Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/528/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.186 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 ,який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 червня 2021 року, якою стосовно обвинуваченого
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Знам`янка Кіровоградської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого 05.11.2018 Знам`янським міськрайонним судом за ст.124 КК України до 1 р. обмеження воля, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 р.,
продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто з 11 години 30 хвилин 03 червня 2021 року до 11 годину 30 хвилин 01 серпня 2021 року включно, без визначення розміру застави,
В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, вчиненого за наступних обставин.

08.02.2020 в період часу приблизно з 04.00 год. до 05.34 год. ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебували на автозаправній станції «ОККО», розташованій за адресою вул.Віктора Голого, 110, м.Знам`янка Кіровоградської області, де спільно вживали спиртні напої.

Перебуваючи у вказаному місці, приблизно о 05.30 год., ОСОБА_8 , після зроблених декількох зауважень ОСОБА_9 з приводу його поведінки та виниклого унаслідок цього між ними конфлікту, сказав ОСОБА_9 , щоб він сідав до автомобіля ВАЗ 2101, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору, яким цього вечора користувався ОСОБА_8 , повідомивши ОСОБА_9 , що відвезе його до місця мешкання, при цьому сказавши ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що повернеться приблизно через 5-7 хвилин.

Приблизно о 05.34 год. 08.02.2020 ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 , виїхавши від автозаправної станції «ОККО» на автомобілі ВАЗ 2101 зеленого кольору, д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , попрямували до місця мешкання ОСОБА_9 , який проживав за адресою АДРЕСА_2 , при цьому по дорозі ОСОБА_8 продовжив робити ОСОБА_9 зауваження з приводу його неналежної поведінки.

Приїхавши приблизно о 05.42 год. 08.02.2020 до перехрестя вулиць Михайла Грушевського та Михайла Цінника у м. Знам`янка Кіровоградської області, ОСОБА_13 зупинив автомобіль поряд з житловим будинком, розташованим за адресою АДРЕСА_3 , після чого разом з ОСОБА_9 вийшов з автомобіля, де у них на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_8 раптово виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_9 , тобто умисне протиправне заподіяння його смерті.

Реалізуючи даний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_9 , діючи умисно та цілеспрямовано, перебуваючи на перехресті вулиць Михайла Грушевського та Михайла Цінника у м.Знам`янка Кіровоградської області, ОСОБА_8 рукою наніс не менше одного удару в обличчя ОСОБА_9 , після чого, діставши ніж, який мав при собі, наніс одного удару вказаним ножем в грудну клітину ОСОБА_9 .

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді рани грудної клітки зліва, що продовжується в раневий канал, проникаючий в плевральну порожнину з пошкодженням серцевої сорочки і м`язу правого шлуночка серця, синця і садна на верхньому повіці правого ока, синця в лівій підочній ділянці, які, згідно висновку судово- медичної експертизи №15 від 05.03.2020, по тяжкості відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя під час утворення, від яких на місці скоєння злочину настала смерть ОСОБА_9 .

Згідно вказаного висновку судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_9 знаходиться в прямому причино-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та стала наслідком колото-різаного поранення грудної клітки з пошкодженням серця, що спричинило крововилив в плевральні порожнини, ускладнившись гострою крововтратою.

В судовому засіданні районного суду прокурором заявлено клопотання щодо продовження у відношенні обвинуваченого строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб. Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу не зникли, обвинувачений не працює, не одружений, утриманці відсутні, раніше судимий, на шлях виправлення не став, систематично не проживає за постійним місцем мешкання, зазначені обставини вказують на відсутність достатньо міцних соціальних зв`язків та підтверджують існування вищевказаних ризиків.

Прокурор у клопотанні посилається на те, що на даний час ризики, враховані судом при обранні щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, до цього часу не зменшилися та не перестали існувати. В обґрунтування зазначив, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення та вчиняти інші дії з метою перешкоджання всебічному, повному і неупередженому встановленню істини по кримінальному провадженню, існує необхідність у продовженні строку тримання останнього під вартою.

