Справа № 638/3101/21
Провадження № 1-кп/638/1191/21
УХВАЛА
Іменем України

12 липня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисників обвинуваченого: адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003442 від 10.07.2017, стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, із базовою середньою освітою, який інвалідності не має, раніше неодноразово судимий, останній раз 10.10.2006 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 289 ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 189 КК України до 7 років позбавлення волі, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.01.2007 вирок змінено та призначено покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України,
встановив:

На розгляді Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003442 від 10.07.2017, стосовно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачуються у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в особливо великих розмірах; незаконному поводженні зі зброєю, тобто незаконному носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу; опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків; погрози насильством або знищенні чи пошкодженні майна щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
В судовому засіданні прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_3 заявлене клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 до 60 діб без визначення суми застави.
Клопотання обгрунтоване наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Прокурор вказує, що причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: протоколами допиту потерпілих, свідків, висновками експертів, протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками, іншими письмовими доказами. Зазначив, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий. Також звертає увагу на тяжкість покарання, що передбачено статтями обвинувачення, у разі визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні інкримінованих злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисники заперечували проти клопотання прокурора.
Захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 зазначили, що клопотання прокурора є необгрунтованим, а тому стосовно ОСОБА_4 можна обрати будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Захисники зазначили, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення не підтверджено доказами, а напроти, по справі наявні докази, що підтверджують його непричетність до вчинення кримінальних правопорушень. За результатами допиту в судовому засіданні потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідків винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочинів не підтверджується. Вважають, що тривале перебування обвинуваченого під вартою без наявності будь-яких доказів на підтвердження його вини, є порушенням його прав, тримання під вартою має на меті психологічний тиск на ОСОБА_4 . Наголошують, що на даний час стороною обвинувачення по справі проведені всі необхідні слідчі та процесуальні дії. Таким чином, вважають, що ризики, які раніше були заявлені стороною обвинувачення при обранні запобіжного заходу, наразі зменшилися. Крім цього, просять врахувати, що ОСОБА_4 має на утриманні мати похилого віку ОСОБА_10 , 1947 р.н., яка має низку захворювань та потребує постійного стороннього догляду. Обвинувачений погодився з позицією захисників, зазначив, що не вчиняв інкримінованих йому злочинів, а тому підстав для його тримання під вартою немає. Крім цього, сторона захисту звертає увагу на те, що клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у порушення вимог ч. 1 ст. 199 КПК України, подано прокурором тільки 12.07.2021, менш ніж за п`ять днів до спливу строку попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу до 15.07.2021.
Суд, вислухавши пояснення учасників, вивчивши доводи заявлених клопотань, дійшов наступних висновків.
Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Згідно ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
ОСОБА_4 є раніше судимою особою, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України, максимальна санкція статей обвинувачення, а саме ч. 5 ст. 185 КК України, передбачає покарання до 12 років позбавлення волі.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 дітей не має, не одружений, не є інвалідом, раніше неодноразово судимий, до затримання офіційно не працював.
Крім того, суд враховує, що ОСОБА_4 був оголошений у розшук постановою старшого слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 від 19.04.2018.
Справа знаходиться у стадії судового розгляду, потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та частина свідків не допитувались, письмові докази судом не досліджувались.
Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.
За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, кількість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених п.п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не можуть виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти.
Доводи сторони захисту вказаних висновків суду не спростовують.
Разом з тим, суд вважає недоведеним ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який посилається прокурор у клопотанні, а саме: запобігання спробам знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Досудове розслідування по справі проведено, докази обвинувачення зібрані та прокурор не навів конкретних обставин, що свідчать про можливість з боку обвинуваченого вчинення дій, що вказують на існування вищевказаного ризику.
Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 .
