Справа №463/4461/21
Провадження №1-кс/463/4130/21
У Х В А Л А

22 червня 2021 року м. Львів

Слідчий суддя Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 у справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові про закриття кримінального провадження, -

в с т а н о в и в:

Згідно з ч. 3 ст. 35 КПК України вказана скарга визначена для розгляду головуючому судді ОСОБА_4 .

В провадженні слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 перебуває скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові про закриття кримінального провадження.

ОСОБА_3 в судовому засіданні, яке відбулось 18.06.2021 року, слідчому судді ОСОБА_4 заявлено усну заяву про його відвід, яка мотивована тим, що його не повідомлено про розгляд заяви про відвід та слідчий суддя ОСОБА_4 безпідставно відмовив скаржнику у задоволенні його клопотання про призначення йому адвоката у вказаній справі. Відтак вважає, що слідчий суддя ОСОБА_4 ставиться упереджено до нього та зацікавлений у розгляді даної скарги.

В судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції з виправною установою заявник ОСОБА_5 подану ним заяву підтримав в повному обсязі та просив її задоволити. Зазначив, що визначений Івано-Франківським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги захисник для здійснення представництва його інтересів, як потерпілого у кримінальному провадженні №0002250, не з`являється для надання йому правової допомоги, а слідчий суддя всупереч ст. 206 КПК України не зобов`язав центр з надання правової допомоги у вирішенні цього питання.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Розглянувши заяву, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 75 КПК України встановлено вичерпний перелік обставин, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні. Зокрема, згідно з п.4 ч.1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. Виходячи з мотивів заяви, саме на цю підставу для відводу покликається потерпілий. Також ст. 76 КПК України визначено підстави недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів скарги, наказом №9/03 вд 11.01.2020 роу Івано-Франківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, ОСОБА_3 надано безоплатну вторинну правову допомогу, що передбачає складення процесуальних документів та представництво інтересів потерпілого у кримінальному провадженні №0002250. Слідчим суддею ОСОБА_4 приймалося процесуальне рішення про відмову у задоволенні клопотання скаржника про призначення йому адвоката з центру правової безоплатної допомоги, якими було відмовлено скаржнику у задоволенні його вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно з правовими позиціями, висловленими у рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який констатує порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР (далі - Конвенція), де зазначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Крім того, в рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартенко проти України», зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).

Згідно з п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Згідно з п. 66 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, судді повинні мати незаперечну свободу вирішувати справи безсторонньо, керуючись власним сумлінням та тлумаченням фактів, а також у відповідності до чинного законодавства (Рекомендація № R (94) 12, Принцип I (2)(d)).

Відтак, виходячи з наведених вище мотивів про незаперечну свободу судді вирішувати справи безсторонньо, керуючись власним сумлінням та тлумаченням фактів, а також у відповідності до чинного законодавства, рішення головуючого не можуть оцінюватися як ознака упередженості.

Окрім цього, порушення норм матеріального та/або процесуального права при розгляді кримінального провадження може бути лише предметом перегляду в апеляційній та касаційній інстанції.

Таким чином, з наведених мотивів не вбачається сумнівів в неупередженості судді, а тому заява про відвід слідчого судді задоволенню не підлягає. Будь-яких інших правових підстав передбачених ст.ст. 75,76 КПК України для відводу головуючого в даному кримінальному провадженні судом не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.75, 76, 80, 81 КПК України, -

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 у справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові про закриття кримінального провадження - відмовити .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Cуддя ОСОБА_1