Справа № 750/9649/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/356/21
Категорія - ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 червня 2020 року за № 0004173, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 лютого 2021 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Смолянка, Куликівського району, Чернігівської області, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше неодноразово судимого:

-07.06.2018 року Новозаводськоим районним судом м. Чернігова за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 5 місяців арешту;

-29.08.2018 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, звільненого 14.01.2020 року по відбуттю строку покарання,

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 лютого 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України - 2 роки позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 190 КК України - 3 роки позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 357 КК України -1 рік обмеження волі.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з 24 вересня 2020 року, тобто з дня його фактичного затримання.

До набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки висновки суду по епізоду вчинення злочину ОСОБА_8 відносно ОСОБА_9 , який кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України є недоведеними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь які прямі докази на підтвердження його вини, ґрунтуючись при цьому лише на показах потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які надавали показання, не будучи очевидцями подій, а повідомили ті відомості, що стали їм відомі зі слів потерпілої. При цьому вказує, що місцевий суд не звернув увагу на розбіжність показань потерпілої ОСОБА_9 , яка спочатку вказувала про те, що невідомий чоловік відкрито в її присутності заволодів належною їй банківською карткою та вирвав з рук телефон, а під час повторного допиту вказала на те, що вона була попередньо знайома з цим чоловіком, та неодноразово давала свою банківську картку та телефон обвинуваченому для здійснення дзвінків товаришам. Вважає, що а ні протокол прийняття заяви ОСОБА_9 про вчинене відносно неї кримінальне правопорушення, що мало місце 30 липня 2020 року, а ні протокол пред`явлення особи для впізнання за фотокартками від 05 серпня 2020 року, 12 серпня 2020 року, за участю потерпілої та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , як окремо, так і в своїй сукупності не підтверджують обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, та, на його думку, такі докази мали бути визнані у відповідності до ст. 89 КПК України недопустимими. Крім того, зауважує, що досліджений під час розгляду справи в суді першої інстанції протокол огляду місця події від 30 липня 2020 року з ілюстрованою таблицею, протокол огляду речей від 31 липня 2020 року за участю ОСОБА_9 , не підтверджують обставин вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Крім цього, вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі враховані пом`якшуючі обставини, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, обставини вчинення кримінальних правопорушень та відсутність тяжких наслідків для потерпілих та часткове відшкодування завданої їм шкоди, наявність у обвинуваченого тяжких захворювань та незадовільний стан здоров`я.

Суд першої інстанції встановив, що 19 червня 2020 року, у період часу з 20:00 год. по 22:00 год., обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи в під`їзді АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед марки «bm-radsport» вартістю 2500 грн., який належить ОСОБА_12 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Далі, 01 липня 2020 року, близько 20:30 год., ОСОБА_8 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, умисно, повторно, шляхом обману раніше незнайомої ОСОБА_13 , під приводом здійснення освячення золотих прикрас, та не маючи наміру їх подальшого повернення, заволодів ланцюжком та підвіскою у вигляді хрестика, виготовленими із золота 585-ї проби, масою 9,0 г та 2,0 г відповідно, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 17 831 грн. 37 коп.

В подальшому, продовжуючи свою злочинну діяльність, 16 липня 2020 року, близько 18 год. 30 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_4 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи повторно, шляхом вільного доступу, таємно зі спальної кімнати викрав чоловічий підрясник вартістю 500 грн., який належить ОСОБА_14 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 30 липня 2020 року, близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи на території КНП «Чернігівська обласна лікарня», що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Волковича №25, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, умисно, під приводом перерахування грошових коштів, отримав від ОСОБА_9 банківську картку Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», яка є електронним платіжним документом, та являється офіційним документом, який виданий ОСОБА_9 , яка являється її держателем, та яка належить банку-емітенту Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк», якою в подальшому, в присутності потерпілої ОСОБА_9 , заволодів шляхом обману, після чого, продовжуючи свою злочинну діяльність, охоплену єдиним умислом, умисно, повторно, шляхом обману ОСОБА_9 , заволодів її мобільним телефоном марки «Ergo» моделі F181 step, вартістю 173 грн. 50 коп., із сім-картою мобільного оператору «лайфселл», яка не представляє матеріальної цінності для потерпілої, на балансі якої перебували грошові кошти в сумі 145 грн., та з місця вчинення злочину втік, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 318 грн. 05 коп.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які висловились на підтримання поданих апеляційних вимог, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, при зазначених у вироку обставинах, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які судом всебічно і повно досліджені і правильно оцінені та, на думку колегії суддів, стороною захисту не спростовані.

Судом першої інстанції на вимогу процесуального закону було в повному обсязі з`ясовано обставини кримінальних правопорушень та перевірено їх доказами.

Вирок в частині встановлених судом обставин, щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України стосовно потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту з приводу недоведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, вчиненого відносно потерпілої ОСОБА_9 , колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 як під час розгляду справи в суді першої інстанції так і під час апеляційного перегляду справи свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого відносно ОСОБА_9 не визнав, та надав показання, що того дня він побачив потерпілу ОСОБА_9 , яка йшла в лікарню, і запропонував їй випити, на що вона погодилась. Під час розмови, він повідомив останній, що у нього є знайомий в секті, який допомагає малозабезпеченим і може їй перерахувати гроші, в зв`язку з чим попросив у неї телефон подзвонити тому знайомому, але не додзвонився. В тих же цілях потерпіла неодноразово надавала йому телефон. В результаті телефонної розмови із знайомим, той погодився перерахувати 250 грн., але для цього йому потрібен був номер картки та прізвище, ім`я, по батькові, і зателефонувати просив пізніше, бо був зайнятий. У банкоматі неодноразово в його присутності потерпіла перевіряла чи не прийшли гроші, однак їх не було. Після цього, він знову взяв у неї телефон і картку, з метою уточнити у товариша в чому причина відсутності коштів на карті. Вказав, що вона сама віддала йому телефон і картку, а коли відійшовши на 2-3 м від неї почав телефонувати знайомому, остання почала кричати. Вказав, що хотів повернути їй телефон, але вона його не втримала і той впав, а сам побіг, викинувши сім-картку, щоб у неї не залишився номер знайомого, а банківську карту викинув у кущі. За ним побігти два чоловіки, злякавшись яких він втік. Вказував, що в нього не було наміру забирати в потерпілої ОСОБА_9 телефон і банківську карту.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 190 КК України, що оспорюються в поданій апеляційній скарзі, суд першої інстанції свої висновки про його винуватість у вчиненні злочину відносно потерпілої ОСОБА_9 , за викладених у вироку обставин, обґрунтував показаннями, наданими в суді першої інстанції, зокрема:

-показаннями потерпілої ОСОБА_9 , відповідно до яких в липні 2020 року, йдучи з обласної лікарні, обвинувачений, якого раніше не знала, запропонував їй допомогти нести речі, сказавши, що він священик та допомагає людям. Чоловік вказав, що хоче їй допомогти та перерахувати гроші, для цього попросив банківську картку, яку вона йому віддала, щоб той він записав номер карти. Потім, останній попросив телефон, щоб зателефонувати, який вона сама віддала йому. Разом вони випили горілки, та на протязі деякого часу неодноразово надавала йому телефон для здійснення дзвінків. Телефон з рук він не виривав, банківську карту та телефон надала йому сама, а коли він почав відходити з її речами в руках, то вона почала кричати, оскільки зрозуміла що цей чоловік її обманює. Надаючи йому свої речі, вважала, що він все поверне, з рук у неї нічого не виривав, не забирав;

-показаннями, наданими в суді першої інстанції свідка ОСОБА_11 , відповідно до яких, він працює охоронцем в Чернігівській обласній лікарні. У вечірній час, влітку 2020 року при обході території почув крик жінки про те, що чоловік, представившись батюшкою, в неї забрав телефон та банківську картку. Намагались наздогнати невідомого чоловіка, але останній втік, після чого викликали працівників поліції;

-показаннями свідка ОСОБА_10 , наданими ним під час розгляду справи в суді першої інстанції, згідно з якими, він працює охоронцем в Чернігівській обласній лікарні, та влітку 2020 року перебуваючи на зміні, здійснюючи обхід території, почув крик жінки про те, що в неї викрали якісь речі, в зв`язку з чим побіг за чоловіком, якого наздогнав, але останній вирвався та втік, після чого вони викликали працівників поліції.

