Провадження № 11-кп/4820/203/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 128/1425/19 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.ч.3,5 ст.185 КК України
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року Колегія суддів судової палати з розглядукримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
представника ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000974 від 03.12.2018 року, по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 та ч.5 ст.185 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, та ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за апеляційними скаргами прокурора, обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , захисників ОСОБА_14 та ОСОБА_12 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року, обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Десна Вінницького району Вінницької області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

-23.05.2008 року Замостянським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 186, ч.ч. 2,3 ст. 187, ч. 2 ст. 70 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі;

-22.12.2008 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років 8 місяців позбавлення волі;

-26.03.2009 року Староміським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 393, ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 393, ст. 70 КК України на 5 років 10 місяців позбавлення волі;

-14.07.2016 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 186, ч.ч. 3,4 ст. 296, ч. 1 ст. 70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

-вироком Вінницького міського суду від 28.11.2019 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

У відповідності до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28.11.2019 року і остаточно шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, зарахувавши частково відбуте покарання за попереднім вироком, починаючи з 3 жовтня 2019 року по дату набрання даним вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 визначено обраховувати з дня набрання вироком законної сили.

Кошти в сумі 38420 гривень, які були внесені ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_11 в якості застави, звернуто в дохід держави та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України.

Обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Десна Вінницького району Вінницької області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

-28.11.2006 року Замостянським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 190, ст.ст. 70, 76, 304, 353 КК України на 3 роки обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

-27.06.2008 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст.121, ст.ст. 69, 71, 72 КК України до штрафу у розмірі 1190 грн.;

-14.05.2018 року Староконстянтинівським районним судом Хмельницької області за ч.1 ст.289, ч.1 ст.185 ч.1 ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік і 6 місяців,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ч. 3 ст. 78, ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано ОСОБА_9 невідбуту частину покарання за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14.05.2018 року, призначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_9 строк попереднього ув"язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження зараховано у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув"язнення за один день позбавлення волі, з 08.12.2018 року по дату набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено обраховувати з дати набрання вироком законної сили.

До вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_9 залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою, але не більше 60 днів з дня проголошення вироку.

Обвинуваченого ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Баку Азербайджан, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

-06.09.2012 року Апеляційним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, за ч. 5 ст. 185 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2013 року вирок Апеляційного суду Вінницької області від 06.09.2012 року щодо ОСОБА_15 змінено, а останнього засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, за ч. 5 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України, - на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_15 строк попереднього ув"язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження зараховано у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув"язнення за один день позбавлення волі, з 08.12.2018 року по дату набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_15 визначено обчислювати з дати набрання вироком законної сили.

До вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_15 залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою, але не більше 60 днів з дня проголошення вироку.

Цивільний позов ТОВ «Лайфселл» до ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ТОВ «Лайфселл» заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 48 304, 40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ТОВ «Лайфселл» заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 30 284, 36 грн.

Стягнути з ОСОБА_15 на користь ТОВ «Лайфселл» заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 9130, 68 грн.

Цивільний позов ПАТ «ВФ Україна» до ОСОБА_11 , ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 на користь ПАТ «ВФ Україна» заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 2826,50 грн.

Стягнуто солідарно в дохід держави з обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 16954,98 грн. (21193,72 грн. - 4238,74 грн.)

Скасовано арешти, які накладено ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03.12.2018 року, ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07.12.2018 року, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2018 року, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.12.2018 року, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.12.2018 року, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2018 року, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.12.2018 року, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2019 року, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2019 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, 02.12.2018 року, в період часу з 16:30 год. по 17:00 год., ОСОБА_11 , вступивши в попередню злочинну змову з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які раніше судимі за корисливі злочини, направлену на таємне викрадення чужого майна, зокрема батарей резервного живлення з території базової станції стільникового зв`язку оператора мобільного зв`язку, заздалегідь будучи обізнаними, що з огляду на значну вагу вказаних батарей, є необхідність у використанні транспортних засобів для їх транспортування та подальшого розкомплектування в обумовленому місці, на автомобілі марки «Volksvagen Passat», номерний знак республіки Польща НОМЕР_1 , що перебував у користуванні ОСОБА_17 , прибули до території базової станції стільникового зв`язку оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» () під № НОМЕР_2 , яка розміщена поза межами населеного пункту с. Махнівка Козятинського району Вінницької області.

Після чого, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_17 , якого вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 21 червня 2019 року визнано винуватим за ч.3 ст. 185 КК України та за дане кримінальне правопорушення призначено кримінальне покарання та ОСОБА_18 , якого вироком Томашпільського районного суду Вінницької області визнано винуватим за ч.3 ст. 185 КК України та за дане кримінальне правопорушення призначено кримінальне покарання, діючи умисно, реалізуючи їх спільний злочинний умисел, підійшли до базової станції стільникового зв`язку оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» під № НОМЕР_2 , де шляхом віджиму металевої пластини та її подальшого демонтажу, отримали доступ до вищевказаного контейнера з обладнанням, тим самим вчинивши проникнення в сховище, звідки, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання злочинних наслідків, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, діючи повторно, таємно, викрали батареї резервного живлення марки «Coslight 6-GFM-100X/B» (серійні номери: 12240454,12240455, 12240236, 12240588, 12240587, 12240586, 12240585, 12240456) в кількості восьми штук загальною вартістю 26926, 66 гривень (двадцять шість тисяч дев`ятсот двадцять шість гривень шістдесят шість копійок) відповідно до висновку експерта № 1378/19-21;1399-1403/19-21 від 19.02.2019 року та батареї резервного живлення марки «North Starbattery 12V/100Ah» (серійні номери: AST50019570, AST50019571, AST50019574, AST50019575, AST50019572, AST50019573, AST50019576, AST50019577) в кількості восьми штук загальною вартістю 10 354, 06 гривень (десять тисяч триста п`ятдесят чотири гривні шість копійок) відповідно до висновку експерта № 1378/19-21;1399-1403/19-21 від 19.02.2019, які належали оператору мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл», тим самим спричинивши вказаній юридичній особі матеріальну шкоду на загальну суму 37280, 72 (тридцять сім тисяч двісті вісімдесят гривень сімдесят дві копійки).

Реалізувавши свій злочинний умисел, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 з місця вчинення злочину зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

04.12.2018 року о 18.50 год. ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_17 , якого вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 21 червня 2019 року визнано винуватим за ч.3 ст. 185 КК України та за дане кримінальне правопорушення призначено кримінальне покарання та ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, зокрема батарей резервного живлення з базової станції стільникового зв`язку оператора мобільного зв`язку, заздалегідь взявши з собою інструменти, підготовлені для зламу, на достовірно не встановленому слідством автомобілі, прибули до території базової станції стільникового зв`язку оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» під № НОМЕР_3 , що розміщена в межах с. Лукашівка Літинського району Вінницької області.

Залишивши достовірно не встановлений слідством автомобіль біля вказаної базової станції стільникового зв`язку, вони підійшли до базової стільникової станції сховища акумуляторних батарей, де за допомогою заздалегідь підготовлених інструментів, ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_9 шляхом віджиму й деформації замкнених металевих дверцят станції, проникли безпосередньо до базової стільникової станції сховища акумуляторних батарей, звідки, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання злочинних наслідків, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, діючи повторно, таємно викрали батареї резервного живлення марки «Coslight 6-GFM-100X/B» (серійні номери: 12240403, 12240402, 12240401) в кількості трьох штук загальною вартістю 10113, 82 гривень (десять тисяч сто тринадцять гривень вісімдесят дві копійки) відповідно до висновку експерта № 1378/19-21;1399-1403/19-21 від 19.02.2019 та однієї батареї марки «NSB100FT RED» (серійний номер: НОМЕР_4 ), вартістю 2131, 45 гривень (дві тисячі сто тридцять одна гривня сорок п`ять копійок) відповідно до висновку експерта № 1378/19-21;1399-1403/19-21 від 19.02.2019, які належали оператору мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл», тим самим спричинивши вказаній юридичній особі матеріальну шкоду на загальну суму 12245, 27 гривень (дванадцять тисяч двісті сорок п`ять гривень двадцять сім копійок).

Після цього, всі учасники злочину прибули до міста Вінниці, де у невстановленому місці розібрали викрадені батареї резервного живлення на металевий лом. Реалізувавши спільний злочинний умисел, ОСОБА_11 збув металевий лом в місті Вінниці громадянину ОСОБА_19 , а виручені грошові кошти розділив між всіма учасниками злочину.

05.12.2018 року, приблизно о 18.43 год., ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_17 , якого вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 21 червня 2019 року визнано винуватим за ч.3 ст.185 КК України та за дане кримінальне правопорушення призначено кримінальне покарання та ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, зокрема батарей резервного живлення з базової станції стільникового зв`язку оператора мобільного зв`язку, заздалегідь взявши з собою інструменти, підготовлені для зламу, на автомобілі марки «Opel Vectra-B», номерний знак республіки Польща НОМЕР_5 , прибули до території базової станції стільникового зв`язку оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» під № НОМЕР_6 , яка розташована за адресою: Вінницька область, смт. Тиврів, вул. Матросова, 28.

Залишивши автомобіль біля металевої огорожі вказаної базової станції стільникового зв`язку оператора мобільного зв`язку, вони за допомогою заздалегідь підготовленого інструменту зламали навісний замок металевої хвіртки, яка була частиною огорожі, та проникли на територію вказаної станції сховища акумуляторних батарей. Після цього, ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_9 з метою реалізації спільного злочинного умислу, за допомогою заздалегідь підготовлених інструментів, шляхом віджиму та деформації замкнених металевих дверцят станції, проникли безпосередньо до місця розміщення батарей резервного живлення, звідки, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання злочинних наслідків, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, діючи повторно, таємно викрали батареї резервного живлення марки «North Star NSB 100FT» (серійні номери: TE, TE, TE, TE) в кількості чотирьох штук загальною вартістю 7983,50 гривень (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят три гривні п`ятдесят копійок) відповідно до висновку експерта № 1378/19-21;1399-1403/19-21 від 19.02.2019, які належали оператору мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл», тим самим спричинивши зазначеній юридичній особі матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Після цього, всі учасники злочину прибули до міста Вінниці, де у невстановленому місці розібрали викрадені батареї резервного живлення на металевий лом. Реалізувавши спільний злочинний умисел, ОСОБА_11 збув металевий лом в місті Вінниці громадянину ОСОБА_19 , а виручені грошові кошти розділили між собою.

21.12.2018 року о 18.30 год., з метою таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_17 , якого вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 21 червня 2019 року визнано винуватим за ч.3 ст.185 КК України та за дане кримінальне правопорушення призначено кримінальне покарання та ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, зокрема батарей резервного живлення з базової станції стільникового зв`язку оператора мобільного зв`язку, заздалегідь взявши з собою інструменти, підготовлені для зламу, на автомобілі марки «Opel Vectra-B», номерний знак республіки Польща НОМЕР_5 , прибули до території базової станції стільникового зв`язку оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» під № НОМЕР_7 , яка розташована поза межами с. Дорожнє Вінницького району Вінницької області.

Залишивши автомобіль біля металевої огорожі вказаної базової станції стільникового зв`язку, за допомогою заздалегідь підготовленого інструменту, зламали навісний замок хвіртки, яка була частиною огорожі, та проникли на територію вказаної станції сховища акумуляторних батарей. Після цього, ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_9 з метою реалізації спільного злочинного умислу, за допомогою заздалегідь підготовлених інструментів, шляхом віджиму замка вхідних дверей, проникли безпосередньо до приміщення базової стільникової станції місця розміщення батарей резервного живлення, звідки, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання злочинних наслідків, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, діючи повторно, таємно викрали батареї резервного живлення марки «Solena Power 150 Ah 6-XFM-150D» (серійні номери: 161027BATT12V150AH1983, 161027BATT12V150AH1990, 161027BATT12V150AH1989, 161027BATT12V150AH1988, 161027BATT 12V150AH1991, 161027BATT12V150AH1992, 161027BATT12V150AH1986, 161027BATT12V150AH1987) в кількості восьми штук загальною вартістю 32675,20 грн. (тридцять дві тисячі шістсот сімдесят п`ять гривень двадцять копійок) відповідно до висновку експерта № 2049/19-21 від 15.03.2019, які належали оператору мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл», тим самим спричинивши зазначеній юридичній особі матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Після цього, всі учасники злочину прибули до міста Вінниці, де у невстановленому місці розібрали викрадені батареї резервного живлення на металевий лом. Реалізувавши спільний злочинний умисел, ОСОБА_11 збув металевий лом в місті Вінниці громадянину ОСОБА_19 , а виручені грошові кошти розділили між собою.

25.12.2018 року, в період часу з 22.00 год. по 23.50 год., з метою таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , якого вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 21 червня 2019 року визнано винуватим за ч.3 ст. 185 КК України та за дане кримінальне правопорушення призначено кримінальне покарання та ОСОБА_9 , діючи умисно, за попередньою змовою, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, зокрема батарей резервного живлення з базової станції стільникового зв`язку оператора мобільного зв`язку, заздалегідь взявши з собою інструменти, підготовлені для зламу, на автомобілі марки «Opel Vectra-B», номерний знак республіки Польща НОМЕР_5 , що перебуває у користуванні ОСОБА_9 , прибули до території базової станції стільникового зв`язку оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», (), яка розташована на території Лука-Мелешківської селищної ради Вінницького району Вінницької області.

