Єдиний унікальний номер: 358/1215/18
Провадження № 1-кп/379/2/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року Таращанський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тараща матеріали кримінального провадження № 0000295 стосовно

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, уродженця м. Богуслав Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, розлученого, непрацюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше судимого
22.01.2018 року Рокитнянським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком 1 рік,
12.11.2018 року Богуславським районним судом Київської області за ч.3 ст. 185, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд,

ВСТАНОВИВ:

22.07.2018 приблизно об 11 год 00 хв ОСОБА_6 перебував у кімнаті квартири за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де на побутовому ґрунті вчинив сварку з ОСОБА_8 , у зв`язку із відмовою останньої надати йому грошей у сумі 200 гривень.
У цей момент ОСОБА_6 помітив у кімнаті на столі де вони з ОСОБА_8 знаходились, належний останній ноутбук марки «Lenovo Е530» та зарядний пристрій до нього, які він вирішив відкрито викрасти з метою подальшого обернення на власну користь.
З цією метою, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що його дії помічені ОСОБА_8 і оцінюються нею, як викрадення чужого майна, нехтуючи присутністю останньої, відкрито схопив своїми руками зі столу у кімнаті належний ОСОБА_9 ноутбук марки «Lenovo Е530» та зарядний пристрій до нього, загальною вартістю 4000 гривень, після чого, тримаючи у руках викрадене майно, всупереч вимозі ОСОБА_8 припинити протиправні дії, вийшов з квартири, покинувши таким чином місце вчинення злочину, а майном, здобутим злочинним шляхом, розпорядився на власний розсуд.
Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_6 завдав ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 4000 гривень 00 копійок.

Цивільний позов по справі не заявлено. Матеріальна шкода відшкодована в повному обсязі на стадії досудового розслідування шляхом повернення викраденого майна.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнав та пояснив, що потерпіла ОСОБА_10 є його двоюрідною сестрою. З 2013 року вони разом проживали за адресою АДРЕСА_1 . Ноутбук купила потерпіла за власні кошти. Однак, він ремонтував та обслуговував ноутбук, тобто користувалися ноутбуком вони на рівних. 22.07.2018 в нього був абстинентний синдром, тому він попрохав кошти у ОСОБА_10 . Потерпіла була проти, щоб він брав ноутбук, сказала, що піде в поліцію. Ноутбук стояв на столі. Він забрав ноутбук у присутності потерпілої ОСОБА_10 . Вона йшла за ним та прохала повернути ноутбук. Однак він забрав ноутбук та заклав його однокласнику ОСОБА_11 за 800-900 грн. Домовились, що через три дні він забере назад ноутбук, та поверне гроші. При вилученні ноутбука поліцією він понятих не бачив. Він стояв на вулиці, а ОСОБА_11 просто виніс ноутбук з дому та віддав оперуповноваженому.

Винуватість обвинуваченого, крім його показань, доведена наступними доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_8 у судовому засіданні про те, що вона є двоюрідною сестрою обвинуваченого, який жив разом з нею та її матір`ю з 2013 по 2018 рік. В 20-х числах липня 2018 року вона знаходилась вдома за адресою АДРЕСА_1 . До опівдня ОСОБА_12 вимагав гроші на «ліки», вона не дала, через що вони посварились. Вона казала, що грошей нема. Буханько взяв ноутбук. Вона прохала залишити ноутбук на місці, але обвинувачений все ж таки забрав ноутбук. Вона виходила слідом за ним з квартири, прохала повернути ноутбук, але ОСОБА_12 пішов. Вона написала заяву в поліцію з цього приводу. Ноутбук купляла вона за власні кошти. Раніше ОСОБА_12 також закладував ноутбук у залог, але тоді вона не писала заяву у поліцію. Крім того, зазначила, що претензій до обвинуваченого не має. Вважає, що обвинувачений поніс покарання за вчинене. Просить це врахувати при винесенні вироку (т.2 а.с.188).

Показаннями свідка ОСОБА_13 у судовому засіданні про те, що він працює старшим слідчим Богуславського ВП Миронівського ВП ГУНП України в Київській області. Від ОСОБА_6 було встановлено, що ноутбук він передав людині, що проживає на вулиці Шевченка. До огляду місця події були залучені поняті. В ході огляду було вилучено зарядний пристрій та ноутбук. ОСОБА_14 написав добровільну згоду на видачу ноутбука.

Показаннями свідка ОСОБА_15 у судовому засіданні про те, що 21-го чи 22-го липня 2018 року він йшов з товаришем ОСОБА_16 в м. Богуславі. Побачили працівників поліції, які попрохали побути понятими при вилученні. Він з ОСОБА_16 залишились на вулиці біля будинку, потім вийшов слідчий та показав, що вилучив чорний ноутбук.

Показаннями свідка ОСОБА_14 у судовому засіданні про те, що влітку 2018 року йому подзвонив ОСОБА_12 , прохав позичити гроші. Оскільки йому надоїли прохання ОСОБА_12 , він відповів, що грошей нема. ОСОБА_12 у відповідь сказав, що залишить у залог свій ноутбук. Через деякий час ОСОБА_12 прийшов до нього додому за адресою АДРЕСА_2 , приніс ноутбук, сказав, що його особистий. Він передав ОСОБА_12 900 грн. ОСОБА_12 сказав, що через декілька днів забере його обов`язково. Він вирішив, що якщо ОСОБА_12 не принесе гроші, то залишить ноутбук у себе, оскільки він займається ремонтом техніки. Потім працівники поліції у нього вилучили цей ноутбук. Вилучення проводили у будинку, склали про це документ, який він прочитав та підписав.

Крім того, винуватість обвинуваченого доведена в судовому засіданні наступними доказами.

Заявою потерпілої ОСОБА_8 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , який 22.07.2018 року близько 11-00 по АДРЕСА_1 незаконно заволодів її ноутбуком марки Леново чорного кольору. (т.2 а.с.63).

Заявою ОСОБА_14 від 22.07.2018 про добровільну видачу працівникам поліції ноутбука чорного кольору марки Lenovo E530, який йому залишив у заставу ОСОБА_6 (т.2 а.с. 64).

Даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 22.07.2018 з ілюстративною таблицею до протоколу ОМП від 22.07.2018 в ході якого в АДРЕСА_3 ОСОБА_14 , 1975 року народження, добровільно видав на підставі письмової заяви ноутбук марки «Lenovo» модель Е530, чорного кольору (т. 2 а.с.65-68).

Даними висновку судово-товарознавчої експертизи № 2933 від 01.08.2018, відповідно до якого ринкова вартість викраденого майна, а саме бувшого у використанні ноутбука марки «Lenovo E530» та зарядного пристрою до нього, з урахуванням зносу станом на 22.07.2018 складає 4000,00 грн (т. 2 а.с. 71-75).

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази ( параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя ( статті 5,8 Конвенції).
Судом врахована позиція ЄСПЛ, викладена в рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 «що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких, узгоджених між собою висновків».

Суд критично оцінює доводи захисту щодо того, що ноутбук не є чужим майном для обвинуваченого. Так, у судовому засіданні як обвинувачений, так і потерпіла зазначили, що ноутбук потерпіла придбала за власні кошти. Ті обставини, що обвинувачений, проживаючи у будинку потерпілої, користувався ноутбуком, ремонтував його, не спростовують факту належності ноутбука на праві власності саме потерпілій ОСОБА_8 . Тобто обвинувачений мав право користування ноутбуком, але в нього було відсутнє право розпорядження, отже ноутбук був для нього чужим майном.

Суд також критично оцінює доводи захисту щодо недопустимості протоколу огляду місця події від 22.07.2018, в ході якого ОСОБА_14 добровільно видав ноутбук. Так, присутність понятих при слідчій дії підтверджено свідком ОСОБА_15 у судовому засіданні, показання якого узгоджуються з даними, які містяться у вказаному протоколі, а саме, що видача ноутбука відбулася на АДРЕСА_3 . У судовому засіданні 21.04.2021 сторони кримінального провадження відмовились від повторного виклику свідка ОСОБА_17 .
У постанові від 28.01.2020 359/7742/17 Верховний Суд зазначив, що застосовуючи положення ст. 87 КПК при оцінці доказів, наданих сторонами, суд виходить із того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини.
Суд не вбачає істотного порушення прав і свобод людини при проведенні вказаної слідчої дії.
Крім того, сторонами кримінального провадження не оспорюється той факт, що в ході вказаної слідчої дії у ОСОБА_14 був вилучений саме ноутбук Lenovo E530, що належав потерпілій ОСОБА_8 , та який ОСОБА_14 передав ОСОБА_6 .

Про корисний мотив в діях обвинуваченого свідчать його подальші дії - безпосередньо після вчинення злочину він здав викрадене ОСОБА_14 , отримав гроші, які витратив на власні потреби.

Дослідивши всі обставини справи, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинений повторно.

При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому, у відповідності із ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вчинений обвинуваченим злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий, не працює, розлучений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не перебуває на обліку у кабінеті психіатра, перебуває на обліку в кабінеті нарколога з 2005 року діагноз: F10.2 F 11.10, згідно характеристики за місцем проживання характеризується задовільно.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи наведене, позицію потерпілої, суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі.
Приймаючи до уваги всі обставини справи, враховуючи те, що ОСОБА_6 вчинив злочин до постановлення вироку Богуславського районного суду Київської області від 12.11.2018 (набрання законної сили 13.12.2018), суд вважає за необхідне при призначенні покарання застосовувати положення ч. 4 ст. 70 КК України та призначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Долю речових доказів вирішити відповідно ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 374, 395 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Богуславського районного суду Київської області від 12.11.2018, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу не обирати.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дати набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк відбування покарання день за день строк попереднього ув`язнення - перебування під вартою з 01.08.2018 по 12.12.2018, а також строк відбутого частково покарання за вироком Богуславського районного суду Київської області від 12.11.2018, а саме з 13.12.2018 по день набрання цим вироком законної сили.
Речові докази: ноутбук марки «Lenovo E530» та зарядний пристрій до нього, переданий на відповідальне зберігання потерплій ОСОБА_8 залишити останній.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий:ОСОБА_1