Дата документу 08.04.2021 Справа № 311/1211/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/126/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/1211/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.345 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000118, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в селі Балки Василівського району Запорізької області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого дорожньо-шляховим робочим на ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Василівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності зі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 19 лютого 2018 року, близько 07 години 00 хвилин в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на першому поверсі біля приймального відділення в приміщенні КУ «Дніпрорудненська міська лікарня» Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, розташованої за адресою: Запорізька область, Василівський район, м. Дніпрорудне, вул. Зелена, буд. 2, висловлюючись нецензурною лайкою на адресу працівників поліції, а саме, інспектора сектору реагування патрульної поліції №1 Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області (далі - СРПП) ОСОБА_11 та начальника СРПП №3 ОСОБА_12 , які перебували при виконанні своїх службових обов`язків, на підставі графіку добових нарядів на лютий 2018 рік, затвердженого начальником Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області у складі групи швидкого реагування Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області, проводячи перевірку за матеріалом ЄО № 622 від 19.02.2018 року, ОСОБА_7 , не реагуючи на законні вимоги вищевказаних працівників правоохоронного органу щодо припинення противоправних дій, з метою заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, наніс інспектору СРПП №1 ОСОБА_11 один удар кулаком правої руки в область обличчя зліва, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді садна із крововиливом навколо на нижній губі зліва, які, відповідно до висновку експерта №23 від 21.02.2018 року, як кожне окремо, так і в сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок незаконним, необґрунтованим та невмотивованим у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд змінив обвинувачення у бік погіршення його становища, зазначивши у мотивувальній частині вироку у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, те, що він спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді садна із крововиливом навколо на нижній губі зліва, тоді як згідно обвинувального акта йому було висунуте обвинувачення у тому, що він спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді розбитої губи та гематоми на обличчі. Зазначає, що обвинувачення, що висунуте органом досудового розслідування, не містить тілесних ушкоджень, встановлених висновками експерта № 23 від 20.02.2018 року та № 36-Д від 15.03.2018 року, на що захисником зверталась увага суду, однак прокурор не вбачав підстав для зміни, уточнення чи збільшення обвинувачення. Таким чином, суд не мав права виходити за межі обвинувачення і доповнювати його. Крім того, суд не звернув уваги на те, що матеріали кримінального провадження не містять висновку медичної експертизи від 21.02.2018 року і матеріали такого висновку не надавались стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України. Суд не взяв до уваги аргументи сторони захисту про те, що у постановах керівника органу досудового розслідування від 19.02.2018 року про призначення групи слідчих, постанові про призначення групи прокурорів від 19.02.2019 року йде мова про висновок медичної експертизи від 19.02.2018 року № 23, в обвинуваченні міститься посилання на висновок медичної експертизи від 21.02.2018 року і посилання на певні тілесні ушкодження встановлені тим висновком, проте матеріали справи містять висновок медичної експертизи № 23 від 20.02.2018 року.

Судом у мотивувальній частині вироку не зазначено форми вини і мотивів кримінального правопорушення; доказів на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів щодо обставин справи, щодо часу вчинення правопорушення, наслідків, мотивів погіршення стану обвинуваченого і збільшення обсягу обвинувачення, що істотно порушує право на захист обвинуваченого. Суд поклав в основу вироку обставини, що не знайшли свого підтвердження, які ґрунтуються виключно на припущеннях та обвинувальній позиції суду.

Суд в основу обвинувального вироку поклав виключно докази, надані стороною обвинувачення, вирок ґрунтується на доказах обвинувачення, які є недопустимими. Суд залишив поза увагою доручення заступника начальника СВ ОСОБА_13 слідчому ОСОБА_14 про проведення досудового розслідування та повідомлення про початок досудового розслідування слідчого ОСОБА_14 начальнику Василівського відділу прокуратури, що вказують на прийняття рішення про створення групи слідчих 19.02.2018 року в іншому складі іншою особою, а саме заступником начальника СВ.

Свідок ОСОБА_15 раніше була допитана в іншому складі суду, але з огляду на ті показання, що вона дала суду, які прямо суперечать показанням потерпілого і свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , сторона обвинувачення відмовилась від цього свідка, що є неприпустимим.

Також зазначає, що всі докази, отримані з порушенням права підозрюваного на перехресний допит за умови задоволення клопотання про виконання всіх слідчих дій за участі підозрюваного та його захисника, є недопустимими. Матеріали досудового розслідування, надані як докази винуватості, викликають сумніви у своїй достовірності, не узгоджуються між собою і, з огляду на принцип презумпції невинуватості не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку суду.

На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду і закрити кримінальне провадження у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 вимог і положень зазначеного закону дотримався.

Під час судового розгляду ОСОБА_7 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що 18 лютого 2018 року в місті Дніпрорудне Василівського району він зустрівся зі своїм знайомим, з яким поїхали за місцем мешкання останнього в село Балки Василівського району. Там вони вживали спиртні напої. Приблизно о 3-й годині ранку 19 лютого 2018 року він вирішив поїхати додому, для чого замовив таксі. Приблизно о 4-й годині він на таксі приїхав в місто Дніпрорудне, де на площі до нього підійшли два поліцейських (як він зрозумів, співробітники служби охорони), які повідомили, що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. Він почав телефонувати своєму знайомому ОСОБА_18 , однак один з поліцейських вдарив його в живіт, після чого поліцейські заламали йому руки та посадили до службового автомобіля, направившись до Дніпрорудненського відділення поліції. У відділенні поліції він пробув приблизно 20-30 хвилин, після чого він вийшов з приміщення та пішов в бік площі. На площі у нього виник конфлікт з жінкою на ім`я « ОСОБА_19 », яка викликала поліцію. Приблизно через 10-15 хвилин на службовому автомобілі приїхали два поліцейські ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які посадили його до службового автомобіля. Знаходячись в салоні автомобіля, Бородавка наніс йому декілька ударів долонею руки по потилиці. Вони на службовому автомобілі приїхали до Дніпрорудненської міської лікарні та всі разом пройшли до приймального покою. Потім підійшла медична сестра та він продув «трубку» для встановлення стану сп`яніння. Потім медична сестра принесла йому бланк висновку про проходження медичного огляду для встановлення стану сп`яніння, однак він розірвав його. ОСОБА_11 знову ударив його по голові, після чого він втратив свідомість. Прийшовши до тями, він спробував підвестися, однак не зміг. ОСОБА_11 знову ударив його. Потім він та співробітники поліції вийшли в коридор, де ОСОБА_11 наніс йому ще декілька ударів, після чого до нього були застосовані спеціальні засоби, а саме наручники. В коридорі, крім нього та поліцейських нікого не було. Потім співробітники поліції вивели його з приміщення лікарні та направилися до Дніпрорудненського відділення поліції, де його помістили до кімнати прийому громадян, після чого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пішли. Поліцейського ОСОБА_11 він того дня не бив, того дня пошкоджень на обличчі останнього він не бачив.

Не дивлячись на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї провини, його вина підтверджується в повному обсязі доказами, дослідженими і перевіреними в ході судового розгляду, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який показав суду, що приблизно 18-19 лютого 2018 року, він, працюючи інспектором сектору реагування патрульної поліції Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУ НП в Запорізькій області та знаходячись на добовому наряді, вранці отримав виклик про те, що на площі «Романовського» в місті Дніпрорудне, невідомий чоловік, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, порушував громадський порядок. Вони разом з поліцейським ОСОБА_12 , приблизно о 06:30 год. приїхали на місце події та встановили особу чоловіка, яким виявився обвинувачений ОСОБА_7 . На місці різні особи пояснювали, що ОСОБА_7 був в стані алкогольного сп`яніння, висловлювався нецензурною лайкою та конфліктував у маршрутці. Там вони пробули приблизно 15-20 хв. Ними ОСОБА_7 було запропоновано сісти в службове авто та пройти медичний огляд для встановлення стану сп`яніння, на що він погодився. Після цього, на службовому автомобілі, вони направилися до Дніпрорудненської міської лікарні. Зайшовши до приймального відділення, ОСОБА_7 сів на стілець, він напроти нього та почав складати акт направлення особи на медичний огляд для встановлення стану сп`яніння. Потім ОСОБА_7 почав вести себе неадекватно, падав на долівку, піднімався, говорив нерозбірливо. Після проходження медичного огляду, вони всі разом вийшли до коридору, де ОСОБА_7 наніс йому удар кулаком правої руки в обличчя (губу), після чого до нього були застосовані наручники. Під час нанесення ОСОБА_7 йому удару були присутні ОСОБА_12 та одна з працівниць медичного закладу. Після отримання тілесних ушкоджень він звернувся до медичних працівників та йому надано першу медичну допомогу. В лікарні вони пробули приблизно одну-півтори години. ОСОБА_7 він того дня не бив. На момент їхнього приїзду на площу «Романовського» у ОСОБА_7 були пошкодження на обличчі садна і подряпини;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який показав суду, що в лютому 2018 року, коли він працював на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУ НП в Запорізькій області, надійшов виклик про те, що невідомий чоловік на міській площі міста Дніпрорудне порушував громадський порядок. Коли вони разом з поліцейським ОСОБА_11 прибули на місце події, то виявили, що там знаходиться ОСОБА_7 , який перебував з ознаками алкогольного сп`яніння. Вони усі разом направилися до Дніпрорудненської міської лікарні для проведення медичного огляду для встановлення стіну сп`яніння ОСОБА_7 . В коридорі приміщення міської лікарні між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 виник конфлікт, в результаті якого до ОСОБА_7 були застосовані наручники;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , яка показала суду, що приблизно в кінці зими 2018 року, вона, працюючи молодшою медичною сестрою Дніпрорудненської міської лікарні, була на зміні в приймальному покої. Приблизно о сьомій годині ранку поліцейські ОСОБА_12 та ОСОБА_11 привезли на освідування ОСОБА_7 . В зв`язку з тим, що приїхала швидка медична допомога, яка привезла хворого, вони попросили поліцейських з ОСОБА_7 вийти з приміщення приймального покою до коридору. Вони погодилися та вийшли. Після цього, вона, виходячи з медичною «каталкою» з дверей приймального покою, помітила в коридорі поліцейських з ОСОБА_7 , який наніс удар кулаком руки в обличчя з правого боку ОСОБА_11 . Вказані особи знаходилися на відстані приблизно 3-х метрів від неї. Вона пішла, а коли повернулася, то ОСОБА_7 вже був в наручниках. У ОСОБА_11 вона помітила садно на обличчі, біля роту з правого боку. Свідку відомо, що ОСОБА_11 звертався за медичною допомогою та лікар оглядав його в приймальному покої;

- показаннями свідка ОСОБА_21 , який показав суду, що в лютому 2018 року він працював на посаді старшого інспектора-чергового Дніпрорудненського відділення поліції і ОСОБА_7 він знає, як колишнього працівника поліції. Під час добового чергування, наприкінці зміни, йому повідомили, що наряд поліції у складі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 виїхав на виклик про те, що чоловік на площі «Романовського» вів себе неадекватно. Потім йому, зі слів ОСОБА_11 , стало відомо, що ОСОБА_7 в коридорі приміщення Дніпрорудненської міської лікарні наніс тілесні ушкодження ОСОБА_11 (удар в обличчя) після проходження огляду на стан сп`яніння. Крім того, ОСОБА_11 повідомляв, що коли ОСОБА_7 наносив йому удар, то були присутніми ОСОБА_12 та медичний працівник. Він зустрічався з ОСОБА_11 того дня, однак видимих для нього тілесних ушкоджень не бачив. Коли ОСОБА_7 доставили до Дніпрорудненського відділення поліції, він знаходився в наручниках. Під час особистого спілкування з ОСОБА_7 він помітив, що той був з ознаками алкогольного сп`яніння, був збудженим та вважав, що дії поліцейських є незаконними;

- показаннями свідка ОСОБА_22 , який показав суду, що працює старшим інспектором-черговим Дніпрорудненського ВП та під час виконання службових обов`язків йому стало відомо, що 19 лютого 2018 року, близько сьомої годину ранку, у приміщенні Дніпрорудненської міської лікарні відбувся конфлікт між ОСОБА_7 та поліцейським ОСОБА_11 ;

- витягом з ЄРДР, згідно якого 19 лютого 2018 року о 16 год. 53 хв. до ЄРДР внесено інформацію про обставини, які мали місце 19.02.2018 приблизно о 07:00 годині за фактом спричинення ОСОБА_7 тілесного ушкодження поліцейському ОСОБА_11 (т.2, а.п.102-103);

- постановою про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000118 від 19.02.2018 року, згідно якої начальником СВ Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області призначено групу слідчих у складі: ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , старшим групи слідчих визначено ОСОБА_26 (т.2, а.п.106);

- постановою про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000118 від 19.02.2018 року, згідно якої заступником керівника Енергодарської місцевої прокуратури призначено групу прокурорів у провадженні у складі: ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , старшим групи визначено ОСОБА_28 (т.2, а.п.107);

- формою висновку, згідно якого 19.02.2018 року о 06 год. 15 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 19.02.2018 року о 06 год. 14 хв. на площі «Романовського» в місті Дніпрорудне п`яний чоловік у транспорті буянить. При виїзді наряду ГРПП встановлено, що на площі в місті Дніпрорудне у п`яному стані знаходився ОСОБА_7 (т.2, а.п.113);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19 лютого 2018 року, згідно якого ОСОБА_11 повідомив про те, що 19.02.2018 року близько 07 год. 00 хв. ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні Дніпрорудненської міської лікарні, спричинив йому тілесне пошкодження під час виконання службових обов`язків (т.2, а.п.114);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14 березня 2018 року за участі потерпілого ОСОБА_11 , згідно якого ОСОБА_11 повідомив, що 19.02.2018 року він знаходився в добовому чергуванні у складі СРПП Дніпрорудненського ВП разом з ОСОБА_12 . Приблизно о 06 год. 15 хв. отримано повідомлення від помічника чергового про те, що на площі «Романовського» в місті Дніпрорудне, невідомий чоловік веде себе буйно в автобусі. Приблизно о 06 год. 20 хв. вони прибули на місце події. На місці знаходився ОСОБА_7 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння та, зі слів очевидців, порушував громадський порядок. ОСОБА_12 запропонував ОСОБА_7 сісти в службовий автомобіль. ОСОБА_7 погодився та вони на службовому авто направилися до Дніпрорудненської міської лікарні для встановлення стану сп`яніння ОСОБА_7 . В лікарні вони усі разом зайшли до приміщення приймального покою, де знаходилися дві медичні сестри, а пізніше підійшов черговий лікар. ОСОБА_7 сів на стілець, а ОСОБА_11 сів поряд зі столом. Потім ОСОБА_7 почав поводити себе неадекватно, падав зі стільця та повзав по підлозі. Після того як черговий лікар провів огляд ОСОБА_7 та було встановлено, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння, медичні працівники попросили їх залишити приміщення приймального покою, оскільки доставили хворого на каталці. Вони вийшли до коридору, де ОСОБА_7 сів на стілець, приблизно на відстані 1 метра від ОСОБА_11 , ОСОБА_12 стояв поряд. Потім ОСОБА_11 почув як ОСОБА_7 підводиться зі стільця та повернув голову в його сторону, після чого ОСОБА_7 наніс йому удар кулаком правої руки в область нижньої губи зліва, від чого він відчув фізичний біль. Після отримання удару до ОСОБА_7 були застосовані наручники, а він звернувся за медичною допомогою. В момент нанесення удару з приміщення приймального покою виходила медична сестра (т.2, а.п.115-119, 123);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14 березня 2018 року за участі свідка ОСОБА_12 , згідно якого останній пояснив, що 19.02.2018 року він знаходився в добовому чергуванні разом з ОСОБА_11 . Приблизно о 06 год. 15 хв. отримано повідомлення від помічника чергового про те, що на площі в місті Дніпрорудне невідомий чоловік порушує громадський порядок. Прибувши на службовому автомобілі на місце події, вони встановили, що там знаходився ОСОБА_7 . Він запропонував ОСОБА_7 сісти в службовий автомобіль. ОСОБА_7 погодився та вони на службовому авто направилися до Дніпрорудненської міської лікарні для встановлення стану сп`яніння ОСОБА_7 . В лікарні вони усі разом зайшли до приміщення приймального покою, де знаходилися медичні працівники, а пізніше підійшов черговий лікар. ОСОБА_7 сів на стілець, а потім почав поводити себе неадекватно, падав зі стільця та підіймався. Після того як черговий лікар провів огляд ОСОБА_7 , медичні працівники попросили їх залишити приміщення приймального покою, оскільки доставили хворого на каталці. Вони вийшли до коридору, де ОСОБА_7 сів на стілець, поряд з ним стояв ОСОБА_11 , свідок стояв трохи далі. Через декілька хвилин він почув шум, на який озирнувся та побачив, що відчинилися двері з приймального покою в коридор, з яких вийшла медична сестра. Саме в цей час ОСОБА_7 підвівся зі стільця та різко наніс удар правою рукою в нижню щелепу зліва ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_11 застосував до ОСОБА_7 наручники. Після цього він залишився разом з ОСОБА_7 в коридорі, а ОСОБА_11 звернувся за медичною допомогою, після чого вони на службовому транспорті направилися до Дніпрорудненського відділення поліції (т.2, а.п.202-206; т.3, а.п.34);

