Справа № 276/1740/20
Провадження по справі№ 1-кп/276/100/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарсько-Волинського районного суду кримінальне провадження №0000232 по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Хорошів, Хорошівського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, з неповною середньою освітою, непрацюючого, не має на утриманні інших осіб, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

09.08.2020 близько 20 год. 00 хв. між неповнолітнім ОСОБА_7 , який перебував на дорозі поблизу будинку АДРЕСА_1 та неповнолітнім ОСОБА_4 виник конфлікт, у ході якого у неповнолітнього ОСОБА_7 , виник злочинний умисел, направлений на заподіяння неповнолітньому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне нанесення тілесних ушкоджень, у вказаний день, час та місце неповнолітній ОСОБА_7 , підійшов до неповнолітнього ОСОБА_4 , та правою ногою взутою в резиновий тапок, наніс один удар в область кисті правої руки неповнолітнього ОСОБА_4 .

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_7 заподіяв неповнолітньому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 2-ї та 5-ї п`ясної кісток правої кисті зі зміщенням уламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та підтвердив факт умисного заподіяння потерпілому ОСОБА_4 тілесного ушкодження за обставин, зазначених в обвинуваченні, не оспорює доказів по даній справі, здобутих органом досудового розслідування. Суду надав показання, відповідно до яких він 09.08.2020 близько 20 год. 00 хв., перебуваючи на дорозі поблизу будинку АДРЕСА_1 , під час конфлікту з неповнолітнім потерпілим ОСОБА_4 наніс останньому один удар в руку правою ногою, взутою в резиновий тапок. Після чого потерпілий сказав, що у нього болить рука. В судовому засіданні щиро покаявся, просив суворо не карати, запевнив суд, що більше не буде вчиняти кримінальні правопорушення. Цивільний позов визнав частково: а саме в сумі матеріальних збитків 448 гривень та моральної шкоди у розмірі 2000 гривень.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість також підтверджується сукупністю й інших зібраних та досліджених доказів, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.09.2020 року, згідно з яким від неповнолітнього ОСОБА_4 прийнято заяву про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, а саме нанесення йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень у вигляді перелому пальців правої руки;

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого за фактом нанесення тілесних ушкоджень зареєстровано кримінальне провадження №0000232;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.09.2020, відповідно до якого ОСОБА_4 пояснив та показав як 09.08.2020 близько 20 год. 00 хв., перебуваючи на проїзній частині неподалік будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 наніс йому один удар стопою правої ноги, взутої в тапок, в область кисті правої руки. Від цього удару ОСОБА_4 відчув різкий біль в правій руці.

- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.11.2020, згідно з яким ОСОБА_7 показав його місце розташування відносно потерпілого, а також відтворив нанесення ОСОБА_4 удару правою ногою, взутою в тапок, в кисть правої руки, від якого останній почав скаржитись на біль у цій руці.

- висновком експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради №1873 від 23.09.2020 року, відповідно до якого при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_4 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 2-ї та 5-ї п`ясної кісток правої кисті зі зміщенням уламків, що виникло від дії твердих тупих з обмеженою контактуючою поверхнею предметів, якими могли бути взута нога, тощо, могли утворитись 09.08.2020 року при обставинах, вказаних потерпілим.

