справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину; обов`язок доказування покладено на сторону обвинувачення.

Отже, суд може постановити обвинувальний вирок лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до положень ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Згідно вимог ст. 85 КПК України належними доказами є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, крім іншого, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого. Тобто тягар доведення винуватості обвинуваченого покладено на сторону обвинувачення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. В частині 3 ст. 370 КПК України зазначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, ч. 2 ст. 345 КК України передбачає настання кримінальної відповідальності виключно за умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Об`єктивна сторона складу цього злочину полягає у заподіянні побоїв, а також тілесних ушкоджень - легких, середньої тяжкості працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння побоїв чи тілесних ушкоджень.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується тільки умисною формою вини. Тому для кваліфікації дій особи за ч. 2 ст. 345 КК України має бути доведено доказами, що тілесні ушкодження заподіяно умисно.

Частиною 2 статті 24 КК України визначено, що прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

На думку суду, під час судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України за викладених у обвинувальному акті обставин.

Докази сторони обвинувачення, зокрема, показання потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_7 , надані ними в суді, суд піддає сумніву, оскільки вони надані особами, які є заінтересованими в результатах провадження, які не узгоджуються разом з іншими доказами в їх сукупності, а інші надані стороною обвинувачення докази, зокрема, протокол про проведення слідчого експерименту з потерпілим із застосуванням технічних засобів фіксування від 11.06. 2019 року, в якому він вказує про нанесення йому удару кулаком правої руки в підборіддя (а. с. 64-69), висновок судово медичної експертизи ОСОБА_6 №76 від 19.06. 2019 року, в якому потерпілий зазначає про нанесення удару кулаком лівої руки в підборіддя знизу (а.с. 79-80), протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_7 , який вказує про нанесення удару кулаком правої руки ОСОБА_6 (а. с. 81-86) є неналежними, оскільки містять протиріччя, не підтверджують з повною достатністю та достовірністю винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, не в повній мірі узгоджуються разом з іншими доказами в їх сукупності та викликають у зв`язку з цим у суду сумніви і не можуть бути покладені в основу обвинувачення.

Показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , наданих безпосередньо у судовому засіданні, не підтверджується винуватість ОСОБА_3 .

За таких обставин докази сторони обвинувачення в їх сукупності є не достатніми для визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Так, допитаний в суді потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що він працював інспектором поліції Управління патрульної поліції в Сумській області, 09.06.2019 року заступив на зміну разом з ОСОБА_7 . За кермом службового автомобіля перебував ОСОБА_7 . Близько 16 год. їм повідомили, що на виїзді з с. Боромля, Тростянецького району, Сумської області сталася ДТП. Під час руху до вказаного місця події побачив автомобіль «Mercedes 200» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався по вул. Шевченка в м. Тростянець, Сумської області попереду їх автомобіля, змінював рух, виїздив на зустрічну смугу руху, не вмикаючи покажчики руху, повернув на право в напрямку вул. Трикутної, м. Тростянець, Сумської області і продовжував рух. Вони застосували звукові сигнали для зупинки, у гучномовець надав вказівку зупинитися, водій не відреагував. Автомобіль зупинився по вул. Трикутній, 12, м. Тростянець, Сумської області. Він підійшов до автомобіля, за кермом якого перебував ОСОБА_3 , від нього був різкий запах алкоголю. Він попросив водія пред`явити документи, але водій пояснив, що документів немає з собою. Так як, він вважав, що водій перебував в стані алкогольного сп`яніння, його напарник ОСОБА_7 поїхав шукати свідків для того, щоб запропонувати водію пройти огляд на стан сп`яніння на місці, а він залишився з водієм. Через деякий час ОСОБА_7 привіз свідків, ОСОБА_3 запропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці, на що він висловив бажання проходити огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, та почав відходити від автомобіля до воріт до території пилорами. Він це побачив і сказав ОСОБА_3 , щоб той нікуди не йшов, але ОСОБА_3 пішов на територію пилорами, відчинив ворота і зайшов у двір. ОСОБА_6 побіг за ним, взявся лівою рукою за ворота, а правою рукою схватив за футболку ОСОБА_3 , останній повернувся до нього та наніс ОСОБА_6 удар лівою рукою в область підборіддя та почав тікати по подвір`ю. Після удару він відпустив ОСОБА_3 та зробив два кроки назад. ОСОБА_7 наздогнав ОСОБА_3 , який вже був на території пилорами, а він завів назад руки, надівши кайданки, повалив ОСОБА_3 на землю. Протоколу затримання при цьому не складали, право на захист ОСОБА_3 вони не роз`яснювали. ОСОБА_3 сказав, що йому зле і вони викликали екстрену медичну допомогу. Потім ОСОБА_3 попросив води, вони зняли йому кайданки та подали води. Після огляду ОСОБА_3 бригадою екстреної медичної допомоги, ОСОБА_3 погодився на пропозицію працівників поліції прослідувати в медзаклад для проходження огляду на стан сп`яніння. Вони повезли його на службовому автомобілі до Тростянецької ЦРЛ, але ОСОБА_3 відмовився продувати газоаналізатор. Після цього ОСОБА_6 пішов проходити в лікарні огляд на встановлення завданих йому тілесних ушкоджень, а пізніше повернувся та на службовому автомобілі вони разом із ОСОБА_3 прослідували до Тростянецького відділення поліції, де він склав відносно ОСОБА_3 постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та ст. 122-2 КУпАП та написав заяву слідчому про вчинення відносно нього злочину. Слідчим були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень та вже після 23 години визнано його потерпілим по вказаній справі.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він працює інспектором поліції Управління патрульної поліції в Сумській області, 09.06.2019 року заступив на зміну разом з ОСОБА_6 . Він перебував за кермом службового автомобіля. Близько 16 год. їм повідомили, що на виїзді з с. Боромля, Тростянецького району, Сумської області сталася ДТП. По дорозі до місця події побачили автомобіль «Mercedes 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався попереду їх автомобіля по вул. Шевченка в м. Тростянець Сумської області, змінював рух, повернув на право в напрямку вул. Трикутної, м. Тростянець, Сумської області і продовжував рух. Вони застосували звукові сигнали для зупинки, у гучномовець надав вказівку зупинитися, водій не відреагував, а зупинився біля господарства з дерев`яною огорожею з металевими воротами по вул. Трикутна в м. Тростянець. За кермом автомобіля перебував ОСОБА_3 , від нього відчувався запах спиртного, тому він поїхав шукати свідків для того, щоб запропонувати водію пройти огляд на стан сп`яніння. Після того, як він знайшов двох свідків, приїхав на місце, ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці. Він побачив, що ОСОБА_3 почав відходити від місця зупинки до воріт, відчинив хвіртку та пішов на подвір`я. ОСОБА_6 пішов за ним, взявся однією рукою за паркан, а другою рукою взяв ОСОБА_3 за плече, після чого ОСОБА_3 вдарив рукою в обличчя ОСОБА_6 та почав тікати, але він з напарником його наздогнали на подвір`ї, заламали йому руки за спину, повалили на землю та одягли кайданки. Фактично ОСОБА_10 перебував з ними з моменту зупинки з 17 год. 30 хв. до 21 год. 30 хв. в лікарні, а потім поїхав з ними до відділу поліції. Так як, він вважає, що вони не затримували ОСОБА_3 , протокол затримання відносно нього не складався та права на захист йому не роз`яснялись.

Оцінюючи наведені докази з точки зору їх належності, достатності, достовірності, суд не може їх покласти в основу обвинувачення та оцінює критично з огляду на слідуюче.

З ретельно дослідженого в судовому засіданні відеозапису з нагрудних камер відео реєстраторів працівників патрульної поліції за 09.06.2019 року встановлено, що покази ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , надані ними в суді, не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи. З дослідженого судом відеозапису неможливо однозначно достовірно встановити чи мало місце нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 . ОСОБА_6 , чи тілесні ушкодження утворилися у останнього від інших дій. Вбачається, що ОСОБА_3 , перебуваючи біля свого автомобіля під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, відійшов від місця складення протоколу від свого автомобіля та пішов до воріт господарства, відкрив створу воріт, зайшов у двір, в цей час інспектор поліції ОСОБА_7 , який складав протокол про адміністративне правопорушення, знаходячись поряд біля службового автомобіля, сказав ОСОБА_6 : «лови його, он дивись попер». Інспектор поліції ОСОБА_6 , який також знаходився з іншої сторони біля цього ж службового автомобіля, наздогнав його та без будь-якої вимоги і будь-якого завчасного попередження про можливе застосування до нього сили та спеціальних засобів, схватив ззаду зверху руками, ОСОБА_3 в цей час зробив якийсь рух рукою, а ОСОБА_6 потім різко відхилився назад та зробив різкий рух головою, при цьому чи наносив удар ОСОБА_3 . ОСОБА_6 , чи інстинктивно відмахнувся від нього з даного відео файлу неможливо однозначно встановити. Вказаний відеозапис не містить чітких даних, які б підтверджували винуватість ОСОБА_3 .

Аналізуючи досліджений відеозапис, суд зазначає, що відсутні будь-які дані з приводу агресивної поведінки обвинуваченого, про який вказували інспектори поліції, будь-яких активних та агресивних дій по відношенню до поліцейських ОСОБА_3 не вчиняв, а також відсутні дані, які б підтверджували факт спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Про це свідчить поведінка ОСОБА_3 , який при цьому не висловлювався в адресу працівників поліції, не вчиняв жодних активних дій, що чітко проглядається з вказаного відеозапису, а говорив, що погано себе почуває.

Оцінюючи вказану подію, буручи до уваги поведінку самих працівників поліції та факт фізичного впливу на ОСОБА_3 з боку ОСОБА_6 , який застосовано не у відповідності вимогам нормативних актів, що регулюють поліцейську діяльність,зокрема, стаття 29 Закону України «Про національну поліцію», яка вимагає, щоб поліцейський захід був, серед іншого, необхідним і пропорційним, суд вважає, що в тому контексті дії ОСОБА_3 цілком зумовлені рефлекторною реакцією. В даному випадку дії інспектора поліції ОСОБА_6 не були необхідними та пропорційними ситуації, що склалася, і були застосовані не відповідно до процедури, встановленої законом.

Стаття 43 Закону України «Про національну поліцію» вимагає, щоб поліцейський заздалегідь попередив особу про намір застосувати фізичну силу і особі було надано достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського.

Це положення звільняє поліцейського від цього обов`язку лише в разі, якщо зволікання із застосуванням сили може спричинити посягання на життя і здоров`я особи та/або поліцейського чи інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим чи неможливим.

У даному випадку, суд вважає, що застосування поліцейським сили без попередження викликало дії особи зумовлені інстинктивною реакцією на несподіване для неї насильство і намаганням відвернути небезпеку для життя і здоров`я, так як у тій ситуації поведінка ОСОБА_3 не була ані насильницькою, ані агресивною.

Очевидним є той факт, що застосування сили та спеціальних засобів працівниками поліції до ОСОБА_3 не було виправданим в обстановці, що склалася, останній не був завчасно попереджений про можливе застосування до нього сили.

В послідуючому серед іншого заходи працівників поліції, які без будь-якого офіційного попередження увірвалися на подвір`я господарства АДРЕСА_2 , наздогнали ОСОБА_3 , заламали йому руки назад, повалили його обличчям до землі, одягнули кайданки, на переконання суду не були пропорційними та необхідними.

Аналогічна позиція Верховного Суду висловлена у постанові від 20 жовтня 2020 року (444/2115/17).

