Справа № 156/838/20 Провадження №11-кп/802/420/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:запобіжний захід Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 22 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 20.01.2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було продовжено, раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27 березня 2021 року.

22 березня 2021 року в ході розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.307 КК України, прокурор подав клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 на строк 60 днів, оскільки такий строк закінчується 27.03.2021 року, а ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, залишились незмінними.

Крім того, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав клопотання про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час з 20:00 год. по 06:00 год.

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 22 березня 2021 року в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відмовлено, а вищевказане клопотання прокурора задоволено.

Обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 20 травня 2021 року включно.

Водночас, ОСОБА_7 залишено без змін розмір застави - 40 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб (84080 грн.), який був визначений ухвалою слідчого судді Іваничівського районного суду Волинської області від 26.06.2020 року.

Таке своє рішення місцевий суд мотивував тим, що заявлені попередні ризики, передбачені ст.177 КПК України, і на наявність яких посилається прокурор, не змінились та зменшились, тому наявні підстави для продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, будь-який інший більш м`який запобіжних захід, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та дієво запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам.
Не погодившись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій вважає його необґрунтованим та незаконним. Вважає, що строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом було продовжено без належного обґрунтування та підстав, і він невиправдано обмежує права особи на особисту свободу та недоторканість, суперечить принципу презумпції невинуватості. Під час розгляду клопотань суд не зайняв нейтральну та об`єктивну позицію, а повністю схилився до сторони обвинувачення та негативної позиції щодо обвинуваченого. Жодних доводів сторони захисту суд до уваги не взяв та не обґрунтував в оскаржуваній ухвалі мотиви їх відхилення, і водночас вказав на переконливість доводів сторони обвинувачення без їх належної перевірки з посиланням на докази. Судом взагалі не було оцінено тривалість перебування обвинуваченого під вартою, не наведено обґрунтованості тривалості розгляду справи майже рік, протягом якого сторона обвинувачення намагається доводити вину обвинуваченого, а останній в цей час перебуває у несприятливих умовах СІЗО, піддається психологічному тиску, позбавлений можливості працювати та інших елементарних прав людини, яка не визнана винуватою. Крім того, позиція суду про відсутність міцних соціальних зв`язків є надуманою та необґрунтованою. Відсутні в матеріалах провадження і докази того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується. Вважає також, що тих фактів, що обвинувачений раніше судимий за вчинення тяжкого злочину не достатньо для тримання його під вартою. На його думку, є підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки такий захід буде цілком достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження. А тому, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт в період доби з 20:00 год. по 06:00 год. із покладенням обов`язків, передбачених КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, доводи обвинуваченого та його захисника, які апеляцію підтримали з підстав викладених у ній, прокурора, який її заперечив та просив залишити без задоволення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу та сторони обвинувачення прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Судом встановлено, що у провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження №0000150 від 22.05.2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.307 КК України.

Обґрунтованість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Встановлено і те, що судовими рішеннями ОСОБА_7 неодноразово продовжувався строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Оскаржуваною ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 22.03.2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 20 травня 2021 року. Водночас, обвинуваченому залишено без змін розмір застави - 40 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб (84080 грн.), який був визначений ухвалою слідчого судді Іваничівського районного суду Волинської області від 26.06.2020 року.

Продовжуючи обвинуваченому в ході розгляду кримінального провадження такий винятковий запобіжний захід як тримання під вартою, місцевий суд врахував обґрунтованість пред`явленого обвинувачення у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а також взяв до уваги те, що раніше заявлені ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися.

Як встановлено судом, підставами для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри та/або пред`явленого обвинувачення, яка(які) стверджується матеріалами провадження, а метою запобігання спробам ухилення від слідства і суду, незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення двох клопотань в даному провадженні, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку в даний час вже обвинуваченого, зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід, передбачений ст.176 КПК України.

Так, наведені стороною обвинувачення у клопотанні та судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому є належним чином обґрунтовані і вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не втратили свою актуальність та не змінилися.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою молодого віку, уродженцем м.Маріуполя Донецької області, який зареєстрований в с.Холопичі Локачинського району Волинської області, певний час проживав без реєстрації у м.Нововолинську Волинської області, в даний час проживає з цивільною дружиною, яка має інвалідність ІІІ групи, та її дітьми вже протягом трьох років, був працевлаштований, позитивно характеризується зі сторони роботодавця та учителів (вихователів), де навчаються діти дружини.

Водночас, встановлено і те, що обвинувачений є неодноразово судимою особою, і востаннє відбував покарання за вчинення умисних тяжких і особливо тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.186, ч.ч.2, 4 ст.187 КК України, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом порядку. В даний час обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів за ч.ч.1, 2 ст.307 КК України, які за кваліфікацією злочинів є тяжкими, і їх санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі відповідно від 4 до 8 років, та від 6 до 10 років з конфіскацією майна.
З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого та тяжкості інкримінованих йому діянь, його віку та стану здоров`я, відсутності медичних документів в підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, апеляційний суд приходить до висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були доведені стороною обвинувачення.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 місцевий суд перевірив усі обставини кримінального провадження, з якими закон пов`язує такий винятковий запобіжний захід та наявність достатніх і обґрунтованих підстав для його продовження. Водночас, суд перевірив обставини провадження щодо наявності чи відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, про які зазначено у клопотанні сторони захисту.

При цьому, доводи сторони захисту про те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 тривалий час перебуває розгляді, а він відповідно в СІЗО, і цим порушуються його права, як на підставу для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, до уваги судом не приймається, оскільки дані обставини, не є такими, які б спростовували або зменшували наявність доведених стороною обвинувачення ризиків.

Твердження сторони захисту про те, що наведені прокурором ризики того, що обвинувачений перебуваючи на волі може вчинити дії, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України нічим не підтверджені також не заслуговують на увагу суду, оскільки повністю спростовується матеріалами провадження, які фактично вказують про протилежне. А тому, вони з урахуванням наведених вище мотивів не дають жодних підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 22 березня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді