Справа № 404/1085/21
Номер провадження 1-кс/404/343/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю слідчого ОСОБА_3 , представника володільця майна адвоката ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , розглянувши в залі судових засідань в місті Кропивницькому клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, погодженого з прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 по матеріалам кримінального провадження №0000108 за ч. 3 ст. 187 КК України про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда по вказаному кримінальному провадженню з клопотанням, про накладення арешту на автомобіль «NISSAN QASHQAI», сірого кольору, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , з державними номерними знаками НОМЕР_2 .

В обґрунтування заявленого клопотання слідчий зазначив, що сам автомобіль «NISSAN QASHQAI» був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, який зберіг на собі сліди його вчинення, визнаний речовим доказом. З метою збереження доказів необхідно накласти арешт на авто. Також наголошує, що вилучене авто треба арештувати, оскільки воно підлягає конфіскації, як обов`язковий додатковий вид покарання за ч. 3 ст. 187 КК України.

Прокурор в судове засідання не з`явився, викликався.

Представник власника вилученого автомобіля - адвокат ОСОБА_4 висловилась про безпідставність та незаконність як вилучення так і накладенню арешту на тимчасово вилучений транспортний засіб, тому просить відмовити у задоволенні клопотання, а транспортний засіб повернути власнику ОСОБА_5 .

Володілець тимчасово вилученого транспортного засобу - ОСОБА_7 подав заяву про слухання справи без його участі.

Дослідивши письмові матеріали клопотання, заслухавши думки з`явившихся учасників кримінального провадження, приходжу до наступного.

12.02.2021 року, на підставі протоколу огляду місця події, слідчий ОСОБА_8 вилучив транспортний засіб «NISSAN QASHQAI», сірого кольору, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , з державними номерними знаками НОМЕР_2 (а.к.11-13).

12.02.2021 року постановою слідчого Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 тимчасово вилучене майно визнано речовим доказом по кримінальному провадженню №0000108 за ч. 3 ст. 187 КК України (а.к.28).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Слідчий правильно вказує, що метою арешту є забезпечення збереження слідів вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Зважаючи на сукупність наявних доказів, прокурор у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, правильно звернувся з клопотанням про накладення арешту на речі та документи з тих підстав, що вони є речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У даному кримінальному провадженні є розумні підстави вважати, що вилучене майно може бути приховано, передано, пошкоджено, знищено. Таким чином, накладення арешту на майно з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Такий правовий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи. На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження речами, з метою запобігання зникнення, знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує потерпілому проведення ефективного досудового розслідування. Тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер.

З наданих слідчим відомостей зафіксованих в протоколах: огляду місця події, огляду предметів, допитів свідків і потерпілого у достатній мірі доводиться обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування арешту майна (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України).

До завдань слідчого судді не входить оцінка доказів за критерієм поза розумного сумніву та з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доводів визначити, що факт визнання речовим доказом, необхідність проведення спеціальних досліджень, ризик знищення майна, є достатніми приводами для застосування щодо цього майна співрозмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. (ч.11 ст. 170 КПК України) Перераховане арештоване майно буде об`єктом проведення криміналістичних експертиз, а відтак існує нагальна потреба у забезпеченні належного зберігання речового доказу у кримінальному провадженні, та безперешкодного доступу сторони кримінального провадження та суду до зазначеного переліку речових доказів. З метою забезпечення їх втрати, знищення, необхідно обмежити користування та розпорядження ним.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього кодексу.

Інформація з державних облікових даних та зміст реєстраційної картки транспортного засобу «NISSAN QASHQAI», сірого кольору, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , з державними номерними знаками НОМЕР_2 підтверджує факт державної реєстрації та право власності на вказане авто за громадянкою ОСОБА_5 . Правочин, на підставі якого вона набула у власність авто не визнаний недійсним або нікчемним, право власності не оспорюється. Таким чином, ОСОБА_5 платно придбала транспортний засіб за власні грошові кошти за ринковою ціною на законних підставах. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Слідчий не подав доказів, що тимчасово вилучений « ОСОБА_9 » належить на праві приватної власності підозрюваній особі. При ухваленні остаточного процесуального рішення суд не зможе застосувати конфіскацію чи забезпечити вимоги потерпілого за рахунок майна сторонньої особи. Внаслідок цього безпідставна і не підтверджується доказами заявлена слідчим вимога, про застосування заходу забезпечення у виді накладення арешту на тимчасово вилучений транспортний засіб.

