ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 583/3476/18 Номер провадження 11-кп/814/703/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_10 щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.09.2019 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Хухра, Охтирського району, Сумської області, освіта середня, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 347 КК України і призначено йому покарання:

за ч.1 ст. 263 КК України 3 роки позбавлення волі;

за ч.2 ст. 347 КК України 6 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_9 в його інтересах звернулися до апеляційного суду з апеляційними скаргами.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року скарги обвинуваченого та захисника залишено без задоволення, а вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.09.2019 року без змін.

Постановою Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 05 квітня 2021 року ухвалу апеляційного суду скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

При цьому залишено ОСОБА_7 під вартою до вирішення питання Полтавським апеляційним судом щодо обрання запобіжного заходу, але на строк не більше ніж 60 днів.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27.05.2021 щодо ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав клопотання, в якому просить змінити щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді застави.
В обґрунтування поданого клопотання вказує, що відносно обвинуваченого вироком суду першої інстанції обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, яка була внесена згідно квитанції №1 Сумської філії КБ «Приватбанк» 25.05.2018 року. З цього часу обвинуваченого було звільнено з-під варти та щодо нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави із покладенням певних обов`язків.
Після залишення вироку без змін судом апеляційної інстанції сплачену заставу було повернуто заставодавцю, а обвинуваченого ОСОБА_7 взято під варту з зали суду в порядку виконання вироку.
При цьому вказує на залишення апеляційним судом без розгляду питання про можливість внесення щодо ОСОБА_7 застави.
Також вказує на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, звертає увагу на відсутність у обвинуваченого судимостей, наявність у нього постійного місця проживання та позитивної характеристики, батька-інваліда І групи на утриманні, на тривалість перебування засудженого під вартою, а також на критичне погіршення стану здоров`я обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисників на підтримання доводів поданого адвокатом ОСОБА_10 клопотання, думку прокурора та потерпілого, які заперечували проти зміни запобіжного заходу, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи клопотань, колегія суддів приходить до такого.
Приписами ст.331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
При цьому вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч.3 ст.377 КПК України, якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.
Відповідно ч.1 ст.115 КПК України строки можуть визначатися вказівкою на подію.
Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27.05.2021 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому, визначено утримання обвинуваченого під вартою до набрання вироком щодо нього законної сили, тобто, з посиланням на настання події, що не потребує продовження строку тримання під вартою, не призводить до правової невизначеності та не породжує порушення прав і свобод особи. З огляду на обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу після постановлення щодо нього обвинувального вироку, яким обвинуваченого засуджено до шести років позбавлення волі, з метою запобігання ухиленню обвинуваченого від його відбування, розмір застави не визначено.

Адвокатом ОСОБА_10 подано клопотання про зміну вказаного запобіжного заходу, обраного щодо ОСОБА_7 під час апеляційного перегляду вироку, який повернутого на новий розгляд судом апеляційної інстанції Постановою Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 05 квітня 2021 року.

Отже, доводи захисника щодо внесення застави, визначеної судом першої інстанції під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , не стосуються як взяття обвинуваченого під варту після набрання вироком суду першої інстанції законної сили, так і обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу судом апеляційної інстанції у апеляційному провадженні після скасування ухвали апеляційного суду Верховним судом.

В клопотанні про зміну запобіжного заходу не зазначено про наявність даних, які б підтверджували винятковість випадку, який дає підстави з урахуванням особи обвинуваченого звільнити його з-під варти. Не встановлено таких обставин і в засіданні апеляційного суду.
В матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Колегія суддів також враховує, що окрім мети, передбаченої ст. 177 КПК України, основною метою застосування запобіжного заходу вже після постановлення вироку і призначення покарання є забезпечення виконання такого вироку, зокрема, забезпечення належного порядку відбування покарання після набрання вироком законної сили та запобігання ухилення від відбування призначеного покарання.
Даний висновок узгоджується з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у постанові №14 від 19 грудня 2014 року «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою».
Відсутні у клопотанні і об`єктивні медичні дані щодо неможливості утримання його під вартою.
Висновок магнітно-резонансної томографії головного мозку від 24.04.2020 року не є таким, що дає можливість надати оцінку стану здоров`я обвинуваченого станом на липень 2021 року, а дані, що характеризують обвинуваченого, наведені апелянтом у поданому клопотанні, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого за умови виконання вироку та відбування призначеного покарання.

Окрім цього, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого виправдано наявністю конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011), а альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого.
Так, тримання обвинуваченого під вартою є виправданим з огляду на існування суспільного інтересу, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав та інтересів як суспільства у цілому, так і потерпілого, зокрема. Такий суспільний інтерес, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Отже, рішення суду першої інстанції цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі, не підлягає задоволенню.
Керуючись главою 18, ст.331, ст.371, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_10 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, у виді застави відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4