Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4143/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК УКраїни Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2021 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянула у письмовому провадженні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 05.04.2021 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 01 червня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Слідчий звернувся з клопотанням про застосовування щодо ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що 02.04.2021 близько 05 години 30 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи біля входу в супермаркет «АТБ» по вул. Вітрука, 38 в м. Житомирі, виник раптовий злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 в цей же день, час, місці та за вказаних обставин, стрімко підійшов до ОСОБА_7 та раптово, несподівано для останнього, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно наніс ОСОБА_7 один удар правою рукою в голову, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, геморагічного забою правої скроневої частки, пластична гематома праворуч, посттравматичний САК праворуч, перелом лівої скроневої кістки з переходом на основу черепа, перелом кісток лицевого черепа, посттравматичний гемосинус, лівобічний отит, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент його заподіяння.

Своїми умисними діями, які виразилися в заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечними для життя в момент заподіяння, ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

02.04.2021 о 17 годині 01 хвилині ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

03.04.2021 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, шляхом вручення письмового повідомлення про підозру.

Слідчий посилається на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які полягають у можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, та, з урахуванням наведеного, просить задовольнити клопотання.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 05.04.2021 року застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, що обчислюються з часу фактичного затримання о 17 год. 01 хв. 02.04.2021 року.

Датою завершення дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є 01.06.2021 року.

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що такий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить дотримання належної процесуальної поведінки особи, перешкоджатиме ухиленню від органів досудового розслідування або суду, незаконному впливу на свідків та потерпілого, вчиненню інших правопорушень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 05.04.2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 скасувати та ухвалити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід.

Вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст.370 КПК.

Зазначає, що взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Посилається на те, що слідчим та прокурором не доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України (останній хоча і визнає свою вину, проте стверджує що наміру на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень не мав, заподіяв потерпілому лише один удар за те, що він ображає та б`є його знайому).

Не доведена наявність реальних ризиків для кримінального провадження, неможливість досягнення мети у разі застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж того, про застосування якого ставиться питання у клопотанні.

Вказує, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, вказані в статті 178 КПК України. Разом з тим, судом не враховано вік підозрюваного, що він має постійне місце проживання та неофіційно працює.

Вважає, що є підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді - особистого зобов`язання або домашнього арешту.

При цьому просив розглянути апеляційну скаргу без нього та його підзахисного.

До апеляційного суду 21.05.2021 року захисник ОСОБА_8 , який на час апеляційного розгляду діяв в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 замість захисника ОСОБА_9 , надіслав заяву, в якій зазначив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, обвинувальний акт передано до Корольовського районного суду м. Житомира. Просив розгляд справи проводити у письмовому провадженні без участі сторін.

Прокурор ОСОБА_10 надіслала заяву про розгляд апеляційної скарги без її участі в письмовому провадженні, оскільки зайнята в іншому кримінальному провадженні. Також зазначила, що 05.05.2021 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_11 направлено до Корольовського районного суду м. Житомира для розгляду по суті.

Відповідно до ч.1 ст.406 КПК України суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе розглянути вказане провадження в письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги та ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінальної провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчинена підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності в обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст.5 параграфу 1(c) Конвенції про захист прав основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконати неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення О`Нага United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Стандарт, встановлений статтею 5 § 1(c) Конвенції, не передбачає, що поліція повинна мати достатні докази для пред`явлення обвинувачення на момент арешту (О`Нага v. United Kingdom 16 October 2001, §36).

Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для обґрунтування засудження чи навіть пред`явлення обвинувачення; це досягається на наступній стадії кримінального розслідування (Murray v. the United Kingdom, of 28 October 1994, § 55; K.-F. v. Germany of 27 November 1997, § 57; Erdagoz v. Turkey, of 22 October 1997, § 51).

Задовольняючи клопотання слідчого та застосовуючи щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано виходив з доведеності підстав для застосування саме такого запобіжного заходу у зв`язку з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Наявні у матеріалах клопотання слідчого докази та обставини підтверджують, що на час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу наявні достатні підстави вважати, що сталася подія кримінального правопорушення, підозрюваний причетний до цієї події та обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, що підтверджується долученими до клопотання доказами.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів вважає, що сукупність доказів, які були долучені до клопотання слідчого, на даному етапі кримінального провадження, свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_6 , і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставними посилається апелянта, що слідчим та прокурором не доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

З журналу судового засідання та технічного запису судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи ретельно перевірялись судом при його розгляді. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора та захисника, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя повно дослідив обставини кримінального провадження, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зокрема, обґрунтовано послався, що у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням підозрюваного під вартою, є підстави вважати, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на свідків, потерпілого, або вчинити інше чи продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

При цьому, слідчим суддею обґрунтовано прийнято до уваги, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону, при прийнятті оскаржуваного рішення перевірив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, які досліджені та оцінені слідчим суддею в судовому засіданні.

Також слідчим суддею враховано, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, не одружений, неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про схильність ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень, а тому існує ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів визнає безпідставними доводи апелянта, що слідчим суддею при обранні запобіжного заходу не враховано вік підозрюваного та постійне місце проживання.

Характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 у вказаному кримінальному провадженні, суворість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному, в разі визнання його винним, на думку колегії суддів, свідчать про існування на час постановлення ухвали обґрунтованих підстав для висновку про існування не абстрактних, а конкретних ризиків можливості вчинення ним кримінальних правопорушень, пов`язаних з насильством та переховування від суду, а відповідно неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

Слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону, при прийнятті оскаржуваного рішення перевірив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, які досліджені та оцінені слідчим суддею в судовому засіданні. Дослідивши та оцінивши усі обставини вказаного кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку, що кожен із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки підозрюваного.

Таким чином, суд у відповідності з вимогами ст.194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , даних про його особу, при відсутності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів визнає безпідставними посилання апелянта, що є підстави для обрання підозрюваному ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді - особистого зобов`язання або домашнього арешту.

На думку колегії суддів, наявність постійного місця проживання неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.
Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що при постановленні оскаржуваної ухвали були допущені порушення норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для її скасування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.404, 407,422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 05.04.2021 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 01 червня 2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: