Ухвала
іменем України
24 червня 2021 року
м. Київ
справа № 464/247/18
провадження № 51-3060ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 04 лютого 2021 року про відмову

у задоволенні скарги ОСОБА_4 про скасування постанов дізнавача та на ухвалу Львівського апеляційного суду від 11 березня 2021 року про закриття апеляційного провадження,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 04 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 про скасування постанов дізнавача інспектора сектору дізнання Сихівського ВП ГУНП у Львівській області від 13, 18 січня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000656.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11 березня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вказану ухвалу слідчого судді закрито, оскільки, відповідно до вимог статей 307, 309 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), це рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

На вказані вище судові рішення ОСОБА_5 через Сихівський районний суд м. Львова подав касаційну скаргу, де порушує питання про скасування цих судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судове засідання в суді першої інстанції було проведено за його відсутності, а апеляційний суд не надав цьому належної оцінки.
Як убачається зі змісту оскаржених судових рішень та матеріалів провадження, що надіслав Сихівський районний суд м. Львова до Верховного Суду, ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанови інспектора сектору дізнання Сихівського ВП ГУНП у Львівській області про відмову у задоволенні клопотань потерпілого ОСОБА_4 від 13 січня та від 18 січня 2021 року.
Слідчий суддя Сихівського районного суду м. Львова ухвалою від 04 лютого 2021 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_4 .
За приписами ст. 310 та ч. 4 ст. 424 КПК ухвала слідчого судді місцевого суду не є предметом перегляду суду касаційної інстанції, оскільки зазначене судове рішення не входить до переліку тих рішень, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку. Отже, з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів відмовляє у відкритті касаційного провадження стосовно вимог касаційної скарги про скасування ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 04 лютого 2021 року.

Щодо вимог касаційної скарги про скасування оскарженої ухвали Львівського апеляційного суду від 11 березня 2021 року про закриття апеляційного провадження, колегія суддів виходить з того, що зазначене судове рішення є предметом перегляду суду касаційної інстанції, проте вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на наведене нижче.
Пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною 3 ст. 307 зазначеного Кодексу передбачено перелік ухвал слідчих суддів, постановлених за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Так, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Крім того, ст. 309 КПК визначає перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на вказані в касаційній скарзі постанови дізнавача до вищевказаних переліків не відноситься, а тому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вона не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
За змістом ч. 3 цієї статті інші ухвали слідчого судді окремому оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді, і саме законодавець визначив такий процесуальний порядок реалізації права особи на судовий контроль стосовно законності такого виду рішень слідчого судді, який є відмінним від процесуального порядку судового контролю судом вищої інстанції за стосовно ухвал слідчих суддів, визначених в ч. 3 ст. 307 та частинах 1 та 2 ст. 309 КПК.
Отже, в аспекті положень статей 307, 309 цього Кодексу, оскаржена ОСОБА_4 ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК апеляційний суд відмовляє у відкритті провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
За приписами ст. 422 КПК, отримавши апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, суддя-доповідач невідкладно витребовує з суду першої інстанції відповідні матеріали та не пізніш як за день повідомляє особу, яка її подала, прокурора та інших заінтересованих осіб про час, дату і місце апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.
Такий порядок дій та обмежені строки щодо розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді не передбачає прийняття окремого рішення щодо відкриття апеляційного провадження, однак призначення судового засідання щодо розгляду апеляційної скарги формально вказує на початок апеляційного розгляду.
Водночас, якщо після відкриття апеляційного провадження (у випадку оскарження ухвали слідчого судді - після призначення судового засідання) буде встановлено, що апеляційний розгляд здійснюється за апеляційною скаргою на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.
Такий висновок щодо застосування норм права сформульовано в ухвалі об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 569/17036/18.
Отже, Львівський апеляційний суд, небезпідставно встановивши в судовому засіданні, що призначена до розгляду апеляційна скарга подана на ухвалу слідчого судді, яка відповідно до приписів статей 307, 309 КПК не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, правильно постановив ухвалу про закриття апеляційного провадження.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до апеляційних або касаційних судів (п. 25 Рішення у справі «Делкур проти Бельгії» від 17 січня1970 року та п. 65 Рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Водночас у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

Конституційний Суд України у Рішенні від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015сформулював юридичну позицію, за якою обмеження права на апеляційне оскарження рішення суду не може бути свавільним та несправедливим; таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцієюта законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленим суспільною потребою досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим; у разі обмеження права на оскарження судових рішень законодавець зобов`язаний запровадити таке нормативне регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію права на судовий захист і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Згідно зі статтею 24КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом; гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Водночас забезпечення права на апеляційний перегляд справи, передбачене п. 8 ч. 2

ст. 129 Конституції України, стосується гарантованого права на перегляд у суді апеляційної інстанції справи, розглянутої судом першої інстанції по суті. Зазначений конституційний припис надає законодавцю певну свободу розсуду: або передбачити можливість апеляційного оскарження будь-якого рішення, що його ухвалює суд у процесі розгляду справи, але не вирішує її по суті, або встановити обмеження чи заборону на оскарження в апеляційному порядку окремих процесуальних судових рішень, якими справа не вирішується по суті (Рішення Конституційного Суду України від 17 березня 2020 року № 5-р/2020).

За таких обставин наявність визначених у кримінальному процесуальному законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд. Саме тому апеляційна скарга на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, не може бути розглянута по суті, а відкрите (розпочате) апеляційне провадження за такою скаргою підлягає закриттю.

Отже, враховуючи, що з касаційної скарги та змісту оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції убачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів доходить висновку, що за приписами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 04 лютого 2021 року про відмову у задоволенні скарги про скасування постанов дізнавача та на ухвалу Львівського апеляційного суду від 11 березня 2021 року про закриття апеляційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Судді: