Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1574/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2021 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участі секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000240 від 01.09.2020 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жубровичі, Олевського району, Житомирської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, не інваліда, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Жубровичі, Олевського району, Житомирської області, громадянина України, освіта середня, неодруженого, не працюючого, інваліда 1-ої групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим за вчинення корисливих злочинів, останній раз 06.03.2019 року Олевським районним судом Житомирської області за ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309 КК України і звільнився з місць відбуття покарання, у зв`язку з відбуттям строку покарання, на шлях виправлення не став, належних для себе висновків не зробив та знову вчинив умисний корисливий злочин при наступних обставинах.
30.08.2020 року близько 13 год. 00 хв., ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , знаходився біля домогосподарства АДРЕСА_3 . В цей же день та час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житла, а саме: велосипеда марки «Мінськ», про що останній також повідомив ОСОБА_5 , розподіливши ролі таким чином, що ОСОБА_4 через незачинене вікно таємно проникне до будинку, а ОСОБА_5 в цей час спостерігатиме, що їхні дії будуть залишатися непоміченими та за ними ніхто не спостерігає.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житла, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчиненого повторно, 30.08.2020 року близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_5 залишався спостерігати на вулиці, аби їхні дії ніхто не помітив, а ОСОБА_4 , відчинивши незачинене вікно будинку, таємно проник до будинку всередину, де з кімнати веранди здійснив крадіжку велосипеду марки «Мінськ», який належить ОСОБА_6 , вартість якого з урахуванням зносу, згідно висновку авто-товарознавчої експертизи № 020/635 від 03.09.2020 року становить 428,36 грн., в результаті чого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заподіяли потерпілому матеріальний збиток на вищевказану суму.
Прокурор у судовому засіданні просить суд при призначенні покарання обвинуваченим врахувати пом`якшуючі та обтяжуючі обставин і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України , а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Також, призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України , а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.3 ст.185 КК України, повністю визнав себе винуватим, щиро розкаявся та надав пояснення, які в повній мірі відповідають обставинам, викладеним в описовій частині вироку, ознайомлений із обмеженням права на апеляційне оскарження відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України і згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку, а також запевнив, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитись, а тому просив суд суворо його не карати.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , послідовно та в повній мірі підтвердив обставини вчиненого ним злочину, щиро розкаявся, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, у зв`язку з цим, просить суд не досліджувати докази, його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку суду він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Від потерпілого ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи без його участі, міру покарання обвинуваченим просить обрати згідно чинного законодавства.
Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Враховуючи те, що обвинувачені та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, розглянув справу щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особи обвинувачених, та дослідженням письмових матеріалів в частині речових доказів та щодо вартості викраденого майна.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна поєднаного з проникненням до житла, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Також, дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житла, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 КК України цей Кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.
Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до вимог п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Так, вчинене ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кримінальне правопорушення згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття та визнання вини.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття та визнання вини.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а саме: ОСОБА_4 не вперше притягується до кримінальної відповідальності, негативно ставиться до вчиненого, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тому суд, з урахуванням думки прокурора, потерпілого, вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням згідно із ст.ст. 75, 76 КК України, що відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого злочину з точки зору справедливості, розумності та достатності. При цьому суд зазначає, що враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу, характеру вчинених дій, така міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), а також достатньою для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою органом пробації довів своє виправлення.
Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому ОСОБА_4 оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а саме: ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, негативно ставиться до вчиненого, характеризується по місцю проживання задовільно, є інвалідом 1-ої групи, раніше не судимий, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тому суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції за вчинене кримінальне правопорушення на строк 3 (три) роки та зі звільненням його на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК, оскільки суд дійшов висновку, що призначення такого покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Шкода в результаті вчинення злочину ОСОБА_4 та ОСОБА_5 становить 428 грн. 36 коп. та відшкодована у повному обсязі.
Цивільний позов не заявлявся.
Запобіжний захід по справі не обирався.
Витрати, на проведення під час досудового розслідування експертиз відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 12, 50, 65, 185 КК України, ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового злочину з покладенням на нього обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину з покладенням на нього обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речовий доказ:велосипед марки «Мінськ», зеленого кольору - повернути законному власнику ОСОБА_6 .
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду

Суддя: ОСОБА_1