Справа № 308/965/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.06.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки судового засідання ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/128/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23. 03. 2021.
Цією ухвалою задоволено клопотання виконувача обов`язків начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на вилучене 25. 02. 2021 під час проведення обшуку майно, а саме: транспортний засіб марки «FORD» моделі «TRANSIT» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження вищевказаним майном.
В ході досудового розслідування встановлено, що на території Закарпатської області діє група осіб, до якої входять: ОСОБА_8 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ; ОСОБА_9 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_5 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , які спільно організували та здійснюють незаконне виробництво тютюнових виробів із підробленими марками акцизного податку України без відповідних дозвільних документів, зберігають незаконно виготовлені тютюнові вироби з метою збуту, транспортують незаконно виготовлені тютюнові вироби, а також збут незаконно виготовлених тютюнових виробів без відповідних дозвільних документів.
Прокурор зазначає, що проведеними заходами встановлено, що останні зберігають та збувають незаконно виготовлені тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку України за наступними адресами: АДРЕСА_3 .
За даною адресою знаходиться будинок з надвірними побудовами. Згідно Державного реєстру прав на нерухоме майно, власником нерухомого майна за даною адресою є ОСОБА_10 ; АДРЕСА_4 . За даною адресою розташований двохповерховий житловий будинок. Згідно Державного реєстру прав на нерухоме майно, відомості про власника нерухомого майна відсутні. Однак, в ході досудового розслідування встановлено, що за даною адресою здійснює діяльність ОСОБА_8 ; АДРЕСА_4 . За даною адресою знаходиться житловий будинок з прибудовами. Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником
нерухомого майна за даною адресою є ОСОБА_5 ; АДРЕСА_1 . За даною адресою розташований двохповерховий житловий будинок. Згідно Державного реєстру прав на нерухоме майно, власником нерухомого майна за даною адресою є ОСОБА_9 . В ході досудового розслідування встановлено, що остання є дружиною ОСОБА_8 ; гаражних приміщеннях поблизу готелю «Виноградів», що знаходиться за адресою Закарпатська область, м. Виноградів, площа Миру, 4; АДРЕСА_2 . За даною адресою знаходиться житловий будинок. Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості про власника нерухомого майна відсутні. Однак, за даною адресою зареєстрований ОСОБА_5 .
Згідно відомостей із Єдиного державного реєстру місць зберігання підакцизних товарів, що знаходиться у вільному доступі за посиланням (ІНФОРМАЦІЯ_1 ), станом на 28. 12. 2020 , вищезгадані адреси не внесено до реєстру. Відповідно, дозволи на зберігання тютюнових виробів за даними адресами відсутні.
В подальшому, було встановлено свідка, який придбав незаконно виготовлені тютюнові вироби із марками акцизного податку, які містили ознаки підробки, безпосередньо із місця зберігання. Зі слів громадянина ОСОБА_11 , ним було придбано тютюнові вироби в особи на ім`я ОСОБА_12 за адресою АДРЕСА_4 . Також, будучи за вищезгаданою адресою, свідок бачив, як до будинку поруч, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 під`їхали два автомобілі із номерними знаками НОМЕР_3 та НОМЕР_4 . Із даних транспортних засобів вийшли двоє осіб. Одну особу свідок впізнав, це був його давній знайомий ОСОБА_13 , а іншу особу свідок не впізнав. Останні підійшли, привітались із особою на ім`я ОСОБА_12 та уточнили куди розвантажувати сигарети. Після чого ящики з тютюновими виробами почали розвантажувати на обидві вищезгадані адреси.
Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що вищезгадані громадяни здійснюють транспортування з метою збуту незаконно виготовлених тютюнових виробів за допомогою наступних транспортних засобів: транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Caddy» з державним номерним знаком НОМЕР_3 ; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter» з державним номерним знаком НОМЕР_5 ; транспортний засіб марки «Renault» моделі «Kangoo» з державним номерним знаком НОМЕР_6 ; транспортний засіб марки «Ford» моделі «Transit» з державним номерним знаком НОМЕР_4 ; транспортний засіб марки «Ford» моделі «Transit Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_7 .
Згідно інформації, що надана листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області №31/7-1222 від 28. 12. 2020, власниками вищеназваних транспортних засобів є ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .
Окрім того, 25. 02. 2021 на виконання ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04. 02. 2021, органом досудового розслідування проведено обшук транспортного засобу марки «Ford» моделі «Transit Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_8 , за результатами обшуку виявлено та вилучено тютюнові вироби без марок акцизного податку України в загальній кількості 6500 пачок.