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що 09.06.2019 року ввечері, він їхав на скутері, його зупинив працівник поліції і попросив бути свідком, так як ними затриманий водій в стані алкогольного сп`яніння. Він погодився, залишив скутер і поїхав з поліцейським на його службовому автомобілі, разом з ним був ще один свідок. Коли приїхали на місце зупинки транспортного засобу, то в його присутності працівники поліції пропонували ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп`яніння на місці або поїхати в медичний заклад для проведення огляду. ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці та виявив бажання поїхати до лікарні. ОСОБА_3 вів себе спокійно, агресії до працівників поліції не виказував. Після цього, поліцейський, який його привіз, ОСОБА_7 , відбирав від нього пояснення. Потім він почув, що ОСОБА_6 сказав: «куди ви пішли». Він стояв лівим боком до господарства пилорами, повернувся та побачив, що ОСОБА_3 зайшов у двір господарства, закрив ворота, а ОСОБА_6 пішов за ним та намагався відкрити ворота, а потім відхилив корпус тіла від воріт, від яких дій ОСОБА_6 відхилився, він не бачив. Дані події відбувалися метрів за 20-30 від нього. Поліцейський, який відбирав від нього пояснення, побіг до воріт. Коли він підійшов до воріт, то побачив, що ОСОБА_3 лежить на землі, обличчям до землі, на руках у нього одягнуті кайданки. ОСОБА_3 повідомив, що він погано себе почуває, працівники поліції, дали йому води та викликали медичну допомогу. Він не чув, щоб поліцейські словесно повідомляли ОСОБА_3 , що відносно нього будуть застосовані спеціальні засоби. Він бачив, що у ОСОБА_6 на щоці було почервоніння. ОСОБА_6 сказав,що так цього не залишить. Через два тижні його викликав слідчий, показав йому відеозапис події, яка сталася біля воріт, але на ньому він не побачив від яких саме дій поліцейський відхилився від воріт, чи був удар , на відеозаписі він не побачив. При перегляді відеозапису протокол слідчим не складався. Слідчий експеримент з ним не проводили.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що 09.06. 2019 року ввечері він по вул. Шевченка, біля магазину «Спокуса» в м. Тростянець, Сумської області разом з дружиною продавав ягоди та бачив, як автомобіль ОСОБА_3 переслідував поліцейський автомобіль. Потім до нього через деякий час підійшов поліцейський та попросив бути свідком, так як вони затримали водія, який знаходився з ознаками алкогольного сп`яніння. Він погодився та поїхав разом з поліцейським та іншим свідком на його службовому автомобілі. Коли приїхали на місце зупинки транспортного засобу, то в його присутності працівники поліції пропонували ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або поїхати в медичний заклад для проведення огляду. ОСОБА_3 говорив, що проходити огляд на стан сп`яніння буде в лікарні. Після цього, поліцейський, який його привіз, ОСОБА_7 , відбирав від нього пояснення. Він стояв спиною до ОСОБА_3 , коли підписувався у поясненні, почув шум, а коли повернувся, побачив, що ОСОБА_3 був за воротами господарства пилорами, а ОСОБА_6 хотів відкрити ворота. ОСОБА_3 побіг, а поліцейський побіг за ним. Дані події відбувалися від нього метрів за 15-20. Йому відомо, що на території підприємства є приміщення, яке належить ОСОБА_3 , туди він і направлявся. Коли вони з іншим свідком підійшли до воріт, побачили, що ОСОБА_3 лежить на землі, обличчям до землі, на руках у нього одягнуті кайданки. ОСОБА_3 сказав, що погано себе почуває, працівники поліції, дали йому води та викликали медичну допомогу. Момент затримання ОСОБА_3 він не бачив. Він не чув, щоб поліцейські попереджали ОСОБА_3 , що відносно нього будуть застосовані спеціальні засоби чи фізична сила. Потім ОСОБА_6 говорив, що ОСОБА_3 його вдарив, але він особисто моменту удару не бачив. Візуально він будь яких пошкоджень у ОСОБА_6 не бачив. Через деякий час його викликав слідчий, показав йому відеозапис події, яка сталася біля воріт. Він пояснив слідчому, що він не бачив, чи наносив удар ОСОБА_3 інспектору поліції ОСОБА_6 , так як в цей час стояв спиною до них.

