Справа № 459/579/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/334/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 11 березня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави щодо ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк у 60 днів, починаючи з 11 березня 2021 року.

Постановлено, що строк дії ухвали закінчується 9 травня 2021 року.

Визначено розмір застави у 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 136200 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

У разі внесення застави на ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки: не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місці проживання; за наявності, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 11 березня 2021 року, захисник підозрюваного подав апеляційну скаргу відповідно до якої просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що ОСОБА_6 був незаконно затриманий працівниками спецпідрозділу поліції БПОП ГУНП у Львівській області в м. Червонограді на вул. Івасюка, 2, у якого під час обшуку було виявлено та вилучено психотропні речовини у вигляді амфетаміну, який знаходився у 10-ти зелених згортках. При цьому його підзахисний силоміць поміщений у службовий автомобіль та утримувався там проти його волі. Працівниками поліції на нього чинився психологічний тиск, протокол затримання згідно зі ст. 208 КПК України не складався, нагрудні камери на момент затримання не працювали. Ухвалу суду про проведення обшуку підозрюваному вручено не було. Право на захист останнього було порушено.

Вказує, що органом досудового розслідування не доведено причетності ОСОБА_6 до вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КПК України, а підозра є необґрунтованою, оскільки така ґрунтується на суб`єктивних показах підозрюваного, отриманих з грубим порушенням КПК України.

Посилається на те, що слідчим суддею не була розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Звертає увагу на те, що матеріальна шкода у кримінальному провадженні відсутня, підозрюваний є молодою особою, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, проживає з бабусею, офіційно працевлаштований, є хворим з діагнозом анахроїдальна кіста полюса скроневої частки лівої гемісфери головного мозку, вчинив злочин, не пов`язаний зі злочином проти життя та здоров`я особи.

Вказує, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не доведений.

При цьому в ухвалі слідчого судді не вказано, що ОСОБА_6 частково визнав свою вину та не заперечує факту виявлення в нього психотропних речовин для власних потреб, без мети збуту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та судової справи, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що зазначені вимоги слідчим суддею належно дотримані.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000053, відомості про яке 28 лютого 2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

11 березня 2021 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

11 березня 2021 року слідчий Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 11 березня 2021 року клопотання слідчого Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 задоволено та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у межах 60 (шістдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 136 200 (сто тридцять шість тисяч двісті) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_6 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки стороною обвинувачення в повному обсязі доведено суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_6 на свободу, а тому доводи апеляційної скарги захисника стосовно недоведеності стороною обвинувачення неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, слід визнати непереконливими.

Доводи апелянта щодо недоведеності стороною обвинувачення ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими, оскільки відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються, проте стороною захисту у судовому засіданні не надано будь-яких доказів, які б спростовували висновки слідчого щодо наявності ризиків, з огляду на документи долучені до клопотання.

В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_6 , зокрема те, що він неодружений, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

При цьому колегія суддів бере до уваги наведені апелянтом обставини в частині того, що ОСОБА_6 є молодою особою, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, є хворим з діагнозом анахроїдальна кіста полюса скроневої частки лівої гемісфери головного мозку, оскільки наявність зазначених обставин не може підтверджувати його належну процесуальну поведінку та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Та обставина, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, не пов`язаного із заподіянням шкоди життю чи здоров`ю людей, була належним чином оцінена слідчим суддею, оскільки підозрюваному визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Доводи сторони захисту про порушення права ОСОБА_6 на захист не знайшли свого підтвердження, оскільки з матеріалів судової справи вбачається, що захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 був присутній у судовому засіданні під час розгляду клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу. Крім того, вручення повідомлення про підозру ОСОБА_6 здійснювалося у присутності його захисника.

Аргументи апелянта в частині незаконного затримання та тиску на підозрюваного, здійснюваного працівниками поліції, не можуть бути оцінені в межах розгляду клопотання слідчого, оскільки не відносяться до порушень, визначених ст. 206 КПК України, на які суд має реагувати невідкладно. У випадку незгоди з діями працівників поліції та допущення ними порушень під час обшуку підозрюваного та його затримання, дії останніх можуть бути оскаржені в порядку ст. 303 КПК України.

Покликання захисника на неналежну оцінку слідчим суддею часткового визнання ОСОБА_6 вини в інкримінованому йому злочині колегія суддів до уваги не бере, оскільки позиція підозрюваного щодо висунутої підозри (визнання вини чи її невизнання) як підстава чи мотив обрання запобіжного заходу не зазначені кримінальним процесуальним законом.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку із чим посилання захисника на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам справи, допущення порушень вимог процесуального закону та Європейської Конвенції з прав людини, на переконання колегії суддів, є непереконливими.

Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

ухвалу слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 11 березня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави щодо підозрюваного ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4