13 квітня 2021 р. м. Ужгород
О К Р Е М А Д У М К А
у справі №308/5777/18 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.03.2021 року.
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні заявлених клопотань захисників про зміну запобіжного заходу та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ОСОБА_2 строком на 60 днів, до 07.05.2021 року включно.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року апеляційні скарги захисників відхилено, а ухвалу суду залишено без змін.
З даною ухвалою я, як суддя Закарпатського апеляційного суду, не згідний з наступних підстав.
Так, згідно статті 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення та не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України: обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу (щодо події кримінального правопорушення, винуватість, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого тощо ), за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та у встановлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПКУ (Тримання під вартою): тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Натомість, виникла ситуація, що на даний час ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебувають під вартою більше 3-х років.
Після проведення численних судових засідань у справі, допитів свідків, дослідження матеріалів, суд першої інстанції виносить 12 квітня 2021 року ухвалу, якою задовольняє самовідводи суддів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Дана ситуація фактично призвела до того, що роками продовжувана робота по розгляду кримінального провадження, встановлення обставин справи та винуватості осіб проведена марно і судовий розгляд починається спочатку.
Обвинувачені ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не повинні бути заручниками ситуації і нести відповідальність за непрофесіоналізм слідчих, прокурорів та суддів.
Матеріали справи містять достатньо доказів та підстав, які вказують на те, що запобіжний захід може бути змінений на більш м`який стан здоров`я, відсутність «закордонних паспортів», характеристики, особисті зобов`язання тощо .
Прокурором не доведено наявність ризиків та те, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.
Закон, в окремих випадках, допускає звуження прав особи на свободу, але він не дозволяє катування, в спосіб свавільного утримання особи під вартою за межами будь-яких розумних строків.
За таких обставин вважаю, що тримання під вартою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є таким, що суперечить національному законодавству, практиці і нормам Європейського суду з прав людини про недопущення надмірного тримання особи під вартою без вироку суду.
Суддя ОСОБА_7