Потерпілий в судовому засіданні показав, що він 09.08.2020 близько 20 год. 00 хв. знаходився біля будинку АДРЕСА_1 . В цей час до нього наближався обвинувачений ОСОБА_7 , який почав його ображати, безпричинно чіплявся, після чого наніс йому один удар в руку, внаслідок якого виникла різка біль в руці. Повідомив, що до вказаної події ОСОБА_7 морально ображав його, однак він образи ігнорував, конфліктів раніше між ними не виникало. Також зазначив, що після даного випадку до 20 разів звертався до психолога, оскільки став боятися, що не може захищати себе. Щодо міри покарання неповнолітньому ОСОБА_7 - просив суд покарати обвинуваченого суворо.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_5 показала, що про вчинене правопорушення відносно її сина ОСОБА_10 , яке сталося 09.08.2020 близько 20 год. 00 хв. по вул. Мельничній в смт. Хорошів, дізналася від нього. Син повідомив їй, що повертаючись додому, ОСОБА_7 безпричинно напав на нього, ображав його, називав на прізвиська, після чого наніс один удар по руці, чим спричинив перелом зап`ястя руки (двох пальців), інших тілесних ушкоджень не було заподіяно. Зазначила, що працює соціальним педагогом в Хорошівському ліцеї №1, де навчаються обвинувачений та потерпілий. Раніше спілкувалась з ОСОБА_11 як соціальний педагог, оскільки останній цькував її сина, також проводились виховні бесіди обвинуваченого з класним керівником. Зазначила, що обвинувачений та його законний представник до цього часу не вибачились за завдану шкоду. Просила суд призначити ОСОБА_7 найбільш сувору міру покарання, яка буде достатньою для його виправлення. Щодо цивільного позову зазначила, що у результаті заподіяного тілесного ушкодження її сину, завдано матеріальну та моральну шкоду. Син був змушений звертатись до психолога близько 20 разів внаслідок отриманої психологічної травми, на що витрачено близько 6000 гривень. Тому просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_12 , мати обвинуваченого, показала, що син ОСОБА_7 боявся повідомити їй про подію, яка сталась 09.08.2020 року, він не хотів настання таких наслідків для потерпілого, дуже переживає, ночами погано спить, боявся вибачитись перед потерпілим. Зазначила, що син ОСОБА_11 навчається в школі, його поведінка нормальна, з приводу вчинення ним інших бійок до вказаної вище події їй не відомо, він не має шкідливих звичок, на обліках у лікарів не перебуває. У позанавчальний час займався грою в теніс, однак після смерті його батька допомагає їй по господарству та доглядає менших сестру і брата, постійно вдома, забезпечений всім необхідним. Вона має великий вплив на свого сина ОСОБА_11 . Щодо цивільного позову зазначила, що має малий дохід, який складається з пенсії по втраті годувальника та мінімальної заробітної плати, одна утримує трьох неповнолітніх дітей, грошей на сім`ю не вистачає, до того ж, найближчим часом їй необхідно робити операцію. У зв`язку з цим не має змоги у повному обсязі відшкодувати шкоду, завдану її сином потерпілому ОСОБА_4 . З огляду на вказані обставини, визнає позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди у сумі 448,14 грн та моральної шкоди у розмірі 2000,00 гривень. Щодо міри покарання просила передати ОСОБА_7 під її нагляд. Ввона впевнена, що зможе забезпечити належну поведінку сина у майбутньому.

В судовому засіданні допитано як свідка представника Служби у справах дітей ОСОБА_13 , яка пояснила, що сім`я ОСОБА_12 на обліку у службі не перебуває, скарг на цю сім`ю чи повідомлень щодо агресивної поведінки обвинуваченого не надходило, родина бідна. Також зазначила, що ОСОБА_12 має вплив виховного характеру, глядить інших дітей. Щодо міри покарання вважає, що вид покарання не має бути пов`язаний з позбавленням волі обвинуваченого, його виправлення можливе за умови проведення постійної профілактичної роботи.

З урахуванням викладеного, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого ним злочину встановленою і доведеною в повному обсязі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.1 ст. 122 КК України, як умисні дії, які виразились у заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Згідно із ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, є нетяжким злочином проти життя та здоров`я осіб.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до положень ст.66 КК України суд визнає: щире каяття, оскільки він в судовому засіданні щиро покаявся, попросив пробачення у потерпілого, зробив належні висновки, запевнив як потерпілого, так і суд, що більше не вчинить кримінально карані діяння, визнав цивільний позов в частині матеріальної шкоди та частково моральної; активне сприяння розкриттю злочину; вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до положень ст.67 КК України, судом не встановлено.

Також судом враховується особа обвинуваченого ОСОБА_7 , який має молодий вік, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, вихований та працьовитий, до громадської діяльності відноситься відповідально, має друзів в колективі, відвідує спортивні секції, компрометуючих матеріалів щодо нього до селищної ради не надходило, раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та психіатра, в кримінальній поліції та службі у справах дітей не перебуває.

Згідно висновку органу пробації за результатами складення досудової доповіді, де враховані вказані вище обставини, а також те, що ОСОБА_7 має низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, виправлення обвинуваченого може бути досягнуто застосуванням покарання, яке не пов`язане з позбавленням чи обмеженням волі.

Санкція ч. 1 ст. 122 КК України передбачає покарання у виді виправних робіт, обмеженням волі, або позбавленням волі. Інших видів покарань вказаною санкцією статті не передбачено. Водночас, із вказаних видів покарання в силу віку можливо застосувати до ОСОБА_7 лише покарання у виді позбавлення волі. Інші покарання, в тому числі не передбаченої санкцією вказаної статті неповнолітньому обвинуваченому в силу віку, відсутності коштів чи майна застосувати до нього не можна.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» від 16.04.2004 № 5 визначено, що позбавлення волі на певний строк є найсуворішим покаранням, що може бути призначене особам, яким на момент вчинення злочину не виповнилося 18 років. Це покарання має застосовуватися до таких осіб тільки тоді, коли у суду є переконання, що застосування більш м`якого покарання не сприятиме виправленню засудженого. Висновок суду про необхідність застосування до неповнолітнього позбавлення волі, якщо санкцією статті, за якою він засуджується, передбачені й інші види покарань, повинен бути мотивованим у вироку.

Також п. 18 вказаної Постанови передбачено, що якщо санкцією закону, за яким засуджується неповнолітній, передбачено лише такі види покарань, які з огляду на вік підсудного чи його стан не можуть до нього застосовуватися, суд

звільняє його від кримінальної відповідальності із застосуванням примусових заходів виховного характеру, або відповідно до ст. 7 КПК ( 1001-05 ) закриває справу і звільняє його від кримінальної відповідальності, або постановляє обвинувальний вирок і звільняє засудженого від покарання.

Враховуючи умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , рівень його розвитку та впливу дорослих, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, з огляду на наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , критичну оцінку ним своєї протиправної поведінки, враховуючи умови його життя та виховання, суд, згідно з вимогами ч. 1 ст. 105 КК України, а також ч. 3 ст. 497 КПК України, приходить до висновку про можливість звільнення від покарання неповнолітнього обвинуваченого, який вперше обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, щиро розкаявся у вчиненому, висловив впевнення не вчиняти у майбутньому злочинів та, користуючись останнім словом, попросив вибачення у потерпілого.

Звільнення від кримінальної відповідальності допускається лише тоді, коли завдання, які стоять перед КК України, можуть бути досягнуті без застосування найбільш суворих кримінально-правових заходів.

При цьому, суд повинен врахувати роз`яснення, викладені в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», згідно яких відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною КК України. В кожному випадку вирішення питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої або середньої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.

Вирішуючи питання про вид заходу виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст. 105 КК України, судом враховується позиція законного представника ОСОБА_7 - матері обвинуваченого, яка має великий виховний вплив на дітей та просила передати сина під її нагляд. Суд бере до уваги характеристику на ОСОБА_8 , яка тривалий час працює в КНП «Хорошівська лікарня» та зарекомендувала себе лише з позитивного боку, вона відповідальна, не порушує правил трудового розпорядку та умов трудового договору, користується довірою в колективі, відзначається загальною культурою, їй притаманні високі моральні якості.

З огляду на вищевикладене, на переконання суду, найбільш ефективними та такими, що забезпечать позитивний виховний вплив, необхідно застосувати до неповнолітнього обвинуваченого примусові заходи виховного характеру, передбачені п.п. 1,2 ч. 2 ст. 105 КК України, у вигляді застереження та передачі під нагляд матері, які полягають в осудженні суспільно небезпечної поведінки ОСОБА_7 та вимозі припинити та не допускати в подальшому такої поведінки під погрозою застосування більш суворих заходів відповідальності, та врахувавши положення ч. 3 ст. 497 КПК України, звільнити його від призначеного покарання.

Суд вважає, що саме такі види примусових заходів виховного характеру будуть необхідними, достатніми і найбільш ефективними для виправлення неповнолітнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд бере до уваги роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ, викладених в листі від 16 січня 2017 року №223 - 66/0/4-17 «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» пунктом 16 визначено, що суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК України постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру. У відповідності до роз`яснень, викладених в абзаці 4 пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» №2 від 15 травня 2006 року, строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Що стосується цивільного позову, суд приходить до наступного висновку.

В обґрунтування заявленого позову зазначено, що в результаті умисних дій неповнолітнього обвинуваченого потерпілому була заподіяна матеріальна шкода в розмірі 448,14 гривень та моральна в сумі 10 000 гривень, враховуючи вимушеність змін звичного способу життя та необхідність вжиття додаткових зусиль для його організації.

Заслухавши сторони кримінального провадження з підстав заявленого цивільного позову суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, якщо не доведе, що шкоду завдано не з її вини.

За змістом частини 2 статті 1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть , що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При цьому, моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізичних особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім`ї, близьких родичів.

За ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При вирішення питання про задоволення позову про стягнення моральної шкоди, враховується характер протиправних дій, які є кримінально караними, ступінь вини, глибину душевних страждань потерпілої особи, які призвели до зміни звичного способу життя, вимушеним лікуванням, психологічного пригнічення, що свідчать про зміну звичного способу життя та необхідність вжиття додаткових зусиль для його організації.

На підтвердження суми заподіяної матеріальної шкоди подано фіскальний чек, який підтверджує придбання медичних засобів на загальну суму 448,14 гривень.

Розмір матеріальної шкоди визнається стороною захисту та підтверджений належним та допустимим доказом, а тому підлягає стягненню за вироком суду.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає що заявлена шкода підлягає частковому задоволенню.

Так, суд бере до уваги тяжкість заподіяних наслідків, глибину моральних та психічних страждань потерпілого, перенесеного фізичного болю, вимушеність змін у звичному житті останнього, який навчається. Суд критично оцінює доводи потерпілого та його представників про те, що у зв`язку з психологічною травмою ОСОБА_4 був змушений звертатись до психолога близько 20 разів, на що витрачено близько 6000 гривень. Так, суду не надано жодних належних та допустимих доказів звернення потерпілого до психолога за допомогою, або ж висновків відповідних спеціалістів про отримання останнім психологічних травм.

Судом враховується, що обвинувачений є неповнолітнім, продовжує навчання в ліцеї, самостійних доходів не має, його законний представник має на утриманні та самостійно виховує крім обвинуваченого ще двоє малолітніх дітей, отримує лише пенсію по втраті годувальника більше двох тисяч гривень та мінімальну заробітну плату.

Виходячи з сукупності зазначених обставин, які є суттєвими суд вважає співмірною та справедливою в конкретному випадку суму до стягнення на відшкодування моральної шкоди - 3000,00 гривень.

Завдану шкоду слід стягнути з винної особи - обвинуваченого ОСОБА_7 , а в разі відсутності у нього майна, достатнього для відшкодування шкоди, таку шкоду, чи її частку, що не вистачає для повного відшкодування, відповідно до ч. 2 ст. 1179 ЦК України слід стягнути з матері обвинуваченого ОСОБА_8 .

Процесуальні витрати відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування не застосовувалися, речові докази відсутні, а тому зазначені питання судом не вирішуються.

Керуючись ст. 373, 374, 375, 485,487, 497 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У х в а л и в:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та на підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнити його від покарання без визначення його виду і розміру.

На підставі п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 105 КК України застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру у виді застереження, та передати його під нагляд матері ОСОБА_8 строком на 1 рік.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково. Стягнути з неповнолітнього ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 448,14 гривень та моральну шкоду в розмірі 3000,00 гривень. В разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_7 майна, достатнього для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відповідно до ч. 2 ст. 1179 ЦК України, таку шкоду стягнути з його матері - ОСОБА_8 .

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_7 не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Володарсько - Волинський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1