Крім того, за результатами обшуку було вилучено транспортний засіб марки «Ford» моделі «Transit Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_8 , а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
Слідчий суддя при прийнятті рішення, керуючись вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України, прийшов до висновку, що прокурором в судовому засіданні доведено необхідність накладення арешту на транспортний засіб марки «FORD» моделі «TRANSIT» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , які було виявлено та вилучено 25. 02. 2021 під час проведення обшуку транспортного засобу, оскільки такі є доказом злочину, зберегли на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з метою їх збереження, а також уникнення їх пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, прийшов до висновку про необхідність застосування арешту майна та задоволення внесеного клопотання з підстав, визначених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді від 23. 03. 2021, якою задоволено клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 , - скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора в частині заборони користування транспортним засобом. Вважає, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про наявність достатніх підстав вважати, що зазначені у клопотанні слідчого об`єкти відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України та проігнорував відсутність жодних відомостей про причетність власника майна до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України, а також обов`язок суду застосовувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна для власника та володільця майна.
Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власника майна та його представника адвоката ОСОБА_6 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. Крім того апеляційний суд враховує заяву адвоката ОСОБА_6 про розгляд апеляційної скарги у його відсутності та власника майна.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 23. 03. 2021 відповідає в повній мірі.
25. 02. 2021 на виконання ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04. 02. 2021, органом досудового розслідування проведено обшук транспортного засобу марки «Ford» моделі «Transit Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , за результатами обшуку виявлено та вилучено тютюнові вироби без марок акцизного податку України в загальній кількості 6500 пачок.
Крім того, за результатами обшуку було вилучено транспортний засіб марки «Ford» моделі «Transit Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , який передано ОСОБА_8 на відповідальне зберігання.
Згідно листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області №31/7-1222 від 28.12.2020 року, власником транспортного засобу марки «Ford» моделі «Transit Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 є ОСОБА_5 .
В межах зазначеного кримінального провадження, прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на виявлене та вилучене під час обшуку 25. 02. 2021 майно, а саме: транспортний засіб марки «FORD» моделі «TRANSIT» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
У відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, які звертаються з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, зазначених вимог закону прокурор, який звернувся з клопотанням та слідчий суддя при його розгляді дотрималися.
Відповідно до вимог ст. 171 КПК у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
При вирішені питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до положень ст. 170 КПК України, повинен враховувати, що арешт на майно юридичної особи може бути накладений лише у випадку, коли щодо даної юридичної особи здійснюється провадження, у разі: збереження речових доказів та якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт може бути накладений на гроші, цінні папери та інше майно яке перебуває у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна накладається за наявності достатніх підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження містять достатньо даних вважати, що вилучене 25. 02. 2021 під час проведення обшуку майно, може бути залучене до матеріалів кримінального провадження як речові докази, на ньому могли зберегтись сліди пов`язані зі скоєнням кримінального правопорушення, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для прокурора звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляну на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ч. 2 ст. 167 КПК України, тому позиція сторони захисту з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованою.
Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч тверджень представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.
Матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості його відчуження, розпорядження та користування.
Виходячи з наведеного та обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на транспортний засіб марки «Ford» моделі «Transit Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ,оскільки такий висновок відповідає фактичним обставинам справи та узгоджується з вимогами закону.
Доводи апеляційної скарги про невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК України у зв`язку із відсутністю належних доказів якими воно обґрунтоване, колегія суддів, враховуючи вищенаведені обставини, відхиляє, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст. 170 КПК України. Твердження представника власника майна в апеляційній скарзі на неналежність доказів в даному кримінальному провадженні є необґрунтованими, оскільки до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Завдання суду полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна, тобто закон не вимагає щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений в обранні того чи іншого заходу забезпечення кримінального провадження. При оцінці доводів апеляційної скарги у цій частині колегія суддів враховує те, що у підтвердження цього висновку, представником власника майна та власником не надано достатніх доказів.
Матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості його відчуження, користування та розпорядження.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя, всупереч доводам апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України.
Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінальних правопорушень, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.
Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Наведені в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_6 доводи були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт транспортного засобу, діяв у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст. ст. 170-173 КПК України, з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.
Невідповідність висновку слідчого судді, викладеного у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається, а тому доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постановленої слідчим суддею ухвали від 23.03.2021 та задоволення апеляційної скарги представник власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 .
При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст. ст. 220, 317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що апелянтом не доведено обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 422 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23. 03. 2021 про накладення арешту на майно: транспортний засіб марки «FORD» моделі «TRANSIT» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, - без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: