У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 120 201 000 600 026 81 від 31 серпня 2020 року ОСОБА_5 , яка брала участь у судовому провадженні, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Нові Цевеличі Локачинського району Волинської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.06.2021 обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, - повернуто прокурору.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що у даному обвинувальному акті у формулюванні обвинувачення зазначається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а не обвинувачується у ньому, що є неприпустимим, оскільки саме у межах висунутого обвинувачення, на підставі ч. 1 ст. 337 КПК України, і проводиться судовий розгляд.
Отже, викладений у такий спосіб та у такій формі обвинувальний акт, де за змістом стверджується про підозру особи у вчиненні кримінального правопорушення - є таким, що порушує право на захист та на справедливий судовий розгляд.
Окрім іншого, як убачається з обвинувального акта ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, водночас, в обвинувальному акті під час формулювання обвинувачення про спосіб вчинення інкримінованого правопорушення взагалі не йдеться, що, на переконання суду першої інстанції, свідчить про невиконання органом досудового розслідування вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Також, виклад у такий спосіб формулювання обвинувачення, дали суду підстави вважати, що органом досудового розслідування не виконано вимоги ст. 291 КПК України, а також проігноровано вимоги ст. 91 КПК України щодо обо?язкового доказування у кримінальному провадженні події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого тощо.
На переконання суду, викладене в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 формулювання обвинувачення за своєю суттю є заздалегіть незрозумілим та суперечливим, що є прямим порушенням права на захист обвинуваченого, оскільки він повинен бути чітко обізнаний про характер висунутого обвинувачення та обрати власну правову позицію.
Не погоджуючись з постановленою судом першої інстанції ухвалою, вважаючи її незаконною з підстав неповноти судового розгляду, прокурор у кримінальному провадженні № 120 201 000 600 026 81 від 31.08.2020 ОСОБА_5 , яка брала участь у судовому провадженні, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01.06.2021, якою повернуто обвинувальний акт прокурору у провадженні стосовно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що обвинувальний акт відповідає вимогам п.п. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема в ньому вказані найменування кримінального правопорушення, номер Єдиного реєстру досудових розслідувань з зазначенням дати внесення відомостей та кваліфікація кримінального правопорушення, повне прізвище, ім`я та по батькові, дата, місце народження, місце проживання та громадянство обвинуваченого, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення з зазначенням часу, дати, місця та інших обставин вчинення кримінального правопорушення, вказана правова кваліфікація із зазначенням статті та частини статті з посиланням на положення закону відповідно до Кримінального кодексу України, вказано про відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, зазначено про наявність шкоди завданої кримінальним правопорушенням, вказана дата, місце складення обвинувального акта та його затвердження, прізвище ім`я, по батькові та посада слідчих групи слідчих, у тому числі слідчого, який склав обвинувальний акт, та прокурорів, які здійснювали процесуальне керівництво, у тому числі прокурора, який його затвердив.
Прокурор вказує, що у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України рішення про повернення обвинувального акта прокурору може бути прийнято лише в разі, якщо при його складанні допущені порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України, які дотримані.
Також прокурор, посилаючись на те, що підготовче провадження є стадією кримінального процесу, на якій суд, не вирішуючи наперед питання про доведеність вини обвинуваченого, допустимість доказів, з урахуванням позицій учасників процесу, встановлює наявність або відсутність достатності правових підстав для призначення судового розгляду, а за наявності таких підстав призначає судовий розгляд та вчиняє підготовчі дії для забезпечення необхідних умов його ефективного проведення, - цього не зробив.
Крім того, прокурор звертає увагу, що в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 01.06.2021 помилково зазначено номер кримінального провадження як № 420 191 010 600 001 52 від 06.05.2012 замість № 120 201 000 600 026 81 від 31.08.2020.
Скориставшись правом, передбаченим ст. 402 КПК України, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, вважає ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01.06.2021 такою, що відповідає вимогам закону.
Заслухавши доповідь головуючої судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його інтересах захисника ОСОБА_8 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Як указують приписи ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити обов`язкові відомості, перелік яких є вичерпним.
Зокрема, обвинувальний акт, згідно з положеннями п. 5 вказаної норми процесуального закону, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта стосовно ОСОБА_6 прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, суд першої інстанції послався на те, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні, на його переконання:
- при формулюванні обвинувачення містить посилання на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а не обвинувачується у ньому, що є неприпустимим, оскільки саме у межах висунутого обвинувачення, на підставі ч. 1 ст. 337 КПК України, і проводиться судовий розгляд, а викладений у такий спосіб та у такій формі обвинувальний акт, де за змістом стверджується про підозру особи у вчиненні кримінального правопорушення - є таким, що порушує право на захист та на справедливий судовий розгляд;
- ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, водночас, в обвинувальному акті під час формулювання обвинувачення про спосіб вчинення інкримінованого правопорушення взагалі не йдеться, що свідчить про невиконання органом досудового розслідування вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а виклад у такий спосіб формулювання обвинувачення дають підстави вважати, що органом досудового розслідування не виконано вимоги ст. 291 КПК України, а також проігноровано вимоги ст. 91 КПК України щодо обо?язкового доказування у кримінальному провадженні події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого тощо;
- викладене в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 формулювання обвинувачення за своєю суттю є заздалегіть незрозумілим та суперечливим, що є прямим порушенням права на захист обвинуваченого, оскільки він повинен бути чітко обізнаний про характер висунутого обвинувачення та обрати власну правову позицію.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки органом досудового розслідування в обвинувальному акті у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 , на виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення, яке, за своїм змістом, викладено із зазначенням часу, місця, способу та інших обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статі) закону України про кримінальну відповідальність.
При цьому, висновки суду щодо невизначеності процесуального статусу ОСОБА_6 є суперечливими, оскільки, у одному випадку суд посилається на те, що йому висунуто тільки підозру, що відтворено в обвинувальному акті, а в іншому випадку, що ОСОБА_6 висунуто обвинувачення, тобто він набув статусу обвинуваченого, що у будь-якому випадку не суперечить положенням кримінального процесуального закону, оскільки саме направлення обвинувального акта до суду у порядку ст. 283 КПК України і змінює процесуальний статус підозрюваного на обвинуваченого, як указують приписи ч. 2 ст. 42 КК України, що не може вплинути на суть висунутого особі обвинувачення, яке за своїм змістом має відповідати підозрі.
Є суперечливим і ставлення суду першої інстанції до того, що про спосіб вчинення інкримінованого правопорушення взагалі не йдеться, що свідчить про невиконання органом досудового розслідування вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, напротивагу тому, що виклад у такий спосіб формулювання обвинувачення дають підстави вважати, що органом досудового розслідування не виконано вимоги ст. 291 КПК України.
Носить узагальнюючий характер і висновки суду щодо того, що викладене в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 формулювання обвинувачення за своєю суттю є заздалегіть незрозумілим та суперечливим, що, на переконання суду першої інстанції, є прямим порушенням права на захист обвинуваченого, оскільки він повинен бути чітко обізнаний про характер висунутого обвинувачення та обрати власну правову позицію, з огляду і на те, що інтереси ОСОБА_6 у судовому провадженні представлені захисником ОСОБА_8 .
У будь-якому разі, такі твердження суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, за будь-яких обставин, суд на стадії підготовчого судового засідання не може досліджувати та давати оцінку правильності чи хибності як викладеному в обвинувальному акті формулюванню обвинувачення на підставі викладених фактичних обставин кримінального правопорушення та які прокурор вважає встановленими, що підлягає доказуванню стороною обвинувачення тільки під час судового розгляду провадження, за результатами якого суд і формулює обвинувачення, визнане доведеним або приймає рішення про недоведеність обвинувачення//повністю або частково, або виправдовує обвинуваченого з підстав, визначених законом, з урахуванням і позиції захисту.
А тому, суд першої інстанції, приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору для усунення його недоліків саме з наведених підстав, - вийшов за межі своїх повноважень в підготовчому судовому засіданні, оскільки вони не узгоджуються з вимогами закону і положенням закону щодо розгляду провадження упродовж розумного строку безстороннім судом.
Отже, оскільки, в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 120 201 000 600 026 81 від 30.08.2020, замість № 420 191 010 600 001 52 від 06.05.2019 як помилково вказано в ухвалі, стосовно ОСОБА_6 викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, за відсутності інших підстав для повернення обвинувального акта прокурору, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 01.06.2021 про повернення обвинувального акта прокурору з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, під час якого необхідно звернути увагу і на правильність написання прізвища ОСОБА_6 у відмінках.
За викладеним, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 120 201 000 600 026 81 від 31 серпня 2020 року ОСОБА_5 , яка брала участь у судовому провадженні, задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року, якою обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, повернуто прокурору, - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції
Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3