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 червня 2021 року ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто з 11 години 30 хвилин 03 червня 2021 року до 11 годину 30 хвилин 01 серпня 2021 року включно, без визначення розміру застави.
Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, оскільки він обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, що посягає на найвищі соціальні цінності як то недоторканість життя та здоров`я людини, що спричинило смерть людини та за яке передбачено покарання виключно у виді позбавленням волі, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Вищезазначене вказує на існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, що узгоджується із рішенням ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», де зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Крім того, ОСОБА_8 зможе незаконно впливати на свідків, які наразі ще не усі судом допитані, що вказує на існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Також, обвинувачений може вчинити інші подібні кримінальні правопорушення, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочину із застосуванням колото-ріжучого предмету, що свідчить про схильність до вчинення насильницьких злочинів, а також не працює, не одружений, немає на утриманні ні дітей, ні осіб похилого віку, систематично не проживає за місцем мешкання, що, зокрема підтверджується наданими у судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_14 , тобто не має міцних соціальних зв`язків, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, рішення ЄСПЛ Сельчук проти Туреччини (Selcuk v. Turkey), Мацнеттер проти Австрії (Matznetter v. Austria), а тому існує можливість їх ухилення від кримінальної відповідальності, що дає достатні підстави для існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Судом також враховано характер кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, яке має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства та те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, що в даному випадку виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі цілодобового домашнього арешту, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 ,який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відносно його підзахисного обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суворість покарання, яке може бути призначене, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду, та скоєння іншого злочину.
Також відсутні будь-які докази умисних дій ОСОБА_8 , направлених на вбивство ОСОБА_15 , та відсутнє знаряддя вбивства. Допитані судом свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 також заперечують будь-які агресивні дії його підзахисного щодо ОСОБА_15 . Таким чином, наявна на даний час кваліфікація дій ОСОБА_16 не є безспірною і може змінитися в бік пом`якшення, що виключає посилання на тяжкість можливого покарання як на доказ наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Крім того, захисник зазначає про те, що його підзахисний не буди вливати на свідків.
Щодо «схильності» до вчинення злочинів, то той факт що його підзахисний ненавмисно скоїв кримінальне правопорушення захищаючись від нападу не вказує на його схильність до скоєння злочинів за допомогою гострих предметів, як це зазначено в ухвалі. Щоб робити такі висновки слід для початку вивчити матеріали справи № 389/1097/18, а саме щодо обставин, за яких ОСОБА_17 вимушений був захищатися і перевищив межі необхідної оборони. Крім того, враховуючи те що покарання за вироком у справі № 389/1097/18, відбуте, судимість погашена, посилання суду на цю обставину як на доказ схильності Рюми до вчинення злочинів є іще і незаконним.
Судом не наведено жодного факту існування перелічених ним же ризиків, - про них пишеться на кожній сторінці ухвали, але відсутній приклад наявності хоча б одного з них.
Навпаки, наведені в клопотанні обставини, а саме те що Рюма навчається в інституті характеризується позитивно, має постійне місце проживання, є учасником бойових дій, який самовіддано боронив свою країну від іноземного вторгнення, кликав на допомогу, супроводжував ОСОБА_15 до лікарні, відшкодував брату ОСОБА_9 матеріальну шкоду частково моральну шкоду, свідчать про те, що ОСОБА_8 має сталі соціальні зв`язки, та про відсутність на даний час так часто згадуваних в ухвалі ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника захисник ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні умисного вбивства, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.
Зокрема протоколом допиту в якості підозрюваного ОСОБА_8 ; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_8 ; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту в якості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; відеозаписами за 08.02.2020 з камер спостереження магазинів ТОВ «АТБ-маркет» відеозаписами за 08.02.2020 з камер спостереження магазину «Меблі»; протоколами допиту в якості свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ; протоколом допиту фельдшера бригади швидкої допомоги ОСОБА_20 ; протоколом допиту в якості свідка водія бригади швидкої допомоги ОСОБА_21 ; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_22 , протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_23 , протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_24 , речовими доказами, висновками експертів.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування або суду були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Тобто, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 , встановив наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_8 на особисту свободу.
Доводи захисника та обвинуваченого про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 колегією суддів не можу бити враховано.
Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Також, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, яке відносяться до класифікації особливо тяжких, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.
Не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання її винуватою, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду, незаконного впливу на свідків.
Також ОСОБА_8 офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчиняти нові кримінальні правопорушення.

У ОСОБА_8 відсутні соціальні зв`язки, що вказує на відсутність у нього дружини та дитини.
Про наявність ризику вчинення нових кримінальних правопорушень свідчить те, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, оскільки вказані свідки ще не допитані.

Як вбачається з обвинувального акту обставин, які пом`якшують покарання - не встановлено, обставиною, яка обтяжує є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

А тому, враховуючи санкцію статті кримінального кодексу, а також відсутність обставин, які пом`якшують покарання, на думку колегії суддів, у разі обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою останній вчинить спроби на переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Що стосується тверджень захисника про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи захисника на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження щодо

ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Доводи захисника щодо пом`якшення обраного запобіжного заходу з підстав наявності у місця проживання, не можуть бути враховані оскільки ОСОБА_8 проживає у одному населеному пункті разом з потерпілими та свідками..

Доводи захисника про можливість застосування підозрюваного ОСОБА_8 міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту колегією суддів не можу бути враховано, так як даний запобіжний захід не забезпечить належним чином обов`язок з`являтися до суду та дасть можливість обвинуваченому зникнути за межі Кіровоградської оскільки у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, які б змогли утримати її за місцем фактичного проживання чи в будуть якому іншому фактичному місці проживанні.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи захисника про недоведеність ризиків.

За таких підстав, належна поведінка ОСОБА_8 під час розгляду матеріалів кримінального провадження не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та вчиняти нові кримінальні правопорушення.
А тому підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про те, що ОСОБА_8 не має жодних заробітків, не має міцних соціальних зв`язків, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вину не визнає, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини яка обтяжує покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого та його захисника про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
А тому, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, ризики, які мали місце на момент обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишаються і на момент продовження даного запобіжного заходу, а тому застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешту, застава неможливе.

А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, намагався переховуватися в іншій країні, незаконного впливу на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Доводи захисника щодо відсутності у даному кримінальному провадженні ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими.

Отже, колегія суддів вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого не може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Щ огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 ,який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 червня 2021 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 ,який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 червня 2021 року, якою ОСОБА_8 , продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто з 11 години 30 хвилин 03 червня 2021 року до 11 годину 30 хвилин 01 серпня 2021 року включно, без визначення розміру застави,
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4