Під іншим володінням особи, розуміється транспортний засіб (ч. 2 ст. 233 КПК України). 12.02.2021 року, при проведенні огляду місця події, інше володіння транспортний засіб оглянули і вилучили. Інше володіння також визнали речовим доказом, тому просять накласти арешт на авто, як речовий доказ.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України. За судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Визначаючи правову підставу для накладення арешту на інше володіння слідчий вказав, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Проте зміст норм Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, по яким прокурор вносить клопотання про накладення арешту про накладення арешту на майно, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Дійсно, під час огляду автомобіля не залишилось слідів злочину після його вилучення. Вказаний транспортний засіб не здобуто злочинним шляхом. Автомобіль не був об`єктом кримінального правопорушення. З огляду на вказане обґрунтовано вважаю, що у даному кримінальному провадженні слідчий за критерієм співрозмірності та розумності не довів необхідності у накладенні арешту та позбавленні права користування автомобілем.

Втручання у право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності. З урахуванням обставин справи достатньо обмежитись проведеним оглядом автомобіля, визнання транспортного засобу речовим доказом, проте без накладення арешту та встановлення будь-яких обмежень чи заборон.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України, у разі відмови у задоволенні клопотання слідчого про арешт цього майна, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду.

Автомобіль був тимчасово вилучений безпосередньо у громадянина ОСОБА_7 , про що міститься відповідний запис у протоколі огляду місця події від 12.02.2021 року. Факт перебування у володінні ОСОБА_7 зазначеного автомобіля також підтверджується наявністю у водія ключів, брелока з сигналізацією, реєстраційними документами на транспортний засіб. Крім того, результати зафіксовані в протоколі пред`явлення для впізнання та зміст камер відеоспостереження зафіксували, перебування вилученого автомобіля та ОСОБА_7 в місті Кропивницькому в день вчинення розбійного нападу. Сукупність очевидних переконливих доказів свідчить, що саме ОСОБА_7 є володільцем тимчасово вилученого автомобіля, який необхідно повернути особі у якої він був вилучений.

Пункт 2 ч. 1 ст. 169 КПК України та ч. 5 ст. 171 КПК України містить імперативну вимогу щодо необхідності повернення майна особі, у якої воно було вилучено.

З огляду на вказані процесуальні обмеження не ґрунтується на законі та не підлягає задоволенню заявлене власником майна - ОСОБА_5 клопотання про повернення їй тимчасово вилученого транспортного засобу. Якщо майнові права ОСОБА_5 порушено, оспорюються або не визнаються, вона має право на захист цивільного права (ч. 1 ст.15 ЦК України). Особа, яка набула майно або зберегла у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути це майно (ст. 1212 ЦК України). На відміну від вимог позовного провадження, на стадії досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний повернути майно особі, у якої воно вилучено. До повноважень слідчого судді не входить вирішення можливих майнових суперечок між користувачем і власником.

Керуючись ст. 170, 173, 309, 371, 372, 395, 532 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 по матеріалам кримінального провадження №0000108 за ч. 3 ст. 187 КК України, про накладення арешту на автомобіль «NISSAN QASHQAI», сірого кольору, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , з державними номерними знаками НОМЕР_2 , володільцем якого є ОСОБА_7 .

Автомобіль «NISSAN QASHQAI», сірого кольору, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , з державними номерними знаками НОМЕР_2 повернути ОСОБА_7 або його представнику.

Прокурору негайно вчинити дії, спрямовані на повернення автомобіля «NISSAN QASHQAI», сірого кольору, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , з державними номерними знаками НОМЕР_2 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1