Справа № 645/7144/20
Провадження № 1-кп/645/415/21
В И Р О К
16 серпня 2021 р. м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, українця, не одруженого, тимчасово не працюючого, з середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
потерпілий ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
ОСОБА_3 30.09.2020 року приблизно о 15 годині 20 хвилин перебував поблизу будинку 26 по бульвару Богдана Хмельницького м. Харкова, де зустрів раніше знайомого йому ОСОБА_5 , з яким вступив в словесний конфлікт. В ході словесного конфлікту у ОСОБА_3 на підґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин, обумовлених суперечками з приводу боргу ОСОБА_3 перед ОСОБА_5 , виник злочинний намір спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, підійшов до ОСОБА_5 на відстань витягнутої руки та перебуваючи напроти потерпілого, наніс йому один удар кулаком правої руки в область щелепи зліва, від вказаного удару ОСОБА_5 втратив рівновагу та впав на правий бік.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_5 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №09/2109-С/2020 від 16.10.2020 року, тілесні ушкодження у вигляді травми нижньої щелепи у вигляді лівобічного ангулярного перелому. За ступенем тяжкості травма нижньої щелепи у вигляді лівобічного ангулярного перелому не є небезпечною для життя в момент заподіяння, а спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня), і за цією ознакою відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості (відповідно до п.2.2.1. «а,б,в», п.2.2.2 Наказу МОЗ України від 17.01.1995 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому злочині визнав частково, не оспорював правову кваліфікацію, проте наголосив, що вдарив потерпілого в ході їхньої розмови після того, як останній висловився на його адресу образливими словами. Так, ОСОБА_3 надав показання, що 30.09.2020 року приблизно о 15 годині 20 хвилин він спілкувався зі своїм знайомим ОСОБА_5 поблизу будинку АДРЕСА_2 . За твердженням обвинуваченого ОСОБА_5 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Обвинувачений хотів вже уходити, проте ОСОБА_5 вигукнув, що він його нікуди не відпускав, та після цього висловив на його адресу образи, через що обвинувачений вдарив ОСОБА_5 кулаком правої руки в область щелепи. Після цього потерпілий накинувся на нього та вони впали.
Пред`явлений потерпілим ОСОБА_5 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди обвинувачений ОСОБА_3 не визнав, вважав, що цивільний позов не доведений належними доказами.
Не зважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину, його винність підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_5 , показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , письмовими доказами, які є належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми доказами для прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що 30.09.2020 року він перебував вдома за адресою: АДРЕСА_3 . Обвинувачений заборгував йому гроші, в телефонному режимі вони домовилися про зустріч. В обумовлений час він вийшов на вулицю, де зустрівся з обвинуваченим. В ході розмови між ними виник конфлікт, під час якого обвинувачений наніс один йому один удар кулаком правої руки в ліву частину щелепи. Потерпілий наголосив, що після цього удару йому зробили операцію на щелепі.
Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що 30.09.2020 року вона разом із своїм сином ОСОБА_5 перебувала вдома за адресою: АДРЕСА_3 . Свідок чула телефонну розмову на підвищених тонах свого сина з обвинуваченим ОСОБА_3 .. З розмови вона зрозуміла, що ОСОБА_3 має приїхати до її сина. Свідок просила сина не зустрічатися з останнім, проте він пішов на зустріч з ОСОБА_3 .. До квартири ОСОБА_5 повернувся приблизно через 20 хвилин та його обличчя було в крові. Після цього ОСОБА_5 пішов до лікаря стоматолога, звідти зателефонував та повідомив, що у нього перелом щелепи. Свідок наголосила, що вона відвезла сина на автомобілі до 4 Харківської міської лікарні швидкої та невідкладної допомоги, де йому зробили операцію. За твердженням свідка, її син лікувався півтора місяця після цієї події.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив суду, що він проживає в одному дворі з потерпілим в сусідніх будинках. У вересні 2020 року в денний час він вийшов зі свого будинку та направився ліворуч в сторону кіоску «Кісет» та потім попрямував в сторону Харківського індустріально-педагогічного технікуму, який знаходиться по АДРЕСА_2 . Свідок особисто бачив, що біля будинку потерпілого сталася бійка, та обвинувачений, якого він раніше не знав та ніколи не бачив, вдарив потерпілого один раз кулаком в область обличчя.
Крім того, вина обвинуваченого підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні наступних доказів.
Фактичними даними, які містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.10.2020 року, в ході якого серед фотознімків осіб, пред`явлених для впізнання, під № 2 знаходиться знімок, на якому зображений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого впізнав свідок ОСОБА_7 як такого, що наніс тілесні ушкодження ОСОБА_5 30.09.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 .
Висновком судово-медичної експертизи №09/2109-С/2020 від 16.10.2020 року, тілесні ушкодження у вигляді травми нижньої щелепи у вигляді лівобічного ангулярного перелому. За ступенем тяжкості травма нижньої щелепи у вигляді лівобічного ангулярного перелому не є небезпечною для життя в момент заподіяння, а спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня), і за цією ознакою відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості (відповідно до п.2.2.1. «а,б,в», п.2.2.2 Наказу МОЗ України від 17.01.1995 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).
У відповідності до вимог ст.ст. 85, 86 КПК України, суд вважає, що зазначені докази, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні є належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Вивченням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, тимчасово не працевлаштований, не одружений, має постійне місце проживання.
Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , згідно зі ст. 66 КК України судом не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, дані про особу винного, його ставлення до скоєного злочину, у зв`язку з чим суд вважає необхідним і достатнім призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 122 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Враховуючи ступінь і характер суспільно-небезпечного діяння, тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, суд дійшов до висновку про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком та застосовує ст. 75 КК України.
На період іспитового строку суд покладає на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
При вирішенні заявленого цивільного позову суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно зі ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майновий збиток, заподіяний неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об`ємі особою, що заподіяла його.
У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим частково задовольнити цивільний позов, заявлений цивільним позивачем ОСОБА_5 , та стягнути з ОСОБА_3 5171,64 грн матеріальної шкоди, що підтверджується наданими потерпілим фіскальними чеками, які свідчать про придбання ним медичних препаратів для лікування на вищезазначену суму.
В решті позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди суд вважає необхідним відмовити, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами по справі.
Щодо відшкодування потерпілому моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Зі змісту цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 вбачається, що протиправними діями обвинуваченого йому було завдано також моральну шкоду, яка виразилася в душевних стражданнях і переживаннях.
Згідно роз`яснень, що містяться в п.п. 3 та 5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Зазначені роз`яснення кореспондуються із ст.1187 ЦК України.
З урахуванням стану здоров`я потерпілого ОСОБА_5 , його переживань, характеру та обсягу страждань, їх тривалості/часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, а також приймаючи до уваги пасивну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 з приводу добровільного відшкодування спричиненої ним шкоди, який протягом тривалого періоду часу жодних спроб для відшкодування заподіяної шкоди у добровільному порядку не вжив без будь-яких на те об`єктивних причин, суд, враховуючи вимоги виваженості, розумності і справедливості, вважає, що вимоги щодо відшкодування моральної шкоди потерпілої підлягають частковому задоволенню в розмірі 5000,00 грн..
Судові витрати по справі відсутні.
Речові докази по справі відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, підстави для його обрання відсутні.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд, -
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального провапорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 п.п. 1, 2, ч. 3 п. 2 ст.76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду в сумі 5171,64 грн. та моральну шкоду в сумі 5000,00 грн..
В решті цивільного позову відмовити.
Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Роз`яснити обвинуваченому, потерпілому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Суддя ОСОБА_1