Справа № 152/669/21
В И Р О К
іменем України

25 червня 2021 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

Справа №152/669/21
Провадження №1-кп/152/62/21

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Станіславчик Жмеринського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, не офіційно працевлаштованого, невійськовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000011 05.04.2021 року,

з участю сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

начальника Шаргородського відділу

Жмеринської окружної

прокуратури ОСОБА_4 ,

законного представника

малолітнього потерпілого ОСОБА_5 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 з 18 липня 2019 року по 01 квітня 2021 року злісно ухилявся від сплати встановлених судовим рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області у справі №671/1302/19 від 09.12.2019 року коштів (аліментів) на користь ОСОБА_5 на утримання дитини: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 18.07.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, не сплачуючи аліментів взагалі, при цьому, маючи умисел на ухилення від сплати аліментів та не маючи обмежень та протипоказань за станом здоров`я до фізичної праці та працевлаштування не працевлаштовувався, на обліку як безробітний та в пошуках роботи у Шаргородській філії Вінницького обласного центру зайнятості не перебуває, доходи від тимчасових заробітків не декларував та не декларує, про суми доходів від тимчасових заробітків державного виконавця не повідомляв, тобто добровільно рішення суду не виконує, допустивши виникнення заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період в сумі 40838 (сорок тисяч вісімсот тридцять вісім) гривень 76 (сімдесят шість) копійок, що сукупно складає суму виплат понад три місяці відповідних платежів, порушуючи право дитини на отримання коштів від батька для забезпечення її гармонійного та всебічного (фізичного, психічного, соціального) розвитку.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.1 ст.164 КК України і викладене в обвинувальному акті від 24.05.2021 року.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, про що подав суду відповідну заяву (а.с.36).

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувала щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, про що подала суду відповідну заяву (а.с.37).

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному проступку, який передбачений ч.1 ст.164 КК України і був викладений в обвинувальному акті від 24.05.2021 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_5 , думку обвинуваченого ОСОБА_3 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 та законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_5 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 та законному представнику малолітнього потерпілого ОСОБА_5 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом та права сторін кримінального провадження не порушуються.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, який інкримінується йому за обвинувальним актом від 24.05.2021 року, щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення, готовий нести призначене судом покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 та має сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого Волочиським районним судом відповідно до рішення від 09.12.2019 року стягнуто аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно. Аліментів на утримання сина він не сплачував, так як не працював. Він не має постійної роботи, але неофіційно працевлаштувався та сплатив заборгованість по аліментах у розмірі 4000 грн. Отримані кошти від тимчасових заробітків він витрачав на власні потреби, для свого утримання, і цих коштів недостатнього для його утримання, у зв`язку із чим виникла заборгованість по аліментах. Він усвідомлює, що вчинив умисне кримінальне правопорушення, у чому розкаюється та просить його суворо не карати, так як він виправив свою поведінку, знайшов роботу та сплачуватиме аліменти, погашатиме заборгованість по аліментах, яку вже частково почав погашати, сплативши під час знаходження кримінальної справи в суді 4000 грн.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, доведена повністю.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), а саме: з 18 липня 2019 року по 01 квітня 2021 року обвинувачений ОСОБА_3 злісно ухилявся від сплати встановлених судовим рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області у справі №671/1302/19 від 09.12.2019 року коштів (аліментів) на користь ОСОБА_5 на утримання дитини: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 18.07.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, не сплачуючи аліментів взагалі, при цьому, маючи умисел на ухилення від сплати аліментів та не маючи обмежень та протипоказань за станом здоров`я до фізичної праці та працевлаштування не працевлаштовувався, на обліку як безробітний та в пошуках роботи у Шаргородській філії Вінницького обласного центру зайнятості не перебуває, доходи від тимчасових заробітків не декларував та не декларує, про суми доходів від тимчасових заробітків державного виконавця не повідомляв, тобто добровільно рішення суду не виконує, допустивши виникнення заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період в сумі 40838 (сорок тисяч вісімсот тридцять вісім) гривень 76 (сімдесят шість) копійок, що сукупно складає суму виплат понад три місяці відповідних платежів, порушуючи право дитини на отримання коштів від батька для забезпечення її гармонійного та всебічного (фізичного, психічного, соціального) розвитку.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за скоєне за ч.1 ст.164 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.1 ст.164 КК України, є кримінальним проступком.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 КК України, кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж досудового розслідування у формі дізнання та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 24.05.2021 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

ОСОБА_3 за зареєстрованим місцем проживання характеризується позитивно, як особа, щодо якої до Джуринської сільської ради не надходили скарги на поведінку, відсутні компрометуючі матеріали (а.с.41).

На обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської МЛ ОСОБА_3 не перебуває (а.с.40).

Також, суд враховує, що ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.39).

Таким чином, з урахуванням обставини, що пом`якшує покарання, та враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу винного, його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся та усвідомив протиправну поведінку, а також з урахуванням думки законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_5 , яка вважає, що ОСОБА_3 зобов`язаний утримувати дитину та сплачувати аліменти на утримання дитини і просить покарати останнього за ухилення від сплати аліментів, оскільки він лише частково погасив заборгованість за аліментами в розмірі 4000 грн., суд вважає за необхідне призначити покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч.1 ст.164 КК України.
При цьому, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення покарання у виді громадських робіт на строк сто годин.

Призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання за ч.1 ст.164 КК України, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.164 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, за якою засудити його до покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1