Номер провадження: 11-кп/813/1083/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої - ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , та представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 , на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 06.11.2018 року в кримінальному провадженні №0003888 від 14.08.2014 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, українки, із вищою освітою, одруженої, працюючої на посаді секретаря Чорноморської селищної ради Одеської області, є депутатом Чорноморської селищної ради Одеської області VI скликання, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
встановив:
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнана винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України, звільнена від відбування покарання з випробуванням на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців з покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, зокрема: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави в особі КУ «Міська клінічна лікарня № 11» 3 266 (три тисячі двісті шістдесят шість) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 1696,80 гривень.
Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно з оскаржуваним вироком районного суду, обвинувачена ОСОБА_8 визнана винною в тому, що вона, 13.08.2014 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, допустила порушення вимог 1.5, п/п «б», п. 2.3, п. п. 10.1, 12.1, 16.6 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), а саме керуючи технічно справним автомобілем марки «Nissan Primera», р/н НОМЕР_1 , у денний час доби, рухалася по асфальтобетонному сухому дорожньому покриттю вул. Миколаївська дорога в Суворовському районі м. Одеси, де організований двохсторонній двохрядний рух у кожному напрямку, зі смугою для реверсивного руху по середині, з боку вул. 7-ма Пересипська в напрямку вул. Векслера, по лівій смузі свого напрямку руху.
На регульованому перехресті вулиць Миколаївська дорога - Лиманна водій ОСОБА_8 на дозволений зелений сигнал світлофора виїжджаючи на перехрестя та одночасно виконуючи маневр повороту ліворуч, при цьому, у денний час доби, в умовах необмеженої видимості за дорожньою обстановкою не слідкувала, відповідно не реагувала на її зміну, уважною не була, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжила. Перед виконанням повороту ліворуч та початком виїзду на зустрічну смугу не переконалася у безпеці свого маневру для інших учасників дорожнього руху, виїхала на смугу зустрічного руху, маючи об`єктивну і реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної події, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру своєчасно швидкість руху керованого нею транспортного засобу не зменшила, не надала дорогу мопеду марки «Suzuki Lets 2», р/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався по правій смузі вул. Миколаївська дорога у зустрічному напрямку зі сторони вул. Векслера в напрямку вул. 7-ма Пересипська, та скоїла з ним зіткнення.
Після зіткнення мопед «Suzuki Lets 2» відкинуло праворуч та він контактував з вантажним автомобілем марки «Mitsubishi Canter», р/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який стояв на вул. Лиманна перед перехрестям з вул. Миколаївська дорога на червоний сигнал світлофора.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мопеду «Suzuki Lets 2», р/н НОМЕР_2 - ОСОБА_9 , відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 175 від 09.02.2017 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи з дослідження обставин зіткнення автомобіля «Nissan Primera» з мопедом «Suzuki Lets 2»№ 4049 від 20.07.2015 водій автомобіля «Nissan Primera» р/н НОМЕР_1 , мав технічну можливість запобігти зіткнення з мопедом шляхом належного виконання вимог п. 16.6 ПДР і саме його дії з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП.
Таким чином, дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Не погоджуючись з вироком районного суду представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_8 покарання скасувати та постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки та запобіжний захід їй обрати тримання під вартою, взявши її під варту в залі суду, посилаючись на те, що вирок суду є незаконним, оскільки допущена невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, а саме призначено занадто м`яке покарання. Так, представник потерпілого в своїй апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_8 скоїла тяжкий злочин, вину за кваліфікацією її дій за ч. 2 ст. 286 КК України не визнала, відсутнє її щире каяття, а також будь-які обставини, які б відповідно до визначеного ст. 66 КК України переліку пом`якшували її покарання. Крім того, представник потерпілого вказує, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що внаслідок її дій потерпілий залишився інвалідом, категорично відмовилася відшкодувати йому вартість лікування й оздоровлення, що не зважаючи на відсутність цивільного позову, є не її правом, а обов`язком.
Заслухавши суддю-доповідача; потерпілого та його представника, які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та просили вирок суду в частині призначення покарання скасувати та постановити в цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, взявши її під варту в залі суду; обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого та просили залишити її без задоволення; прокурора, яка не заперечувала проти часткового задоволення апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 в частині необгрунтованого звільнення обвинуваченої від відбування додаткового покарання з випробуванням, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченій; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину та правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі представника потерпілого не оспорюються, а тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.
Захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу в частині висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину та правильності кваліфікації дій обвинуваченої, доводи якої вирішені ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.02.2021 року.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті (санкції частини статті) Кримінального кодексу, що передбачає відповідність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.
Обираючи обвинуваченій покарання, суд виходить не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
За результатами апеляційного розгляду колегія суддів не може погодитися із доводами апеляційної скарги про надмірну м`якість призначеного вироком суду обвинуваченій покарання з посиланнями на те, що ОСОБА_8 , начебто, не визнала своєї вини у вчиненні інкримінованого їй злочину, категорично відмовилася відшкодувати потерпілому вартість лікування й оздоровлення, відсутність її щирого каяття, а також будь-яких обставин, які б відповідно до визначеного ст. 66 КК України переліку пом`якшували її покарання, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду.
При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тяжкість наслідків кримінального правопорушення, думку потерпілого.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, районний суд вірно визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання вини.
Суд також прийняв до уваги і те, що після дорожньо-транспортної пригоди обвинувачена забезпечила надання потерпілому негайної медичної допомоги.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , згідно ст. 67 КК України, районним судом не встановлено.
В судовому засіданні апеляційного суду представник потерпілої не заперечував факту оплати обвинуваченою вартості лікування потерпілого після ДТП.
Таким чином, доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 про те, що обвинувачена ОСОБА_8 відмовилась відшкодувати витрати на лікування потерпілого ОСОБА_9 не знайшли свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження та в ході апеляційного розгляду.
З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_8 , яка заміжня, має постійне місце проживання та роботи, за яким характеризується позитивно, раніше не судима, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, районний суд прийшов до правильного висновку про доцільність застосування до ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на 3 (три) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, із звільненням її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75, 76 КК України.
Разом з тим, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції безпідставно звільнив обвинувачену від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом з випробуванням.
Так, згідно резолютивної частини оскаржуваного вироку, суд першої інстанції ухвалив визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. На підставі ст.75 КК України, суд вирішив звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробувальним строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п.1, 2, ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України.
Тобто суд першої інстанції з посиланням на ст.75 КК України звільнив ОСОБА_8 від відбування як основного покарання у вигляді позбавлення волі, так і від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, всупереч вимогам зазначеної норми закону.
Адже, згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» cудам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається. При звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст. 77 КК України може призначити додаткові покарання: штраф (за умови, що він передбачений санкцією закону, за яким засуджується особа); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, застосовуючи положення ст. 75 КК України не тільки до основного, а також й до додаткового покарання, прийняв рішення всупереч вимогам частини першої цієї норми закону, ст. 77 КК України та п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в зв`язку з чим безпідставно звільнив ОСОБА_8 від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно до п.п.2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Враховуючи наведене, відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання підлягає скасуванню в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з винесенням нового вироку в цій частині.
Керуючись ст. 370, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 частково задовольнити.
Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 06.11.2018 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі п. п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4