- довідкою з медичного закладу від 19.02.2018 року, згідно якої ОСОБА_11 19.02.2018 року о 07.00 год. звернувся до чергового лікаря за медичною допомогою внаслідок нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , якого ОСОБА_11 доставив на освідування. Об`єктивно підтверджено: забита рана нижньої губи, біль в нижній щелепі… (т.3, а.п.89);

- висновком судово-медичної експертизи № 23 від 21 лютого 2018 року, згідно якого у ОСОБА_11 виявлено садно із крововиливом навколо на нижній губі зліва. Дані пошкодження як кожне окремо, так і в сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Описані пошкодження могли утворитися в результаті однократної ударної травматичної дії тупого предмету. Давність утворення пошкоджень не суперечить строкам та обставинам, вказаним в постанові (т.3, а.п.90-91);

- витягом з наказу № 455 о/с від 15.09.2017 року та трудовою книжкою, згідно яких ОСОБА_12 призначено начальником сектора реагування патрульної поліції № 3 Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУП в Запорізькій області та в 2017 році затверджені його функціональні обов`язки (т.3, а.п.94, 95, 96-98);

- витягом з наказу № 147 о/с від 24.03.2017 року та трудовою книжкою, згідно яких ОСОБА_11 призначено інспектором сектора реагування патрульної поліції № 1 Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУП в Запорізькій області та в 2017 році затверджені його функціональні обов`язки (т.3, а.п.99, 100, 101-103);

- журналом реєстрації інструктажів про заходи безпеки при поводженні з табельною вогнепальною зброєю Дніпрорудненського ВП, згідно якого встановлено, що відповідний інструктаж поліцейськими ОСОБА_12 та ОСОБА_11 пройдено 18 лютого 2018 року (т.3, а.п.106-108);

- Книгою нарядів Дніпрорудненського ВП та Графіком добових нарядів Дніпрорудненського ВП, відповідно до яких визначено графік добових нарядів та розстановку нарядів за 18 лютого 2018 року, в тому числі поліцейських ОСОБА_12 (помічника відповідального від керівництва) та ОСОБА_11 (СРПП) (т.3, а.п.110, 112);

- журналом обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Дніпрорудненського ВП, яким зафіксовано доставку ОСОБА_7 до відділення поліції 19 лютого 2018 року о 07 год. … (хвилини нерозбірливо) (т.3, а.п.113-117);

- журналом єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події в Дніпрорудненському ВП, згідно якого 19 лютого 2018 року о 07.00 год. надійшло повідомлення зі служби «102» від інспектора СРПП № 1 ОСОБА_11 про те, що 19 лютого 2018 року під час збору матеріалу по ЄО № 622 від 19.02.2018 року, знаходячись в Дніпрорудненській міській лікарні, його вдарив ОСОБА_7 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді забитої рани нижньої губи у нижній щелепі зліва (т.3, а.п.118-132);

- довідкою з медичного закладу від 19.02.2018 року, згідно якої ОСОБА_11 19.02.2018 року о 07.00 год. звернувся до чергового лікаря за медичною допомогою внаслідок нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 в приймальному покої лікарні, якого ОСОБА_11 доставив на освідування. Діагноз: забита рана нижньої губи, забій нижньої щелепи, верхньої щелепи і носу зліва (т.3, а.п.149);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння …. від 19.02.2018 року, згідно якого ОСОБА_7 оглянутий цього ж дня о 06 год. 45 хв. черговим лікарем ОСОБА_30 та встановлено, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння (алкотест № 06278 2,76 проміле) (т.3, а.п.150);

- протоколом огляду місця події від 14 березня 2018 року, яким зафіксовано приміщення коридору на першому поверсі Дніпрорудненської міської лікарні між приймальним покоєм та сходовим майданчиком лікарні, в якому безпосередньо відбувалися події за участі ОСОБА_7 та ОСОБА_11 (т.3, а.п.204-208);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_20 , згідно якого остання пояснила, що 19.02.2018 року вона знаходилася в якості молодшої медичної сестри на добовому чергуванні в КУ «Дніпрорудненська міська лікарня». Приблизно о 06 год. 30 хв. два працівника поліції доставили ОСОБА_7 та зайшли до приймального покою та чекали чергового лікаря для проведення ОСОБА_7 огляду для встановлення стану сп`яніння. Через декілька хвилин прийшов лікар, який провів огляд, після чого до приймального покою під`їхав автомобіль швидкої допомоги і вони попросили працівників поліції разом з ОСОБА_7 вийти до коридору. Через декілька хвилин вона почала відчиняти двері з приміщення приймального покою в коридор та побачила, що з крісла в коридорі почав підніматися ОСОБА_7 та кулаком правої руки наніс один удар в область губи поліцейського ОСОБА_11 . При цьому, ОСОБА_7 знаходився від ОСОБА_11 на відстані приблизно 0,5 метри, а другий поліцейський стояв трохи далі. Після цього, ОСОБА_20 зайшла в приміщення приймального покою (т.3, а.п.209-213; т.4, а.п.136);

- висновком судово-медичної експертизи № 36-Д від 24 березня 2018 року, згідно якого у ОСОБА_11 виявлено садно з крововиливом навколо на нижній губі зліва. Вищеописані пошкодження могли утворитися так, як вказує потерпілий ОСОБА_11 при проведенні слідчого експерименту 14.03.2018 року. Пошкодження, виявлені у ОСОБА_11 могли утворитися так, як вказують свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_20 при проведенні слідчого експерименту 14.03.2018 року (т.3, а.п.215-218).

Також за клопотанням сторони захисту судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_31 та ОСОБА_32 . Допитавши вказаних свідків, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що їх показання не спростовують встановлених судом обставин, оскільки вони не були безпосередніми очевидцями події.

Отже, суд першої інстанції належним чином дослідив ці та інші докази у провадженні у їх сукупності з точки зору належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку.

Зазначені докази, всупереч доводам захисту щодо наведених у вироку їх змісту, узгоджуються між собою, доповнюють один одного, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у причетності ОСОБА_7 до умисного скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому правильно обґрунтував ними його обвинувачення.

Спростував суд і наведені обвинуваченим під час судового розгляду доводи щодо його непричетності до злочину, належним чином мотивувавши свій висновок в судовому рішенні, з чим погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо незаконності вироку суду через безпідставну зміну формулювання обвинувачення, вказавши про те, що ОСОБА_7 спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді садна із крововиливом навколо на нижній губі зліва, в той час як згідно обвинувального акта йому висунуте обвинувачення у тому, що ОСОБА_7 спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді розбитої губи та гематоми на обличчі, оскільки районний суд в цій частині свої висновки належним чином обґрунтував. А тому, зважаючи на те, що вказана обставина, не є кваліфікуючою, не вбачається порушення судом першої інстанції вимог ст. 337 КПК України.

Посилання обвинуваченого на те, що матеріали кримінального провадження не містять висновку медичної експертизи від 21.02.2018 року і матеріали такого висновку не надавались стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України є неприйнятними, оскільки в матеріалах провадження наявний висновок експерта № 23 від 21.02.2018 року (т.3, а.п.90-91). Вказаний висновок також зазначений і в Реєстрі матеріалів досудового розслідування під 10 пунктом (т.1, а.п.4) та стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України надавався доступ до всіх матеріалів досудового розслідування, у тому числі, і до вказаного висновку експерта. До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно копії протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 16.04.2018 року, яка була надана суду першої інстанції самим обвинуваченим ОСОБА_7 , останній ознайомлений з висновком експерта № 23 (т.1, а.п.25, пункт 17).

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно наявності суперечностей у даті складання висновку експерта, а саме те, що у постановах про призначення групи слідчих та групи прокурорів йде мова про висновок медичної експертизи від 19.02.2018 року № 23, в обвинуваченні міститься посилання на висновок медичної експертизи від 21.02.2018 року, проте матеріали справи містять висновок медичної експертизи № 23 від 20.02.2018 року, колегія суддів зазначає наступне. Так, зі змісту висновку експерта вбачається, що судово-медична експертиза громадянина ОСОБА_11 була розпочата 20.02.2018 року на підставі постанови слідчого СВ Дніпрорудненського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_25 від 19.02.2018 року та закінчена 21.02.2018 року (т.3, а.п.90-91), тому зазначення різної дати експертизи, колегія суддів розцінює суто як технічну описку, яка не впливає на правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину. Те ж саме стосується й розбіжностей щодо зазначення різної дати експертизи № 36-Д, яка була розпочата 15.03.2018 року на підставі постанови слідчого СВ Дніпрорудненського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_26 від 14.03.2018 року та закінчена 24.03.2018 року (т.3, а.п.215-218).

Твердження обвинуваченого про те, що у мотивувальній частині вироку суду не зазначено форми вини і мотивів кримінального правопорушення; доказів на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів щодо обставин справи, щодо часу вчинення правопорушення та наслідків, спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами, які у своїй сукупності об`єктивно підтверджують винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Посилання апелянта стосовно залишення без уваги судом першої інстанції того, що доручення заступника начальника СВ ОСОБА_13 слідчому ОСОБА_14 про проведення досудового розслідування та повідомлення про початок досудового розслідування слідчого ОСОБА_14 начальнику Василівського відділу прокуратури вказують на прийняття рішення про створення групи слідчих 19.02.2018 року в іншому складі іншою особою, а саме заступником начальника СВ, колегія суддів вважає неспроможними, виходячи з наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Як вбачається з наявної в матеріалах кримінального провадження постанови про призначення групи слідчих від 19.02.2018 року, вона винесена повноважною посадовою особою, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України, начальником СВ Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області підполковником поліції ОСОБА_33 . Вказаною постановою призначеного групу слідчих у складі: ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , старшим групи слідчих визначено ОСОБА_26 (т.2, а.п.106). Таким чином, слідчі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 входили до групи слідчих.

Також в матеріалах провадження міститься постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 19.02.2018 року, згідно якої заступником керівника Енергодарської місцевої прокуратури радником юстиції ОСОБА_34 призначено групу прокурорів у провадженні у складі: ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , старшим групи визначено ОСОБА_28 (т.2, а.п.107). Наявність у сторони захисту копії відповідної постанови без підпису тих чи інших осіб, не свідчить про відсутність такої постанови взагалі або про незаконність її складення, оскільки матеріали кримінального провадження містять оригінал постанови з підписом відповідних уповноважених осіб.

Посилання обвинуваченого на недопустимість форми висновку (т.2, а.п.113) через відсутність в ній вказівки на орган, що його видав, назви органу та підпису посадової особи, відповідальної за видачу документу, є неспроможними, оскільки вказана форма є витягом з бази даних «Armor» УІТ ГУМВС.

Щодо посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на наявність фальсифікації в протоколі допиту потерпілого ОСОБА_11 колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було безпосередньо досліджено показання потерпілого ОСОБА_11 шляхом його допиту у суді. Протокол допиту потерпілого під час досудового розслідування районним судом у якості доказу не приймався. Відповідно до наявного в матеріалах кримінального провадження оригіналу протоколу допиту потерпілого ОСОБА_11 , час проведення допиту вказано з 18:00 години до 18:20 години (т.2, а.п.208), а наявна в матеріалах клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу копія протоколу допиту потерпілого (т.1, а.п.231), де, на думку захисника, вказаний інший час, не спростовує встановлених судом першої інстанції обставин. На переконання колегії суддів, сумніви у різниці написання часу не є настільки обґрунтованими, щоб ставити під сумнів дійсність оригіналу протоколу допиту потерпілого. Посилання на недопустимість протоколу прийняття заяви потерпілого ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення також не спростовує встановлених судом першої інстанції обставин, оскільки нечітка вказівка хвилин складення відповідного процесуального документу, не свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не причетний до скоєння злочину за обставин, зазначених в заяві потерпілого. Таким чином, твердження обвинуваченого про недопустимість протоколу слідчого експерименту від 14.03.2018 року за участі потерпілого ОСОБА_11 через розбіжності в часі його допиту є безпідставними.

Доводи обвинуваченого про те, що суд не звернув увагу, що свідок ОСОБА_35 є зацікавленою особою, оскільки перебуває у дружніх відносинах з потерпілим, а тому протокол слідчого експерименту за його участю є недопустимим доказом, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки свідок перед початком проведення слідчого експерименту був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вказаний свідок був допитаний безпосередньо в суді першої інстанції та його показання узгоджуються з показаннями, наданими ним під час проведення слідчого експерименту, та з іншими доказами, наявними в матеріалах провадження.