Наведені показання свідків, які суд приймає до уваги, як достовірні, оскільки вони не заінтересовані в результатах справи, попереджені про кримінальну відповідальність, їх показання узгоджуються з дослідженим відеозаписом.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що фактично ОСОБА_3 перебував у статусі затриманого, починаючи з 17 години 20 хвилин 09 червня 2019 року, однак, це не було процесуально оформлено жодними документами в установленому законом порядку.

Відповідно до ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи у приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 фактично затримано інспекторами поліції, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 близько 17 год. 20 хв. 09 червня 2019 року, він був вимушений бути поряд з уповноваженою службовою особою, при цьому не було роз`яснено його прав, в подальшому був доставлений до лікарні та доставлений у приміщення Тростянецького відділення поліції Охтирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області, з якого вийшов на початку першої години ночі 10 червня 2019 року, тобто перебував у статусі затриманого, однак, протокол затримання не складався та не було роз`яснено при цьому йому право на захист.

Таким чином, з огляду на вимоги ст. 209 КПК України ОСОБА_3 , був особою, яка фактично була затримана уповноваженою службовою особою.

Відповідно до ч. 5 ст. 208 КПК України про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених ст. 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень ст. 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Разом із цим, у матеріалах кримінального провадження відсутній протокол затримання ОСОБА_3 , складений відповідно до вимог ст. 208 КПК України, що є порушенням його конституційних прав.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року №752/7047/18 провадження №51-6519км19.

Наведені факти свідчать про те, що покази потерпілого та свідка ОСОБА_7 є сумнівними, оскільки працівники поліції є зацікавленими у визнанні дій ОСОБА_3 протиправними та злочинними, хоча вони і є однаковими, але вони не доводять наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_3 умислу на нанесення потерпілому ОСОБА_6 саме легких тілесних ушкоджень при виконанні ним як працівником правоохоронних органів службових обов`язків.

Крім того, покази потерпілого та свідка ОСОБА_7 не підтверджуються іншими наданими стороною обвинувачення доказами, в тому числі і показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які як вказано вище, суперечать і показам вказаних вище осіб, а свідок ОСОБА_12 взагалі підтвердив, що безпосередньо після подій, свідком яких він був, 09.06.2019 року на потерпілому ОСОБА_6 ніяких видимих ушкоджень він не бачив.

Стороною обвинувачення не спростовані доводи ОСОБА_3 , що рух руки був рефлекторною реакцією на раптовий фізичний вплив без попередження, який вчинявся ззаду особи поліцейським.

Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні не встановлено факту прямого умислу обвинуваченого ОСОБА_3 на нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , оскільки його поведінка не могла свідчити про таке бажання, показання обвинуваченого про те, що він лише на рівні інстинкту відмахнувся від фізичного впливу поліцейського та такі дії носили спонтанний і ситуативний характер та виникли через те, що інспектор поліції без попередження ззаду несподівано для нього схопив його за шию, нічим не спростовані, а сторона обвинувачення не надала достатніх доказів та не довела мотивів на підтвердження умислу обвинуваченого саме на нанесення потерпілому легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_3 будь-яких дій, що свідчили б про спрямованість саме на нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 не вчиняв, що було встановлено у судовому засіданні із показань самого обвинуваченого та з перегляду відеозапису з нагрудних відео реєстраторів інспекторів патрульної поліції, на якому зафіксована вищевказана подія.

Враховуючи викладене, а також вимоги ст. 17 КПК України, суд не може взяти до уваги покази потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 та покласти їх в основу доведення винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Інші надані стороною обвинувачення докази, зокрема:

витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а. с. 52);

заява ОСОБА_6 з проханням провести перевірку за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень (а. с. 55);

копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №154009 від 09.06. 2019 року складений відносно ОСОБА_3 за ст. 130 ч. 1 КУпАП ( а.с. 56);

копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №169166 від 09.06. 2019 року складений відносно ОСОБА_3 за ст. 122-2 КУпАП (а. с. 57);

копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №044673 від 09. 06. 2019 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч. 1 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 425 грн.(а. с. 58);

копія довідки про первинний огляд ОСОБА_6 (а. с. 59);

довідка про звернення ОСОБА_6 до Комунального некомерційного підприємства «Тростянецька міська лікарня» (а. с. 60);

протокол проведення слідчого експерименту із потерпілим із застосуванням технічних засобів фіксування від 11.06. 2019 року з участю потерпілого ОСОБА_6 , та понятих, який пояснив, що 09. 06. 2019 року він перебував на охороні громадського порядку по автодорозі Н-12 Боромля Тростянець, разом з ОСОБА_7 , близько 17 год. помітив автомобіль «Мерседес», водій якого порушував правила дорожнього руху. Вони намагалися зупинити автомобіль, але водій не виконував вимогу. Зупинившись по вул. Трикутній в м. Тростянець, Сумської області, виявлено, що водій має ознаки алкогольного сп`яніння. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення водій автомобіля наніс йому один удар кулаком правої руки в область підборіддя (а. с. 64-69);

протокол проведення слідчого експерименту із свідком із застосуванням технічних засобів фіксування від 11.06. 2019 року з участю потерпілого ОСОБА_7 , та понятих, який розповів, що 09. 06. 2019 року він заступив на охорону громадського порядку разом з ОСОБА_6 . Близько 17 год. перебуваючи в м. Тростянець був помічений автомобіль «Мерседес», який порушував правила дорожнього руху України, який у подальшому був ними зупинений. При зупинці ним було виявлено у водія ознаки алкогольного сп`яніння та при складанні адміністративного протоколу відносно останнього, він спричинив ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки (а. с. 81-86).

Вказані докази не підтверджують факт умисного спричинення ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, а тому суд їх не приймає до уваги.

В судовому засіданні ретельно досліджений та перевірений відеозапис проведення слідчого експерименту від 11.06. 2019 року (а. с. 72) з участю потерпілого ОСОБА_6 , під час якого, потерпілий розповів про механізм нанесення йому тілесних ушкоджень, суд не вважає належним та допустимим доказом та не бере його до уваги з вище викладених підстав.

Відеозапис проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_7 від 11.06. 2019 року, під час якого свідок ОСОБА_7 розповів про обставини нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , який в судовому засіданні ретельно досліджений та перевірений, суд не приймає до уваги, оскільки, 09. 06. 2019 року він патрулював разом з ОСОБА_6 та є заінтересованим в результатах кримінального провадження, а також дані пояснення не відповідають фактичним обставинам справи та не узгоджується з іншими матеріалам кримінального провадження в їх сукупності.

Як вбачається із висновку судово-медичної експертизи №76 від 19.06.2019 року , в у ОСОБА_6 згідно довідки, мається набряк в ділянці підборіддя. Встановлено діагноз: забій підборіддя. Дане тілесне ушкодження утворилося внаслідок ударної дії тупих твердих предметів, про що свідчить його характер. Дане тілесне ушкодження по тривалості розладу здоров`я кваліфікується як легке тілесне ушкодження, так як має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів (а. с. 79-80). Вказані ушкодження, зокрема їх характер та локалізація узгоджуються з версією обвинуваченого про обставини їх виникнення.

Так само покази ОСОБА_3 щодо обставин отримання ним тілесних ушкоджень, які були в нього виявлені, узгоджені з висновком судово-медичної експертизи №77 від 19.06.2019 року, в якому вказано, що у ОСОБА_3 згідно довідки, мається забій правої скроневої ділянки, садно. Дане тілесне ушкодження утворилося внаслідок ударної дії тупих, твердих предметів, про свідчить його характер. Дане тілесне ушкодження по тривалості розладу здоров`я кваліфікується як легке тілесне ушкодження, так як має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів.

Відеозапис з нагрудних відео реєстраторів працівників патрульної поліції за 09.06.2019 року, який ретельно перевірений та досліджений в судовому засіданні, не спростовує покази ОСОБА_3 , надані ним у суді, а також зазначені у висновку судово медичної експертизи №77 від 19.06. 2019 року.

За зверненням ОСОБА_3 за ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду від 10.12.2019 року (а.с. 167, т.1)внесено відомості до ЄРДР по вказаному факту, за правовою кваліфікацією ст.365 ч.2 КК України, що підтверджується витягом (а.с. 248, т.1).

Факт нанесення ОСОБА_3 одного удару рукою в підборіддя, підтвердив тільки сам потерпілий ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_7 .

Проте, одних лише таких пояснень потерпілого та свідка ОСОБА_7 про механізм заподіяння ОСОБА_6 . ОСОБА_3 цих тілесних ушкоджень при наведених обставинах з урахуванням вищевикладеного, є недостатньо для однозначного визначення прямого умислу обвинуваченого на вчинення дій, які йому інкриміновано.

Факту нанесення ОСОБА_3 удару рукою в обличчя в підборіддя потерпілому ОСОБА_6 , тим більше умисного, не підтвердили і свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які споглядали за обставинами події, зазначеної в обвинувальному акті, які однозначно в суді, будучи попередженими про кримінальну відповідальність, зазначили, що не бачили від чого отримав ОСОБА_6 тілесні ушкодження.

Враховуючи викладене свідчення цих свідків суд, розцінює як такі, що не підтверджують умисних дій обвинуваченого ОСОБА_3 на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому.

Суд також ретельно проаналізував і інші докази надані стороною обвинувачення, які були досліджені, в тому числі дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема, із довідки-характеристики виданої виконавчим комітетом Тростянецької міської ради вбачається, що ОСОБА_3 характеризується позитивно, як ввічливий, неконфліктний, скарг від сусідів не надходило (а. с. 107), раніше не судимий, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не був оглянутий на стан алкогольного сп`яніння і така обставина, що обтяжує відповідальність, йому у вину не ставиться.

Інших достатніх та переконливих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували винність обвинуваченого, досліджені та долучені матеріали не містять, а додаткових прокурором не надано.

Враховуючи наведені показання обвинуваченого та потерпілого, свідків, які не підтвердили обставини викладені в обвинувальному акті, та інші дані, що характеризують ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що одні лише показання потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 не є достатніми та переконливими для визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 в умисному заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Крім того, вони є заінтересованими особами у результатах розгляду справи, а їх покази не узгоджуються в сукупності з іншими доказами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для обґрунтованого, переконливого, неспростовного висновку про наявність в діях обвинуваченого прямого або непрямого умислу на заподіяння потерпілому, як працівнику правоохоронного органу, легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, а тому дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_3 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, за ч. 2 ст. 345 КК України.

Ст. 62 Конституції України та п. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип призумпції невинуватості, як один із основних засадчих принципів кримінального судочинства, який передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Оскільки, вищезазначені обставини, які для даного складу злочину є обов`язковими елементами змісту умислу на заподіяння потерпілому, як працівнику правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків в ході судового розгляду свого переконливого підтвердження не знайшли, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Враховуючи викладене, а також, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, відносно ОСОБА_3 слід ухвалити виправдувальний вирок, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Долю речових доказів по справі суд вважає за необхідне вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374-376, 394-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.345 КК України та виправдати, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Речові докази відеозаписи з нагрудних відео реєстраторів працівників патрульної поліції за 09.06.2019 року на двох DVD-R оптичних дисках, що зберігаються в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду ОСОБА_1