У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

у відкритому судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 травня 2021 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську Миколаївської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

в с т а н о в и в :

в провадженні Миколаївського апеляційного суду перебувають матеріали апеляційного провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 травня 2021 року.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18.06.2021 р. розгляд апеляційної скарги призначено на 13.07.2021 р.
01.07.2021 р. до Миколаївського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів.
В обґрунтування клопотання прокурор посилається на неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, необхідність попередження ризику переховування ОСОБА_6 , тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його наслідки для постраждалої ОСОБА_8 , яка є матір`ю обвинуваченого. Разом з тим, відзначає, що більш м`який запобіжний захід стосовно останнього, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наведеним ризикам.
Вивчивши матеріали клопотання та кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
За положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»№ 3477-IV від 23.02.2006 р., Конвенція про захист прав та основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права.
Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як зокрема, законний арешт або затримання особи, здійснені з метою при провадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, після спливу певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи, а суди зобов`язані обґрунтовувати рішення про продовження тримання під вартою іншими підставами які мають бути чітко вказані (Рішення «Єлоєв проти України» від 06.11.2008 р. та «Свершов проти України» від 27.11.2008 р.).
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії» від 08.02.2005 р.).
При цьому, у рішенні ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000 р., зазначено, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Вивченням матеріалів провадження встановлено, що 05.05.2021 р. відносно ОСОБА_6 постановлено обвинувальний вирок за ст. 128 КК України. Відповідно до вказаного вироку, судом першої інстанції до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але на строк не більше 60 днів, а саме до 04 липня 2021 року включно.

Перевіряючи обґрунтованість підозри (обвинувачення) як підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою, апеляційний суд виходить з того, що відомості, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого правопорушення, наведені в оскаржуваному вироку суду і такі відомості будуть перевірені апеляційний судом під час розгляду апеляційної скарги по суті та в її межах.
Надаючи оцінку ризикам, передбаченим ст. 177 КК України, апеляційний суд доходить висновку, що на даний час вони перестали існувати, оскільки всі необхідні процесуальні дії проведені та судом першої інстанції вже постановлено обвинувальний вирок відносно ОСОБА_6 .
Крім того, в матеріалах провадження відсутня будь-яка інформація на підтвердження того, що ОСОБА_6 перебуваючи на волі, переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому клопотання прокурора є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

При цьому, відповідно до п. 20-5 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 558-IX від 13.04.2020 р., під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Однак, на порушення зазначених вимог закону, прокурор звернувся із клопотанням про продовження ОСОБА_6 строку перебування під вартою, який спливав 04.07.2021 р. (неділя) лише 01.07.2021 р., що унеможливлювало належну підготовку до розгляду даного клопотання.

Втім, окремо слід зауважити, що 04.07.2021 р. обвинувачений ОСОБА_6 був звільнений з-під варти, а тому у апеляційного суду в будь-якому випадку відсутні процесуальні підстави для продовження строку перебування останнього під вартою.

Керуючись ст. ст. 199, 331, 405 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

у задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3