Справа №:755/8817/21
Провадження №: 1-кс/755/2457/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" травня 2021 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої службової особи, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність уповноваженої службової особи, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР).

Скарга мотивована тим, що 18.05.2021 року ОСОБА_3 приїхав до ІТТ ГУНП в м. Києві для побачення з клієнтом, проте чергові на прохідній повідомили йому, що він не має змоги побачити свого клієнта, оскільки в нього немає «доручення від слідчого», у зв`язку з чим ОСОБА_3 викликав наряд поліції та подав їм заяву про вчинення кримінального правопорушення, яку останні повинні були перенаправити до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, але станом на 20.05.2021 року відомості викладенні в заяві ОСОБА_3 не внесенні до ЄРДР.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не відомо. Особи, бездіяльність яких оскаржується, в судове засідання не з`явилися, хоча матеріали провадження за скаргою містять дані про виклик уповноважених осіб у судове засідання. Їх неявка, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, не перешкоджає розгляду даної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Як вбачається з тексту скарги, 18.05.2021 року ОСОБА_3 написав заяву про вчинення кримінального правопорушення, яку працівники поліції повинні були направити Дніпровського УП ГУНП у м. Києві.
Частиною 1 ст. 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
За змістом вказаної норми, обов`язок прийняти та зареєструвати заяву або повідомлення про кримінальні правопорушення покладено на слідчого, прокурора та інших службових осіб, що уповноважені на їх прийняття. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається, незалежно від того, чи відносяться розслідування фактів про повідомлені кримінальні правопорушення до територіальної юрисдикції або процесуальної компетенції органу, до якого надійшла заява чи повідомлення.
Також, ч. 2 ст. 60 КПК України передбачено, що заявник має право отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Разом з тим, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.
Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (частини 1, 2 ст. 22 КПК України).
При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Вказані норми кримінального процесуального законодавства та відповідна практика Європейського суду з прав людини, вказує, що особі, яка звертається із скаргою до суду, процесуальним законодавством надаються не лише права, а й покладаються обов`язки.
У будь-якому випадку, в силу положень статей 22, 26 КПК України вказані при зверненні зі скаргою обставини підлягають підтвердженню учасником кримінального провадження шляхом подання відповідних документів або їх копій, адже ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» 18.06.2015 вказує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід зазначити, що відповідно до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час провадження неухильно застосовується принцип «той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження».
При дослідженні слідчим суддею матеріалів скарги вставлено, що заявником при зверненні до слідчого судді не доведено обставин, на які він посилається у своїй скарзі, адже доказів в його обґрунтування не долучено та не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами факт звернення заявника та прийняття уповноваженими службовими особами Дніпровського УП ГУНП у м. Києві повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, примірник якого долучено до матеріалів скарги. Крім того, у зв`язку з неявкою заявника у судове засідання, суд позбавлений можливості з`ясувати обставини, на яку посилається ОСОБА_3 в своїй скарзі.
Таким чином, наявні в матеріалах провадження документи, на переконання слідчого судді, в своїй сукупності не доводять обґрунтованості заявлених вимог.
Відтак слідчий суддя позбавлений можливості надати правову оцінку доводам скарги, з огляду на що скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до положень ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Керуючись статтями 22, 26, 60, 107, 214, 303-307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ :
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої службової особи, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити. Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1