УХВАЛА
12 травня 2021 року
м. Київ

Провадження № 13-72зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16
перевірила заяву ОСОБА_17 про перегляд вироків Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року та Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2010 року за виключними обставинами і
ВСТАНОВИЛА:

За вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року, залишеним без зміни ухвалою Верховного Суду України від 30 січня 2007 року, ОСОБА_17 засуджено за сукупністю злочинів, передбачених пунктами 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

За вироком Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2010 року, з урахуванням змін, внесених ухвалою Верховного Суду України від 01 липня 2010 року, ОСОБА_17 засуджено за сукупністю злочинів (частини 1, 4 ст. 70 КК), передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК, до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду (далі Велика Палата) від 01 квітня 2019 рокузаяву ОСОБА_17 про перегляд вищевказаних судових рішень за виключними обставинами повернуто на підставі статей 429, 461, 464 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
01 квітня 2021 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) ухвалив остаточне рішення у справі «Фарзієв та інші проти України», яким констатував порушення щодо ОСОБА_17 (заява 38459/17) ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) стосовно покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення.
У зв`язку зі встановленими порушеннями прав заявника ЄСПЛ було постановлено, що визнання порушень становить достатню справедливу сатисфакцію.

11 травня 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_17 , підписана ним 05 травня 2021 року, у якій він просить переглянути вироки апеляційних судів щодо нього за виключними обставинами у зв`язку з ухваленням ЄСПЛ рішення щодо нього (яке, з його слів, він отримав 15 квітня 2021 року), скасувати вказані вироки, і призначити покарання не пов`язане з довічним позбавленням волі та подальшою можливістю умовно-дострокового звільнення.

Перевіривши наведені у заяві доводи, Велика Палата вважає, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_17 необхідно відмовити з огляду на таке.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами, однією з яких є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.

01 квітня 2021 року рішенням ЄСПЛ у справі «Фарзієв та інші проти України» встановлено порушення Україною ст. 3 Конвенції щодо деяких осіб, зокрема і ОСОБА_17 , стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення.

Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при ухваленні цього рішення, а саме: оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований зміст порушення Конвенції та визнання порушення достатньо справедливою сатисфакцією свідчать про допущення щодо ОСОБА_17 таких порушень Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що існували до вчинення порушень.

У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру. Виконання цих заходів покладається на компетентні органи державної влади.

З урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень ЄСПЛ від 19 січня 2000 року, встановлене Судом порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, коли можна досягти на національному рівні restitutio in integrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції.

Щодо ОСОБА_17 таке повне відновлення попереднього юридичного стану, зокрема шляхом перегляду вироків апеляційних судів та їх скасування, не є можливим, оскільки ЄСПЛ констатував порушення Конвенції лише щодо довічного ув`язнення без перспективи звільнення та не зробив висновку про порушення конвенційних прав заявника під час розгляду в судах справ щодо нього.

Констатоване порушення Конвенції щодо заявника може бути усунуто лише шляхом вжиття заходів загального характеру з боку держави (внесення змін у відповідне законодавство).

Отже, підстави для відкриття провадження за заявою ОСОБА_17 відсутні.

Керуючись статтями 459, 463, 464 Кримінального процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_17 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року та вироку Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2010 року з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Заяву з усіма доданими матеріалами повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_9
ОСОБА_3 ОСОБА_10
ОСОБА_4 ОСОБА_11
ОСОБА_5 ОСОБА_12
ОСОБА_6 ОСОБА_13
ОСОБА_7 ОСОБА_14
ОСОБА_8 ОСОБА_15
ОСОБА_16