Встановлені судом обставин, щодо винуватості обвинуваченого, крім показань потерпілої та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , також підтверджується даними, що містяться у наступних доказах:

-протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 30 липня 2020 року, згідно з даними якого ОСОБА_9 просить провести перевірку по факту відкритого заволодіння її майном невідомим чоловіком, що мало місце 30 липня 2020 року близько 21 год. на території КНП «Чернігівська обласна лікарня»(а.к.п. 178, т.1);

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 серпня 2020 року та 12 серпня 2020 року за участі свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 потерпілої ОСОБА_9 , в яких зазначено, що останні з осіб, зображених на фотознімках, впізнали чоловіка, який заволодів майном ОСОБА_9 , та якого затримали на території Чернігівської обласної лікарні 30 липня 2020 року при його намаганні втекти (а.к.п. 44-51,т.2);

-протоколі огляду місця події від 30 липня 2020 року, з ілюстрованою таблицею до нього, згідно якого на ділянці місцевості прилегла територія до буд. АДРЕСА_5 , було виявлено та вилучено гаманець, чохол, паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний код, договір з ломбарду Скарбниця, зіп-пакет, чек Приватбанку, аркуш паперу з надписами, аркуш з орнаментом, недопалок, брелок, сім-картку, тримач до сім-картки, купюри сувенірні в доларах, номіналом 100 60 шт., 50 17 шт, 50-33 шт. (а.к.п.27-33, т.2.);

-протоколі огляду речей від 31 липня 2020 року, за участю потерпілої ОСОБА_9 , відповідно до даних якого, слідчим було оглянуто мобільний телефон марки «Ergo F181 step» в корпусі чорного кольору з червоними вставками (а.к.п.42-43,т.2).

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України, за що його засуджено, на переконання колегії судів, дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторін кримінального провадження в судовому засіданні та виклав критичний аналіз окремих доказів, та у своїх висновках навів цілком обґрунтовані мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші.

Виходячи з аналізу вищенаведеного, колегія суддів прийшла до висновку про безпідставність посилання сторони захисту на те, що показання потерпілої ОСОБА_9 не можна брати до уваги, оскільки вона змінювала свої показання, спочатку вказавши, що вони з ОСОБА_8 не були знайомі, а потім зазначила, що вони були попередньо знайомі.

Дана обставина при вирішенні питання щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 190 КК України та доведеності його вини за вчинення даного злочину не має вирішального значення оскільки, відповідно до положень ст. 190 КК України шахрайство - це заволодіння майном або набуття права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживання його довірою, а предметом шахрайства, в свою чергу виступає як чуже майно, так й право на нього.

В свою чергу, потерпіла ОСОБА_9 зрозумівши що ОСОБА_8 її обманув, та з метою припинення злочинних дій останнього та повернення банківської картки та мобільного телефону, вона почала кричати, щоб той повернув її речі. Тобто, ОСОБА_9 зрозуміла, що її ввели в оману, вже після того, як вона добровільно передала своє майно обвинуваченому і останній почав відходити від неї, тобто фактично після того, як шахрайські дії ОСОБА_8 були завершені, тобто кримінальне правопорушення було вже закінченим.

Виходячи з вищевикладеного, на переконання колегії суддів, твердження викладене в апеляційній скарзі про те, що показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не можна прийняти до уваги, так як вони прямо не підтверджують вини обвинуваченого у вчиненні ним вказаних кримінально караних діянь, оскільки не були очевидцями подій, а надали показання виходячи зі слів потерпілої, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки на той час, коли до потерпілої підійшли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 злочин було вже закінчено, та вона кричала за для того, щоб ОСОБА_8 повернув їй речі, які шляхом обману забрав у неї, про що вказані особи і зазначили під час розгляду справи в суді першої інстанції, тобто вони лише вказали про здійснення відносно потерпілої протиправних дій ОСОБА_8 .

Крім того, в ході апеляційного розгляду не було встановлено жодних даних на підтвердження доводів сторони захисту з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_8 не мав умислу на вчинення злочину відносно ОСОБА_9 , та вважає, що такі доводи не підтверджуються жодними доказами по справі, а також, такі докази не були надані під час апеляційного перегляду справи.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 , беручи у потерпілої телефон з метою зателефонувати товаришу, щоб той перерахував кошти на банківську картку потерпілої, як під час досудового розслідування кримінального провадження так і під час розгляду справи в суді першої інстанції не вказав на особу, якій ніби то телефонував та від якої очікував грошового переказу.

На думку суду апеляційної інстанції така позиція, викладена в поданій апеляційній скарзі, щодо відсутності умислу у обвинуваченого на вчинення кримінально караних дій відносно потерпілої ОСОБА_9 , є захисною позицією, спрямованою на уникнення ОСОБА_8 кримінальної відповідальності.

Апеляційна скарга сторони захисту містить посилання на недопустимість деяких доказів, досліджених судом першої інстанції, зокрема, протоколу пред`явлення особи для впізнання від 05 серпня 2020 року та 12 серпня 2020 року за участю потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ..

Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на наступне.

Недопустимість доказів регламентовано ст.87 КПК України, де вказано, що недопустими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини та вказаний вичерпний перелік істотних порушень прав людини і основоположних свобод.

Вказана процесуальна дія була проведена у відповідності з вимогами ст.228 КПК України і під час якої слідчим були проведені дії, спрямовані на впізнання потерпілою та свідками особи, яка здійснила протиправні дії відносно ОСОБА_9 , а саме перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий з`ясував, чи може потерпіла та свідки впізнати особу, опитав про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що був складений протокол.

Крім того, були виконані вимоги ч.2 ст.228 КПК України, де пред`являлось 4 особи, тобто, принцип вірогідності був повністю дотриманий.

Ознаки і прикмети, які були вказані потерпілою ОСОБА_9 та свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 співпали з ознаками обвинуваченого ОСОБА_8 та його статурою.

Таким чином, за наведених підстав, судова колегія приходить до безумовного висновку про те, що вина ОСОБА_8 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а його дії, судом першої інстанції, кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Що стосується доводів апеляційної скарги сторони захисту з приводу невідповідності міри покарання, обраної обвинуваченому ОСОБА_8 , внаслідок недостатнього врахування пом`якшуючих покарання обставин, то колегія суддів виходить з наступного.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про особу обвинуваченого, який перебуває на обліку у лікаря психіатра, та не перебуває на обліку у лікаря нарколога, характеризуючі особу дані за місцем проживання, навчання та відбування покарання, його вік, сімейний та матеріальний стан а також незадовільний стан здоров`я, що підтверджено відповідними медичними документами, раніше неодноразово притягувався як до адміністративної, так і до кримінальної відповідальності за аналогічні правопорушення, однак, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став, та вчинив новий умисний, корисливий злочин проти власності, висновок органу пробації. Відповідно до якого, виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, обставину, що обтяжує, та обставини, що пом`якшують покарання.

Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини справи, а саме те, що ОСОБА_8 вину у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 190 КК України відносно потерпілої ОСОБА_9 не визнав, з урахуванням вищенаведених доказів і даних про особу обвинуваченого, враховуючи також той факт, що новий злочин він вчинив через п`ять місяців після звільнення з місць позбавлення волі, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства, а тому вважає, що судом першої інстанції останньому правильно призначено покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України. Свої висновки в цій частині, суд першої інстанції достатньо обґрунтував, з якими колегія суддів погоджується в повному обсязі, вважаючи обране обвинуваченому ОСОБА_8 покарання справедливим та достатнім для його виправлення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому відсутні підставі для задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи вищезазначене, колегією суддів не встановлено правових підстав для скасування чи зміни вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 лютого 2021 року, з урахуванням доводів, зазначених у апеляційній скарзі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3