Ухвала
Іменем України

29 березня 2021року

м. Київ
справа № 361/3513/19
провадження № 51-177ск 21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року,

встановив:

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2019 року залишено без задоволення заяву адвоката ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського міського суду від 28 грудня 2000 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року вищезазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись, зокрема, на неправильно надану судами оцінку доказам та допущені, на її думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвали місцевого та апеляційного судів, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник указує на те, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, при цьому зазначає про наявність суперечливих доказів, які, на її думку, мають істотне значення для висновків суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

У той же час згідно з пунктами 4, 5 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.

Таким чином, системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства указує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки: вони існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Як убачається з копії ухвали місцевого суду, цей суд, проаналізувавши доводи, зазначені у заяві захисника, дослідивши матеріали провадження, дав доводам заявника належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що нововиявлених обставин, передбачених ст. 459 КПК України, у заяві не наведено, оскільки фактично адвокат ОСОБА_4 не згодна з встановленими судом обставинами, які стали підставою для визнання винуватим ОСОБА_5 , крім того, суду не надано жодних належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність нововиявлених обставин, зокрема, тих, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухвалені судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути.

Разом з тим, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що обставини, які заявник вважає нововиявленими і які зафіксовані в процесуальних документах кримінальної справи, були відомі Київському міському суду, оскільки дані документи перебували в матеріалах справи, які надійшли на розгляд суду і всі матеріали справи досліджувались в судових засіданнях під час розгляду цієї кримінальної справи, розгляд якої закінчився вироком від 28 грудня 2000року, а тому зазначені обставини не можуть бути визнані нововиявленими. Отже, місцевий суд навів достатні мотиви на обґрунтування прийнятого рішення про залишення заяви захисника без задоволення.

Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду видно, що засуджений та його захисник, не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, подали апеляційні скарги, в яких наводили доводи, які за змістом та суттю аналогічні доводам, викладеним стороною захисту у касаційній скарзі.

Під час розгляду матеріалів провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання й доводи сторони захисту у згаданих апеляційних скаргах, і, не встановивши підстав для скасування або зміни ухвали місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши належні аргументи й підстави для прийняття такого рішення.

Так, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні апеляційних скарг засудженого та його захисника обгрунтовано зазначив, що вони посилались на ті ж самі підстави, які були відомі суду та були предметом дослідження і оцінки в суді, а тому не можуть бути визнані нововиявленими. До того ж, колегія суддів зазначила, що доводи, викладені в заяві захисника фактично є доводами апеляційної чи касаційної скарги, що не є підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами. Крім того, заявником не надано будь-яких доказів, які б свідчили, що переклад матеріалів справи є неправильним, та доказів, які б свідчили про розслідування фактів зловживання слідчого чи прокурора та про прийняті за результатами цих розслідувань рішення.

Таким чином суди першої і апеляційної інстанцій, розглядаючи заяву сторони захисту, дійшли висновку про те, що в цій заяві нововиявлених обставин, передбачених ст. 459 КПК України, не наведено. З таким висновком погоджується й Верховний Суд.

Колегія суддів вважає, що зазначені в ухвалах мотиви і підстави відмови у задоволенні заяви поєднується з положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» (3.04.2008 року, п.40) в частині того, що «право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обовязкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення».

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції, залишена без змін апеляційним судом, відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а наведені захисником ОСОБА_4 порушення не є істотними з огляду на положення ст. 412 КПК України.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій, умотивованість їх висновків, захисник у касаційній скарзі не навела.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Cуд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3