Залишивши автомобіль біля металевої огорожі вказаної базової станції стільникового зв`язку, за допомогою заздалегідь підготовленого інструменту зламали навісний замок хвіртки, яка була частиною огорожі, та проникли на територію вказаної станції сховища акумуляторних батарей. Після цього, ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_9 , з метою реалізації спільного злочинного умислу, за допомогою заздалегідь підготовлених інструментів, шляхом віджиму замка вхідних дверей, проникли безпосередньо до приміщення базової стільникової станції місця розміщення батарей резервного живлення, звідки, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання злочинних наслідків, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, діючи повторно, таємно викрали акумуляторні батареї резервного живлення марки «AGM MonBat 12MVR180 12V 180Ah» (серійні номери: , , , , , , , ) у кількості восьми штук загальною вартістю 20295, 22 гривень (двадцять тисяч двісті дев`яносто п`ять гривень двадцять дві копійки) відповідно до висновку експерта № 1378/19-21;1399-1403/19-21 від 19.02.2019, які належали оператору мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», тим самим спричинивши зазначеній юридичній особі матеріальну шкоду на вищевказану суму.

07.12.2018 року, в період часу з 09:00 год. по 19:00 год., ОСОБА_15 , вступивши в попередню змову з ОСОБА_17 , якого вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 21 червня 2019 року визнано винуватим за ч.3 ст. 185 КК України та за дане кримінальне правопорушення призначено кримінальне покарання та ОСОБА_18 , якого вироком Томашпільського районного суду Вінницької області визнано винуватим за ч.3 ст. 185 КК України та за дане кримінальне правопорушення призначено кримінальне покарання, направлену на таємне викрадення чужого майна, з метою викрадення батарей резервного живлення з території базової станції стільникового зв`язку оператора мобільного зв`язку, заздалегідь будучи обізнаним, що з огляду на значну вагу вказаних батарей, є необхідність у використанні транспортних засобів для їх транспортування та подальшого розукомплектування в обумовленому місці, на автомобілі марки «Volksvagen Passat» номерний знак республіки Польща НОМЕР_1 , що перебував у користуванні ОСОБА_17 , прибули до огородженої території вишки стільникового зв`язку оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» (), яка розташована за адресою Вінницька область, Томашпільський район, с. Гнатків.

Там, залишивши автомобіль неподалік указаної базової станції, ОСОБА_15 разом з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , за допомогою заздалегідь підготовлених інструментів, шляхом віджиму й деформації замкнених металевих дверцят станції, проникли безпосередньо до базової стільникової станції сховища акумуляторних батарей, звідки, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання злочинних наслідків, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, діючи повторно, таємно викрали батареї резервного живлення марки «North Star 48V190Ah NSB Red FT» (серійні номера: WD, WD, WD, WD, WD, WD, WD, WD) в кількості восьми штук загальною вартістю 9777,92 грн. (дев`ять тисяч сімсот сімдесят сім гривень дев`яносто дві копійки) відповідно до висновку експерта № 1378/19-21; 1399-1403/19-21 від 19.02.2019, які належали оператору мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл», тим самим спричинивши зазначеній юридичній особі матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Реалізувавши свій злочинний умисел, ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 з місця вчинення злочину зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор, обвинувачені та захисники подали апеляційні скарги.

Так, у поданій апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_9 скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 , призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч.5 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення покарання, призначеного вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28.11.2019 року, покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна, зарахувавши у строк покарання частково відбуте ним покарання за вироком Вінницького міського суду від 28.11.2019 року, виключивши вказівку про зарахування ОСОБА_11 частково відбуте покарання за попереднім вироком, починаючи з 03 жовтня 2019 року по дату набрання даним вироком законної сили.

На підставі ч.2 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_11 під час досудового розслідування з 25.12.2018 року по 03.01.2019 року зарахувати у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 обчислювати з дня ухвалення нового вироку.

ОСОБА_9 призначити покарання за ч.5 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна.

На підставі ч.3 ст.78, ч.1 ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14.05.2018 року, призначивши остаточне покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Свої вимоги аргументує безпідставним виключенням місцевим судом з обвинувачення ОСОБА_11 та ОСОБА_9 такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення крадіжки організовую групою. Виключаючи таку кваліфікуючу ознаку злочину, на переконання прокурора, місцевий суд не врахував наявність вироку Вінницького районного суду від 21.06.2019 року, яким затверджено угоду між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_17 про визнання винуватості у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.3,5 ст.185 КК України, відповідно до якої обвинувачений визнав викрадення майна вчинене організованою групою.

Вказує прокурор, що місцевий суд не дав оцінки показанням свідка ОСОБА_19 , який вказував на лідируюче становища ОСОБА_11 в злочинній групі.

Зазначає, що судом всупереч положенням ст.70 КК України, ухвалено відраховувати строк відбування покарання ОСОБА_11 не з дня ухвалення оскаржуваного вироку, а з дня набрання ним законної сили.

Акцентує увагу, що судом незаконно повторно зараховано у строк покарання строк перебування ОСОБА_11 під вартою за попереднім вироком Вінницького міського суду, а також не зараховано строк перебування під вартою з 25.12.2018 року по 03.01.2019 року, що є істотним порушенням вимог Кримінального законодавства.

У поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_15 та його захисник адвокат ОСОБА_14 просять оскаржуваний вирок щодо обвинуваченого змінити, пом`якшивши йому покарання та зменшивши розмір відшкодування процесуальних витрат.

Свої вимоги аргументують тим, що обвинувачений визнав свою вину, як на досудовому розслідуванні, так і під час судового провадження, щиро покаявся за скоєне.

Вказують, що суд залишив поза увагою суду таку пом`якшуючу покарання обставину, як перебування на утриманні обвинуваченого трьох дітей та матері пенсіонерки.

Звертають увагу, що ОСОБА_15 обвинувачується за одним епізодом крадіжки, а тому судом безпідставно стягнуто процесуальні витрати з нього у солідарному порядку з іншими обвинуваченими.

Зазначають апелянти і про неправильне вирішення судом розміру заподіяних матеріальних збитків ТОВ «Лайфселл», зокрема того, що викрадені батареї були повернуті.

У поданій апеляційні скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_12 просить оскаржуваний вирок щодо обвинуваченого скасувати, та закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в його діях складу інкримінованого злочину. Скасувати спеціальну конфіскацію майна та повернути ОСОБА_17 конфіскований автомобіль.

Свої вимоги аргументує тим, що наявні у справі докази жодним чином не доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Наголошує, що судом не вмотивовано рішення про доведеність вини обвинуваченого, не зазначено, які докази вказують на причетність ОСОБА_9 до крадіжки.

Зазначає, що усі свідки по справі не вказували на ОСОБА_9 , як особу, яка викрала майно ТОВ «Лайфселл».

Звертає увагу сторона захисту і на те, що під час судового розгляду не досліджувалось питання відсутності у номінального власника автомобілів права на спірне майно та інтересу в його поверненні, що виключає застосування спеціальної конфіскації майна.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить оскаржуваний вирок щодо нього пом`якшити.

Наголошує, що визнає свою вину повністю і щиро шкодує про скоєне.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційних скарг сторін провадження, пояснення прокурора, обвинувачених та їх захисників на підтримку власних апеляційних скарг з підстав наведених у них, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом по даній справі дотримано вимоги кримінального процесуального законодавства, спрямовані на встановлення в справі об`єктивної істини, а його висновки про доведеність вини ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, за які їх засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та детально викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Твердження сторони захисту у поданій апеляційній скарзі про те, що місцевий суд необґрунтовано не прийняв до уваги показання обвинувачених щодо непричетності ОСОБА_9 до жодної із інкримінованих йому крадіжок акумуляторних батарей резервного живлення базових станцій стільникового зв`язку оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» є безпідставними, оскільки суд з наведенням обґрунтування, виходячи з принципу внутрішнього переконання з точки зору взаємозв`язку сукупності інших доказів у справі, критично віднісся до показань обвинувачених, адже вони є суперечливими та непослідовними і повністю спростовуються:
-показаннями свідка ОСОБА_19 , який, працюючи на прийомі металобрухту, неодноразово приймав від обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 свинець, зі слів останніх, отриманий з акумуляторів «Вертольота»;
-показаннями свідка ОСОБА_20 , який будучи працівником поліції, перебуваючи на патрулюванні, зупинив автомобіль під керуванням обвинуваченого ОСОБА_9 , який перевозив у багажному відділені батареї та повідомляв, що вони від «погрузчика»;
-показаннями свідка ОСОБА_21 , який будучи працівником поліції, отримавши повідомлення про сигнал на станції стільникового зв`язку оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл», виїхав на місце події та виявив автомобіль, на передньому водійському сидінні якого перебував обвинувачений ОСОБА_9 , а на пасажирському знаходився обвинувачений ОСОБА_11 ;
-показаннями свідка ОСОБА_18 , який був очевидцем того як обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_11 завантажували акумуляторні батареї у багажне відділення автомобіля;
-даними, зафіксованими у протоколі огляду автомобіля під керуванням ОСОБА_9 , в якому було виявлено не лише викрадені батареї, але і знаряддя, яке використовувалося для зламу замків в огорожі приміщення;
-даними, зафіксованими у висновку експерта №74 від 08.12.2018 року, відповідно до якого виявлені на місці вчинення злочинів сліди взуття відповідають тому, яке було вилучено у обвинуваченого ОСОБА_9 .
Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_9 безпосередньо участі у викраденні акумуляторних батарей не приймав, а лише перевозив їх як водій автомобіля, спростовуються даними негласних слідчих (розшукових) дій, показаннями свідків та письмовими документами, які підтверджують присутність обвинуваченого на місці вчинення злочинів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Отже, застосовуючи вказаний стандарт доказування в цій справі, суд обґрунтовано врахував сукупність доказів у комплексі.
Тобто, не дивлячись на те, що зазначені свідки прямо не вказували на обвинуваченого ОСОБА_9 , як особу, яка безпосередньо викрадала майно, однак наводили такі фактичні дані, що у своїй сукупності відтворюють цілісну картину події, що відбулася насправді. За таких обставин суд цілком слушно дійшов переконання, що вина обвинуваченого доводиться, в тому числі і показаннями свідків та письмовими доказами «поза розумним сумнівом».

Сама ж незгода сторони захисту з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та звукозапису, суд повно, всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності з законом клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі висновки в її спростування, які ґрунтуються на досліджених у провадженні доказах.

В оскаржуваному судовому рішенні суду першої інстанції, крім того, наведені всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також викладено оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, із зазначенням підстав, з яких приймаються одні докази та відкидаються інші.

При цьому суд обґрунтовано зазначив про відсутність доказів на підтвердження того, що учасниками групи був розроблений (хоча б у загальних рисах) і схвалений план злочинної діяльності або вчинення конкретного злочину, розподіл ролей, наявність організатора (керівника), заходи щодо прикриття своєї діяльності тощо, а наведені стороною обвинувачення доводи про те, що всі обвинувачені знайомі між собою протягом певного часу та вчинили ряд аналогічних злочинів, їх одночасна присутність на місці вчинення злочину, навіть з частковим розподілом функцій, визнав такими, що підтверджують попередню змову групи осіб, яка не є організованою.

Колегія суддів враховує, що співучасть у злочині не є тотожним поняттям співучасті в злочинній діяльності, оскільки співучасть у злочині полягає у взаємодії співучасників, спрямованій лише на забезпечення злочинного результату, співучасть же у злочинній діяльності передбачає забезпечення не тільки злочинного результату, але й збереження самого об`єднання на майбутнє (як цілісного суб`єкта злочинної діяльності).

Наведені прокурором у апеляційній скарзі доводи документально не підтверджені та не можуть беззастережно вказувати на ознаки зорганізованості обвинувачених, притаманні організованій групі.

Посилання прокурора на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 21.06.2019 року, яким затверджено угоду між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_17 від 24.05.2019 року про визнання винуватості у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.3, 5 ст.185 КК України, не може свідчити про доведеність факту організованої злочинної групи. Тим більше, ОСОБА_17 в ході судового розгляду даного кримінального провадження відмовився надавати будь-які показання, і відповідно до тієї ж апеляційної скарги прокурора така відмова є порушенням умов угоди про винуватість.

Таким чином, у процесі перевірки матеріалів кримінального провадження, колегія суддів не встановила матеріальних чи процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого їм злочину та правильності кваліфікації їхніх дій.

Покарання обвинуваченим у виді та в розмірі, визначеному вироком місцевого суду, належним чином мотивоване, з врахуванням вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Так, за правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинений злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження вчинення нових злочинів.

Покарання призначене обвинуваченим, на переконання колегії суддів, є законним та справедливим, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України, а тому підстав вважати призначене покарання надмірно суворим, про що зазначається у апеляційних скаргах сторони захисту, не вбачається.

Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_15 покарання, місцевий суд виходив із того, що вони в минулому неодноразово засуджувалися за вчинення, в тому числі, корисливих злочинів проти власності, відбували реальні покарання за ними, однак належних для себе висновків не зробили та продовжували вчиняти нові умисні злочини, що свідчить про їхню підвищену суспільну небезпечність та схильність до вчинення суспільно небезпечних діянь.

Такі обставини дають підстави колегії суддів вважати, що зменшення призначеного їм покарання не сприятиме виправленню обвинувачених, а також може створити у обвинувачених та інших осіб схильність до вчинення аналогічних злочинів, хибне уявлення про безкарність за вчинення злочинів, і не буде запобігати вчиненню ними нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, місцевий суд виходив із ступеня тяжкості вчиненого злочину, задовільної характеристики за місцем проживання, судимості за корисливі злочини, вчинення нового злочину в період іспитового строку.

В свою чергу, стороною захисту не наведено переконливих доводів на обґрунтування того, що призначене обвинуваченим покарання є неправильним, явно несправедливим через його суворість, та того, що саме зменшення розміру покарання забезпечить виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

Отже, з огляду на таку усталену поведінку обвинувачених у поєднанні, яка свідчить про схильність до правопорушень та очевидне небажання стати на шлях виправлення, висновок місцевого суду про неможливість досягти мети виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства є обґрунтованим, а призначене покарання справедливим.

Доводи сторони захисту щодо неврахування ОСОБА_15 таких пом`якшуючих покарання обставин як утримання трьох малолітніх дітей, матір інваліда та батька похилого віку, то вказані обставини обвинуваченим не доведені. Жодних доказів на підтвердження їх в апеляційному порядку надано не було. При цьому, що обов`язок доказування обставин, які характеризують обвинуваченого, в силу ч.2 ст.92 КК України, покладається на сторону, що їх подає.

Крім того, розмір покарання призначеного обвинуваченому ОСОБА_15 , визначений місцевим судом, наближено до мінімальних меж, передбачених у санкції ч.3 ст.185 КК України.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_11 про його щире каяття у скоєному. Апеляційний суд зазначає, що щире каяття передбачає визнання особою факту вчинення злочину, дійсне відверте, а не уявне визнання своєї провини, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, чого з боку обвинуваченого не встановлено, адже ОСОБА_11 визнав вину частково, заперечив ряд фактичних обставин, які судом визнані доведеними, та жалкує з приводу тих наслідків, що настали, виключно з огляду на суворість відповідальності.

Верховний Суд вже висловлював правову позицію щодо врахування при призначенні покарання цієї обставини та її суть і зміст (провадження за касаційними скаргами №№ 51-2607км18, 51-3392км19).

Отже, це не має бути лише повне визнання вини, висловлений жаль з приводу події, що сталася, та наслідків від неї, це у тому числі дійсний та щирий осуд своєї поведінки, критична оцінка вчиненого, намагання виправити ситуацію, прохання про вибачення перед потерпілим, вчинені дії на вчасне відшкодування заподіяних злочином збитків, чого у матеріалах провадження не встановлено.

Наведені в апеляційній скарзі доводи сторони захисту про те, що суд прийняв неправильне рішення щодо конфіскації на користь держави автомобіля марки «Opel Vectra A», номерний знак іноземної реєстрації НОМЕР_5 , та автомобіля «Volksvagen Passat», номерний знак іноземної реєстрації НОМЕР_1 , є необґрунтованими.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України під час ухвалення судового рішення суд повинен вирішити питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів. Відповідно до пунктів 1, 2 вказаної норми конфіскуються гроші, цінності та інше майно, які були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення або призначалися чи використовувалися для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, крім випадків, коли власник чи законний володілець не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Тому суд першої інстанції, установивши, що автомобілі «Opel Vectra A» та «Volksvagen Passat» є знаряддям вчинення злочину у цьому кримінальному провадженні, дійшов обґрунтованого висновку, що вони підлягають конфіскації як знаряддя вчинення злочину.

Крім того, з вироку вбачається, що суд першої інстанції не встановив, що вказані автомобілі належать саме обвинуваченому ОСОБА_9 . Вирок в частині конфіскації автомобіля особою, інтересів якої це стосується, не оскаржувався.

Таке рішення узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 02 вересня 2020 року (справа № 138/2740/16-к, провадження № 51-3984км18), згідно з яким у разі, якщо сторона обвинувачення доведе обставини, які свідчать про відсутність у номінального власника права на спірне майно та інтересу в його поверненні, відсутність доказів обізнаності такого номінального власника щодо злочинного використання майна не є перешкодою для застосування спеціальної конфіскації.

Не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження твердження сторони захисту про те, що судом при визначенні розміру матеріальних збитків ТОВ «Лайфселл» не враховано факт повернення потерпілому викрадених акумуляторних батарей.

Відповідно до бухгалтерської довідки ТОВ «Лайфселл» від 15.06.2020 року, батареї резервного живлення в кількості 8 штук, які були викрадені 01 грудня 2018 року з базової станції мобільного зв`язку «Лайфселл», після їх повернення були списані як непридатні для подальшого використання.

Щодо доводів прокурора про неправильне застосування судом положень ч.4 ст.70 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до зазначеної норми закону, якщо після ухвалення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до ухвалення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч.ч. 1-4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Тобто, процес призначення покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України повинен включати в себе три стадії: 1) призначення покарання за вчинений злочин; 2) призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів; 3) зарахування в строк остаточного покарання відбутого покарання за попереднім вироком. Усі названі стадії повинні відображатися у резолютивній частині вироку.

Місцевий суд вірно зазначив, що ОСОБА_11 вчинив інкриміновані йому злочини до ухвалення вироку Вінницьким міським судом Вінницької області від 28.11.2019 року, за яким його засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Враховуючи наведене, суд вірно призначив йому покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України та в строк остаточного покарання зарахував ОСОБА_11 частково відбутий ним строк покарання за попереднім вироком.

Отже, твердження прокурора про те, що суд повторно зарахував обвинуваченому строк покарання за попереднім вироком, є безпідставним, оскільки зарахований судом період є відбутою частиною покарання за попереднім вироком, яка, з огляду на положення ч.4 ст.70 КК України, повинна бути зарахована у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_11 .

Однак, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що на момент ухвалення вироку Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області від 23 вересня 2020 року відносно ОСОБА_11 , припинився строк відбування покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28.11.2019 року, а отже з даного часу повинен рахуватися строк відбування покарання за вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області, про що слушно зазначено прокурором у поданій апеляційній скарзі.
Таким чином, місцевий суд при ухваленні вироку від 23 вересня 2020 року невірно визначив початок строку відбування покарання, оскільки строк відбування покарання необхідно рахувати з дня проголошення вироку, та неправильно зарахував обвинуваченому ОСОБА_11 у строк остаточного покарання частково відбутий ним строк покарання за попереднім вироком (строк з 23.09.2020 року по дату набрання вироком суду законної сили).

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання.

У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п.29 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Оскільки зміна початку строку відбування покарання не впливає на визначення покарання та не погіршує становище обвинувачених, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку і ухвалення нового, а вважає за можливе виправити дану обставину шляхом зміни вироку.

Крім того, місцевий суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком Вінницького міського суду від 28.11.2019 року, що взагалі не передбачено при призначенні покарання за сукупністю злочинів, а тому посилання на даний принцип призначення покарання підлягає виключенню з вироку суду.

Також місцевий суд не врахував, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 утримувався під вартою з 25 грудня 2018 року по 03 січня 2019 року, а тому вказаний проміжок часу, як попереднє ув`язнення, в силу положень ч.5 ст.72 КК України, слід зарахувати у строк призначеного обвинуваченому покарання.

Доводи захисника у апеляційній скарзі щодо неправильного стягнення із обвинувачених процесуальних витрат за проведення експертизи є слушними.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо обвинувачених декілька осіб, суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного з обвинувачених.

Проте місцевий суд, всупереч зазначеним вимогам закону, стягнув із обвинувачених процесуальні витрати в солідарному, а не в дольовому порядку. У зв`язку з чим вирок місцевого суду в цій частині підлягає зміні.

При визначенні розміру процесуальних витрат із обвинувачених за проведення судових експертиз колегія суддів враховує відношення обвинувачених до їх проведення.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги прокурора, обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , захисників ОСОБА_14 та ОСОБА_12 задовольнити частково.
Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року змінити.

В порядку ст.404 КПК України виключити з вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року вказівку на часткове приєднання невідбутої частини покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28.11.2019 року при призначенні обвинуваченому ОСОБА_11 остаточного покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України.

На підставі ч.4 ст.70 КК України у строк покарання, остаточно призначеного ОСОБА_11 , за сукупністю злочинів, зарахувати покарання, відбуте частково за вироком Вінницького міського суду від 28.11.2019 року, з 03 жовтня 2019 року по 22 вересня 2020 року.

Строк відбування покарання обвиненим ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 , рахувати з дня ухвалення відносно них вироку, тобто з 23 вересня 2020 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_11 у строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 25 грудня 2018 року по 03 січня 2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 процесуальні витрати на залучення експертів, а саме з ОСОБА_11 3945,44 грн., ОСОБА_9 3885,04 грн., Рзаєва Руслана Різахан огли 3832, 74 грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які утримуються під вартою, з моменту отримання ними копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4