Твердження обвинуваченого про те, що довідка з медичного закладу від 19.02.2018 року є недопустимим доказом, оскільки факт звернення ОСОБА_11 до приймального відділення спростовується Журналом обліку прийому хворих у стаціонар та відмов у госпіталізації, яка була надана стороною захисту, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що у вказаному Журналі фіксуються відомості лише стосовно тих хворих, які підлягають госпіталізації.

Посилання апелянта на недопустимість витягів з наказу про прийняття на роботу, копій трудових книжок та функціональних обов`язків потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , копій журналу реєстрації інструктажів та Книги нарядів та Графіку добових нарядів Дніпрорудненського ВП через відсутність ухвал про тимчасовий доступ до вказаних документів, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вказані документи були надані на запит слідчого в порядку ч. 2 ст. 93 КПК України (т.3, а.п.92, 104).

Щодо необґрунтованої відмови прокурора від допиту свідка ОСОБА_15 колегія суддів зазначає, що вказаний свідок неодноразово викликалась судом першої інстанції шляхом направлення судових повісток, винесенням ухвал про привід та про судові доручення щодо встановлення місцезнаходження свідка, однак свідок ОСОБА_15 до суду на чисельні виклики не з`явилась, стороною обвинувачення її участь забезпечена також не була, а тому, зважаючи на розумні строки розгляду кримінального провадження, районний суд ухвалив рішення на підставі тих доказів, які були досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні. До того ж, колегія суддів звертає увагу, що апеляційним судом було задоволено клопотання обвинуваченого про виклик та допит свідка ОСОБА_15 , однак в судове засідання апеляційної інстанції вказаний свідок також не з`явилась.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують. Більш того, вказані в апеляційній скарзі доводи були предметом ретельної перевірки в суді першої інстанції та їм надана належна правова оцінка.

Отже, суд першої інстанції належним чином дослідив наявні докази у провадженні у їх сукупності з точки зору достатності, належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у причетності ОСОБА_7 до умисного скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому правильно обґрунтував ними його обвинувачення, спростувавши доводи сторони захисту, які аналогічні і доводам наведеним в апеляційній скарзі, щодо відсутності винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, вину у якому він не визнавав, зазначивши, при цьому, чому прийняв одні докази та відкинув інші.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

Дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України правильно кваліфіковані судом першої інстанції, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , районний суд врахував характер і ступінь тяжкості суспільно небезпечного діяння, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює та має стабільний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку в спеціалізованих медичних закладах не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обтяжуючої покарання обставини, а саме скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, відсутність претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілого, який не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання, і прийшов до висновку про призначення йому покарання у виді обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Призначене районним судом покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Доводи обвинуваченого щодо необхідності повторного дослідження сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції та наведені у вироку суду, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Зі змісту вищевказаної статті вбачається, що виключною підставою для повторно дослідження доказів в судовому засіданні апеляційної інстанції може бути тільки необхідність більш детально дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони були досліджені судом першої інстанції неповно або з порушенням.

Вказаною статтею також встановлені виключні випадки коли суд апеляційної інстанції може дослідити нові докази, які не досліджувались судом першої інстанції.

Відповідно до рішення Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 10 лютого 2021 року, по кримінальному провадженню № 127/14811/17, розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Незгода сторони обвинувачення з показаннями свідків та письмовими доказами по справі, не є підставою для повторного дослідження цих доказів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд не повинен підміняти собою суд першої інстанції і розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції істотно відрізняється від розгляду у суді першої інстанції, оскільки апеляційною інстанцією фактично перевіряється законність та справедливість судового рішення суду першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи».

Колегією суддів не встановлено правових підстав для повторного дослідження заявлених обвинуваченим доказів по кримінальному провадженню безпосередньо в апеляційній інстанції, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого про повторне дослідження доказів.

Колегія суддів також не вбачає правових підстав для задоволення клопотання обвинуваченого про тимчасовий доступ до речей і документів, подане разом з апеляційною скаргою, оскільки вказане клопотання було предметом вирішення в суді першої інстанції та суд прийняв обґрунтоване рішення про відмову в його задоволенні. Повторно сторона захисту з відповідним клопотанням під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції не зверталась.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4