Відповідно до ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Враховуючи викладені обставини, той факт, що інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України, згідно з обвинуваченням, було вчинено із погрозою застосування насильства до працівників поліції, та керуючись вищенаведеними нормами закону, суд вважає за необхідне не визначати в даному випадку розмір застави на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо відсутності на даній стадії судового провадженні підстав для зміни запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого, на більш м`який та відхиляє доводи сторони захисту з цього приводу.
Наявність у обвинуваченого матері ОСОБА_10 , 1947 року народження, яка проживає одна, має захворювання та потребує сторонньої допомоги, заслуговує на увагу, проте, з урахуванням вищевказаних даних, тяжкості злочинів, за якими обвинувачується ОСОБА_4 , наявності ризиків, передбачених п.п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також даних про особу обвинуваченого, ця обставина не є достатньою для обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу, що не пов`язаний з триманням під вартою.
Оцінюючи доводи захисту щодо відсутності доказів винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, суд, виходячи з положень КПК України та висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в п. 33 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 288/1158/16-к, зазначає, що на даній стадії розгляду справи судом не досліджені письмові матеріали по справі, не допитані потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , свідки сторони обвинувачення та не всі свідки сторони захисту, а тому питання надання юридичної оцінки діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, надання оцінки доказам та встановлення наявності або відсутності вини у вчиненні злочину є передчасним.
Відсутність ризиків, передбачених п.п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на що вказує сторона захисту, спростовується вищенаведеними в даній ухвалі даними та аналізом ймовірності вчинення ОСОБА_4 , дій направлених на перешкоджання кримінальному провадженню.
За таких обставин суд не може визнати обґрунтованими доводи захисту щодо відсутності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою та необхідності зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченим вищезазначених дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, існують, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Стосовно доводів захисту про невчасне подання прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд зазначає наступне.
Так, дійсно згідно вимог ч. 1 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Разом з тим, відповідно до ч.ч. 4,5 вказаної статті, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
З аналізу вищевказаних положень кримінального процесуального закону вбачається, що пропущення прокурором п`ятиденного строку звернення до суду із клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до закінчення дії попередньої ухвали суду, не є самостійною підставою для відмови у задоволенні такого клопотання за відсутності інших, вказаних у ч. 5 ст. 199 КПК України, підстав.
Вирішуючи питання щодо строку, на який необхідно продовжити термін тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує наступне.
У справі «Сергій Волосюк проти України», рішення від 12 березня 2009 року Європейський суд з прав людини виклав вимоги до «законності» відповідно до п. 4 ст. 5 Конвенції в контексті перевірки судом законності позбавлення свободи. Суд зазначив, що згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції затримана чи взята під варту особа має право ініціювати провадження з метою перевірки судом процесуальних і матеріально-правових умов, які є неодмінними для забезпечення «законності» у значенні пункту 1 статті 5 Конвенції позбавлення її свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, та легітимність мети, з якою здійснювалися це затримання і подальше тримання під вартою (справа «Ґраусліс проти Литви» заява № 36743/97, пункти 5155, від 10 жовтня 2000 року). У пункті 4 статті 5 зазначено, що «суд без зволікання встановлює законність затримання». Ця вимога містить такий аспект, що можливість здійснення судового контролю має забезпечуватися невдовзі після взяття особи під варту і, в разі необхідності, з розумною періодичністю надалі.
З урахуванням вищевказаних висновків ЄСПЛ, які згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, а також враховуючи позицію сторони захисту щодо необгрунтованості обвинувачення, доводи з приводу чого потребують перевірки при розгляді кримінального провадження, суд дійшов висновку, що термін тримання особи під вартою у 60 днів до наступної перевірки доцільності продовження такого запобіжного заходу є надмірним. У зв`язку з викладеним, клопотання прокурора задовольняється частково, запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 продовжується на менший термін, аніж той, про який просить прокурор.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 372, 376 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на сорок днів, тобто до 20 серпня 2021 року включно без визначення суми застави.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а ОСОБА_4 в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Строк дії ухвали в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20 серпня 2021 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1