КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 17 червня 2021 року, апеляційні скарги прокурора відділу міжнародно-правового співробітництва Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах особи, стосовно якої вирішується питання про екстрадицію ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року, відносно

ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Москва, Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, працюючого підприємцем, розлученого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
розшукується компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації,

за участі:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_9 ,
особи, відносно якої
вирішується питання про екстрадицію ОСОБА_7 ,
перекладача ОСОБА_10 ,
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою залишено без задоволення клопотання заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ), та застосовано до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком до 29 липня 2021 року, із забороною цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор та захисник ОСОБА_6 , в інтересах особи, стосовно якої вирішується питання про екстрадицію ОСОБА_7 , кожен окремо, подали апеляційні скарги, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу.
В апеляційній скарзі прокурор просив застосувати до громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ) запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до вирішення питання про його фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації.
Апелянт вважає висновки слідчого судді щодо можливості застосування до ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ) запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначає, що постановою Офісу Генерального прокурора від 25 січня 2021 року прийнято рішення про видачу ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ), до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року залишено без задоволення скаргу сторони захисту на постанову Офісу Генерального прокурора від 25 січня 2021 року про видачу (екстрадицію) громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 до Російської Федерації.
Окрім того, прокурор посилається на лист ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області від 05 лютого 2021 року,в якому зазначено, що 29 січня 2021 року до вказаного органу надійшло звернення ОСОБА_7 , який виявив намір отримати статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту. Разом з тим, відповідно до Законом України «Про звернення громадян», ОСОБА_7 не перебуває у процедурі визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Також, апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_7 на території Російською Федерацією розшукується за вчинення тяжкого злочину, на даний час переховується від органів досудового розслідування іноземної сторони, в місті Києві та Київській області не має постійного місця реєстрації, проживання та офіційного працевлаштування, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків особи.

Захисник в апеляційній скарзі просила поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора у повному обсязі.

Щодо підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що 31 травня 2021 року слідчим суддею проголошено вступну та резолютивну частину ухвали, а копію повного тексту отримано 17 червня 2021 року, апеляційну скаргу подано 15 червня 2021 року.
Апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме: ч. 2 ст. 8, ст. 585, ч. 1 ст. 589 КПК України.
Окрім того, зазначає, що 29 грудня 2020 року ОСОБА_7 подано заяву про визнання біженцем, шляхом направлення її цінним листом із описом вкладення на адресу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області.

В результаті розгляду такої заяви 11 лютого 2021 року ДМС України видало ОСОБА_7 довідку про звернення особи за захистом, дію якої б пролонговано до 03 бересня 2021 року включно.

Окрім того, 03 березня 2021 року начальником Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області прийнято наказ № 70, згідно із яким прийнято в оформлення документи для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту г-на РФ ОСОБА_7 .
Також, в апеляційній скарзі захисник звертає увагу на те, що на момент розгляду питання про застосування запобіжного заходу, слідчим суддею не враховано, що постанову про екстрадицію ОСОБА_7 оскаржено стороною захисту.

Окрім того, не враховано той факт, що з 09 по 23 лютого 2021 року включно ОСОБА_7 , після звільнення з-під варти не ухилявся та не переховувався від прокурора та суду; своєчасно з`являвся на усі судові засідання; повідомляв прокурора про зміну свого місцеперебування, у зв`язку із обставинами, що не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечував проти поновлення строку на апеляційне оскарження та задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Порядок і строки апеляційного оскарження чітко визначено та регламентовано ст. 395 КПК України. Так, згідно з п. 3 ч. 2 вказаної статті апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Згідно з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, який викладено у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, у випадку коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив у інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.
Окрім того, зі змісту вказаної постанови вбачається, що у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.
Як убачається з матеріалів справи, клопотання прокурора 31 травня 2021 року розглянуто за участі прокурора, захисника та особи, стосовно якої вирішується питання про екстрадицію ОСОБА_7 , і постановлено вступну та резолютивну частину оскаржуваної ухвали. Разом з тим, зважаючи на те, що захисник ОСОБА_6 отримав копію повного тексту ухвали слідчого судді 14 червня 2021 року і наступного дня подано апеляційну скаргу, відтак, у даному конкретному випадку, колегія суддів вважає за можливе поновити пропущений строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді.
20 листопада 2020 року о 19 годині 25 хвилин під час оформлення пасажирів рейсу №FRX458 сполученням «Стамбул-Київ» працівниками Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України виявлено та затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , який значиться в міжнародному розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації (шахрайство).
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2020 року відносно ОСОБА_7 застосовано тимчасовий арешт на 40 діб.
Офісом Генерального прокурора отримано запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ), для притягнення останнього до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 159 (95 епізодів) КК Російської Федерації.
Доручення Офісу Генерального прокурора на проведення екстрадиційної перевірки стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ), 14 грудня 2020 року надійшло до Київської обласної прокуратури.
Постановою 1 відділу СЧ по РВПД СУ УВС по ЗАО ГУ МВС Росії по м. Москва від 06 липня 2020 року ОСОБА_7 притягнуто в якості обвинуваченого у вчиненні 95 злочинів, передбачених ч. 4 ст. 159 КК російської Федерації.
Постановою судді Нікулинського районного суду м. Москва від 16 червня 2020 року відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Постановою слідчого від 16 грудня 2019 року ОСОБА_7 оголошено у розшук. Постановою від 30 квітня 2020 року у міжнародний розшук.
Так, згідно наданих матеріалів ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ) упродовж 2018 року, діючи спільно з іншими особами, шахрайським шляхом заволодів коштами 95 потерпілих на загальну суму понад 112 млн. рос. рублів (що еквівалентно понад 46 млн. грн.).
Строк давності притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за вчинення ним злочинних діянь, відповідно до ст. 49 КК України, не закінчився.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2020 року до громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосовано екстрадиційний арешт до 12 лютого 2021 року включно.
Постановою Офісу Генерального прокурора від 25 січня 2021 року прийнято рішення про видачу ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ) до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності. Копію зазначеної постанови 27 січня 2021 року вручено ОСОБА_7 .
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року відмовлено у задоволені клопотання прокуратури Київської області про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) щодо громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, до 10.04.2021 включно.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року задоволено апеляційну скаргу прокурора відділу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року про відмову у продовженні тримання під вартою (екстрадиційний арешт) щодо ОСОБА_7 та застосування щодо нього домашнього арешту. Вказану ухвалу скасовано, постановлено нову, якою продовжено застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт), до 10 квітня 2021 року включно.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2021 року відмовлено у задоволені клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою (екстрадиційний арешт) на домашній арешт у нічний період доби.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року громадянину Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ), продовжено застосуванння екстрадиційного арешту до 03 червня 2021 року включно.
24 травня 2021 року заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження застосування до громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт), на два місяці, або до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його фактичну передачу до Російської Федерації.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року клопотання прокурора залишено без задоволення, застосовано до громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком до 29 липня 2021 року, із забороною цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Розглядаючи клопотання прокурора про застосування екстрадиційного арешту, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 584 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу.

Відповідно до положень ч.ч. 1-4 ст. 584 КПК України, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. Разом із клопотанням на розгляд слідчого судді подаються: копія запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи (екстрадицію), засвідчена центральним органом України; документи про громадянство особи; наявні матеріали екстрадиційної перевірки. Матеріали, що подаються слідчому судді, мають бути перекладені державною мовою або іншою мовою, передбаченою міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. При вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 27.11.2014 року (справа «Хомулло проти України» , заява № 47593/10 ), суд повторно зазначав, що мета пункту 4 статті 5 полягає у забезпеченні права осіб, яких затримано і взято під варту, на судовий контроль за законністю застосованого до них заходу (див. рішення від 11 жовтня 2007 року у справі «Насруллоєв проти Росії» (Nasrulloyev v. Russia), заява № 656/06, п. 86).

Більше того, пункт 4 статті 5 Конвенції, гарантуючи взятим під варту особам право ініціювати судове провадження для встановлення законності позбавлення їх свободи, також проголошує їхнє право на судове рішення стосовно законності тримання під вартою, що має бути ухвалене без зволікань після порушення такого провадження, а також на рішення суду про звільнення, якщо виявиться, що тримання під вартою незаконне (див. вищенаведене рішення у справі «Барановський проти Польщі» (Baranowski v. Poland), п. 68). Існує особлива потреба у швидкому рішенні щодо законності тримання під вартою у випадках, коли триває судовий розгляд, оскільки підсудний має повною мірою користуватися перевагами принципу презумпції невинуватості (див. рішення від 4 жовтня 2001 року у справі «Іловєцький проти Польщі» (Ilowiecki v. Poland), заява № 27504/95, п. 76). Та ж логіка може застосовуватися і до тримання під вартою до вирішення питання щодо екстрадиції, коли розслідування ще триває (див. рішення від 8 січня 2009 року у справі «Худякова проти Росії» (Khudyakova v. Russia), заява № 13476/04, п. 92)

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, матеріали клопотання прокурора про застосування щодо громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) не містять доказів щодо обставин, які б свідчили про те, що заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України наявні або з`явилися нові ризики, які б виправдовували тримання громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 під вартою.

При вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує: відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, з урахуванням положень ст. 585 КПК України, прийшов до правильного висновку, що менш суворий запобіжний захід ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання можливим спробам ОСОБА_7 переховуватись, з метою уникнення передачі його компетентним органам Російської Федерації,та належним чином мотивував своє рішення.
Таким чином, доводи прокурора щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує застосування запобіжних заходів, в тому числі і у вигляді домашнього арешту, при цьому заслухано та враховано пояснення всіх учасників судового розгляду.

З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення.

Разом з тим, на думку колегії суддів, доводи захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах особи, стосовно якої вирішується питання про екстрадицію ОСОБА_7 , заслуговують на увагу, та до нього можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, з огляду на те, що ОСОБА_7 має визначене місце проживання на території України на відповідній правовій підставі, що підтверджується договором майнового найму оренди житлового приміщення від 10 лютого 2021 року, має сім?ю.

Окрім того, 16 червня 2021 року Київським апеляційним судом скасовано постанову начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_13 від 25 січня 2021 року про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 до Російської Федерації.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

На підставі викладених обставин, ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга захисника частковому задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про застосування щодо громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, з покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків. Підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не встановлено.

Керуючись ст.ст. 309, 376, 404, 405, 407, 422, 584 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_6 , яка діє в інтересах особи, стосовно якої вирішується питання про екстрадицію ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах особи, стосовно якої вирішується питання про екстрадицію ОСОБА_7 , - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора відділу міжнародно-правового співробітництва Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року, якою залишено без задоволення клопотання заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ), та застосовано до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком до 29 липня 2021 року, із забороною цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою застосувати до громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , наступні обов`язки:

- прибувати до прокурора та слідчого судді за їх першою вимогою;
- не відлучатися за межі м. Києва без дозволу прокурора;
- повідомляти прокурора про зміну свого місця проживання, роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Виконання ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_14 і ОСОБА_15 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської обласної прокуратури.
Строк дії ухвали визначити до 29 липня 2021 року включно, але не довше строку вирішення питання про фактичну передачу ОСОБА_7 до Російської Федерації.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 761/18755/21 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_16
Провадження № 11сс/824/3810/2021 Доповідач: ОСОБА_1
Категорія ст. 584 КПК