Справа №: 398/654/20
провадження №: 1-кп/398/124/21
ВИРОК
Іменем України

"15" липня 2021 р.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Олександрії кримінальні провадження №0002698 від 25 вересня 2018 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, розлученого, маючого на утримані сина, зареєстрованого та проживаючого у буд. АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України;

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

адвоката потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

25.09.2018 близько 17 години ОСОБА_8 будучи обуреним, тим, що ОСОБА_6 порушуючи вимоги рішення засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Олександрійської міської ради унеможливлює його побачення з малолітнім сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 прибув до земельної ділянки, що знаходиться на території садово-городнього товариства «Інгулець», у місті Олександрія Кіровоградської області. Підійшовши до своєї колишньої дружини, з якою попередньо перебував у неприязних відносинах, у нього виник умисел на заподіяння останній тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння ОСОБА_8 наблизившись до ОСОБА_6 завдав два удари головою у лобну частину голови останньої, від яких ОСОБА_6 втратила рівновагу та впала на землю. Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 продовжив наносити тілесні ушкодження ОСОБА_6 ногою у різні частини тіла у тому числі і в область голови потерпілої, яка в цей момент закрила голову від ударів руками. У цей момент проживаюча по сусідству ОСОБА_10 , почувши крик прийшла до земельної ділянки ОСОБА_6 , з метою захистити останню, проте ОСОБА_8 незважаючи на ОСОБА_10 , спричинив ще один удар ОСОБА_8 головою в лобну частину голови. Після вказаних дій ОСОБА_8 погукавши свого малолітнього сина ОСОБА_9 із собою, направився до свого автомобіля ВАЗ 2104 зеленого кольору, який він припаркував на узбіччі, та посадив його туди, ОСОБА_6 побачивши це направилася до автомобіля, проте ОСОБА_8 двічі відштовхнув її від чого вона впала на землю. внаслідок своїх незаконних дій ОСОБА_8 , спричинив ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 85 від 16.10.2019, тілесні ушкодження у вигляді: гематом плечей, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як викликаючи скороминулий розлад здоров`я тертім до 6 діб; закритого перелому 5-го пальця лівої кисті, який відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень як виключаючи тривалий розлад здоров`я на термін 21 добу; закритої черепномозкової травми: гематома лоба, струс головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я на термін від 6 до 21 доби.

Після чого, ОСОБА_8 з місця події зник, а потерпіла ОСОБА_6 звернувся до лікарні, де їй було надано медичну допомогу.

Дії ОСОБА_8 суд кваліфікує як вчинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального Кодексу України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України.

Обвинувачений визнав себе частково винним та повідомив, що 25.09.2018 року за графіком, який визначено органом опіки та піклування син мав бути з ним, але мати його забрала на город чим здійснила перешкоду у визначеному спілкуванні. Обвинувачений приїхав на дачі, де була потерпіла з сином та почав з`ясовувати, чому син щось робить, а не зустрівся з ним, тому почав забирати сина поїхати з ним. Зазначив, що мати сина постійно б`є, зокрема коли у неї немає настрою, але про випадки домашнього насильства він у поліцію не повідомляв. Вказує, що не бив, тільки відштовхнув потерпілу.

Незважаючи на часткове визнання вини ОСОБА_8 , його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується дослідженими судом письмовими доказами:

витягом з ЄРДР №0002698 від 25 вересня 2018 року щодо реєстрації кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 122 КК України, про те, що 25.09.2018 року близько 17 годині 00 хвилин ОСОБА_8 завдав ударів та спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_6 ;

висновком експерта №85 від 12.09.2019 року, відповідно до якого встановлено, що на тілі ОСОБА_6 маються тілесні ушкодження: гематоми плечей, закритий перелом 5-го пальця лівої кисті, що відносить до категорії середнього ступеню, закрита черепно мозкова травма та виявлені ушкодження могли утворитися в результаті не менш ніж 4 травматичних впливів локального характеру;

протоколами проведення слідчих експериментів від 19 вересня 2019 року та 22 лютого 2020 року за участі потерпілої та відеозаписі зазначеного слідчого експерименту, переглянутому в судовому засіданні, в ході якого потерпіла розповіла та показала нанесення ударів обвинуваченим. ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_6 та вдарив її головою по лобі та після узяв однією рукою за куртку, а іншою рукою наніс удар в груди, після цього удару остання впала на землю, а він продовжив серію ударів, але ногою. Удари наносив правою ногою в область тулубу, шлунку та голови, ударів було не менше чотирьох. Потерпіла закривала руками обличчя та один удар прийшовся по руці. Потім ОСОБА_8 забрав сина і почав затягувати до автомобіля. Потерпіла підвелася, щоб забрати сина, а обвинувачений штовхнув її та вона знову впала на землю. Бігла сусідка, яка зупинила його наносити удари, допомогла потерпілій підвистися та викликала поліцію;

висновком експерта №43 від 22.02.2020 року, відповідно до якого експерт вказав, що тілесні ушкодження, що були виявлені у ОСОБА_6 могли виникнути і за тим механізмом, на який вказує потерпіла в ході слідчого експерименту за її участю;

протоколом проведення слідчого експерименту від 22 лютого 2020 року за участі свідка ОСОБА_10 та відеозаписі зазначеного слідчого експерименту, переглянутому в судовому засіданні, в ході якого повідомила, що почула крики на сусідній дачі та пішла на звук. Побачила потерпілу у сльозах, яка була на землі та намагалася встати. Потерпіла була вся у грязюці та обвинувачений при ній вдарив потерпілу головою у лоб, а та впала, а той бив. Свідок почала кричати, щоб обвинувачений припинив, а він відповідав, щоб вона не мішалася. Свідок завадила іншим ударам, тоді він ухопив сина та потяг до автомобіля. Потерпіла намагалася забрати сина з транспорту, але обвинувачений її знову штовхнув на землю;

висновком експерта №45 від 22.02.2020 року, відповідно до якого експерт вказав, що тілесні ушкодження, що входять до комплексу черепно-мозкової травми, які були виявлені у ОСОБА_6 , могли утворитися і за тим механізмом, на який вказує свідок ОСОБА_10 в ході слідчого експерименту за участі останньої.

Крім того, потерпіла повідомила, що 25.09.2018 року близько 17 години 10 хвилин була у себе на дачі, яка розташована на території садово-городнього товариства «Інгулець» у місті Олександрія разом з сином. Приїхав колишній чоловік ОСОБА_8 та почав кричати, що він сьогодні не побачив сина та чому його залучено до праці на городі для збору врожаю. Потерпіла вказала, що взяла його з метою допомоги, так як необхідно готуватися до зими та збрити овочі тощо. Обвинувачений розлютився та почав штовхати, а вона впала та заплакала. Вона підвилася, а обвинувачений підійшов та вдарив її головою у лоб та після узяв однією рукою за куртку, а іншою рукою наніс удар в груди, після цього удару остання впала на землю, а він продовжив серію ударів, але ногою. Удари наносив правою ногою в область тулубу, шлунку та голови, ударів було не менше чотирьох. Потерпіла закривала руками обличчя та один удар прийшовся по руці. Потім ОСОБА_8 забрав сина і почав затягувати до автомобіля. Потерпіла підвелася, щоб забрати сина, а обвинувачений штовхнув її та вона знову впала на землю. Бігла сусідка, яка зупинила його наносити удари, допомогла потерпілій підвестися, переодягтися та викликала поліцію. Потерпіла вказала, що підставою розірвання шлюбу між ними були постійні побиття її та знущання. Вона неодноразово зверталася до поліції з метою притягти до відповідальності чоловіка, але марно. Свої покази підтверджує копією постанови від 26.07.2011 року та 08.01.2012 року про відмову у порушенні кримінальної справи за фактом нанесення легких тілесних ушкоджень. Більш того, за даним фактом слідчі де кілька разів закривали кримінальне провадження (тривало з 2018 року), але цього разу вона оскаржувала до слідчого судді, тому обвинувальний акт направлено до суду. Випадків її побиття було дуже багато, навіть вказує, що коли вона іде просто по вулиці у місті, а поряд випадково їде ОСОБА_8 , то він зупиняється і біжить її вдарити або штовхнути.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні повідомила, що 25.09.2018 року близько 17 години 10 хвилин була у себе на дачі, яка розташована на території садово-городнього товариства «Інгулець» у місті Олександрія та почула крики від сусідки. Свідок пішла до сусідської дачі та побачила, що ОСОБА_11 у сльозах лежала на землі. Потерпіла була вся у грязюці та обвинувачений вдарив потерпілу головою у лоб таку тендітну жіночку, бо та впала, а той бив. Свідок почала кричати, щоб обвинувачений припинив, а він відповідав, щоб вона не мішалася та зазначив, що якби її раніше убив, то вже б відсидів. Свідок завадила іншим ударам, тоді він ухопив сина та потяг до автомобіля. Потерпіла намагалася забрати сина з транспорту, але обвинувачений її знову штовхнув на землю та поїхав.

Всі вищеперелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення і його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України.

Із суб`єктивної сторони дії ОСОБА_8 виражаються у формі вини. Ознаки, які характеризують психічне ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння і його наслідків: 1) усвідомлення суспільної небезпеки свого діяння; 2) передбачення його суспільно небезпечних наслідків; 3) свідоме припущення настання наслідків. Перші дві ознаки характеризують процеси, які відбуваються у психіці суб`єкта і тому складають інтелектуальний момент умислу.

Отже, суд враховує знаряддя нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 бив головою та ногами, що призвело до отриманих тілесних ушкоджень середньої тяжкості, тому суд дійшов висновку про наявність умислу у ОСОБА_8 на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Крім того, суд враховує поведінку ОСОБА_8 після вчинення злочину і відношення до наслідків злочину. Зокрема те, що після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 не надав медичну допомогу та не з`ясовував про подальше лікування тощо. Крім того, своїми діями досяг своєї мети забрав сина до свого помешкання та більше не виконував графік затверджений органом опіки щодо спілкування батьків (батька та матері) з сином.

Суд звертає увагу, що свідки попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, на відміну від обвинуваченого, який на думку суду обрав своєрідну лінію захисту, тому суд критично ставиться до показів обвинуваченого ОСОБА_8 , що він бажав спілкування з сином за графіком.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Виходячи із зазначених обставин, відношення обвинуваченого до скоєного, даних про особу обвинуваченого, вчинив злочин, що свідчить про ігнорування обвинуваченим принципу мирного співіснуваання та у присутності власного малолітнього сина, відсутність обставин, що помякшують та обтяжують покарання обвинуваченого, суд приходить до висновку, що обвинувачений, як особа представляє суспільну небезпеку, та як наслідок виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання на думку суду, з урахуванням положень ч. 2 ст. 50 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також відповідатиме цілям покарання.

З урахуванням поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування та судового провадження, особи обвинуваченого, відсутності обґрунтованого клопотання прокурора з зазначенням наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Потерпіла звернулася до суду з цивільним позовом, де просить стягнути з ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн 00 коп.

Вирішуючи заявлений позивачем цивільний позов про стягнення моральної шкоди спричиненої внаслідок побиття, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.

Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Вирішуючи заявлений потерпілою цивільний позов про стягнення моральної шкоди, суд вважає встановленим, що потерпілій протиправними діями обвинуваченого спричинена моральна шкода, яка виразилась у моральних переживаннях потерпілої у зв`язку з порушенням нормальних життєвих зв`язків.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань потерпілої, а також матеріальний стан обвинуваченого. З врахуванням глибини та тривалості завданих душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченого та спостеріганням за його діями неповнолітнім сином, позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає повному задоволенню, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає обґрунтованою та достатньою сатисфакцію стягнення з обвинуваченого суми в розмірі 50 000 грн 00 коп.

Процесуальні витрати за проведення експертиз та речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 366-371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним та призначити покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_8 - не застосовувати.

Цивільний позов ОСОБА_6 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду, через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: ОСОБА_12 НЕРОДА