13.05.20 334/7220/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року

Колегія суддів Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,прокурора ОСОБА_5 ,потерпілого ОСОБА_6 ,обвинуваченого ОСОБА_7 ,захисника ОСОБА_8 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115,ч.1 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя знаходиться вказане вище кримінального провадження,по якому продовжується судовий розгляд.

В судовому засіданні прокурором подано письмове клопотання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,який закінчується 17.05.2020 р.,терміном на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор вказав,що при обранні відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою,судом були враховані як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжких злочинів,так і ризики,що обвинувачений,перебуваючи на волі,отримає можливість незаконно впливати на потерпілих та свідків,існує ризик переховування від суду. На час судового розгляду кримінального провадження вказані ризики не відпали,тримання обвинуваченого під вартою є необхідним,жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам.

При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор підтримав його з наведених підстав та надав підтвердження виконання стороною обвинувачення процесуального обов`язку щодо своєчасного вручення клопотання обвинуваченому до початку його розгляду.

Потерпілий ОСОБА_6 при обговоренні клопотання підтримав позицію прокурора.

При обговоренні клопотання прокурора щодо запобіжного заходу обвинувачений ОСОБА_7 посилався на те,що він має постійне місце реєстрації,до затримання офіційно працював,утримував матір,яка наразі мешкає одна,має двох дітей,що є достатнім для обрання щодо нього менш суворого запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_8 заявив клопотання про обрання до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту за місцем його реєстрації у нічний час,яке обґрунтував тим,що обвинувачений не має можливості та засобів для переховування від суду,ризику можливого впливу на потерпілих та свідків не доведено, згідно виробничої характеристики,обвинувачений позитивно характеризується,має двох дітей,його мати,яка є потерпілою у справі,не заперечує проти обрання щодо нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження,перевіривши обґрунтованість клопотання прокурора та захисника наданими суду матеріалами ,суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та відмову у задоволенні клопотання захисника з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, знищити чи спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За змістом ст. 178 КПК України,при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1)наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Відповідно до положень ст.ст.132 КПК України,заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст.197,199 КПК України,за клопотанням прокурора строк тримання особи під вартою може бути продовжений за наявності обставин,які свідчать про те,що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики,які виправдовують тримання особи під вартою,строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Обґрунтованість підозри відносно обвинуваченого підтверджується відомостями з Реєстру матеріалів досудового розслідування про результати проведення слідчих та процесуальних дій, висновками судових експертиз,речовими доказами,показаннями потерпілих в судовому засіданні.

Тобто, на даному етапі судового розгляду підозра цілком обґрунтована, доводи сторони захисту про невизнання ОСОБА_7 пред`явленого обвинувачення лише будуть перевірятися в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

За змістом обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів,які пов`язані із посяганням на життя та здоров`я людини,що значно підвищує ступінь суспільної небезпеки його поведінки.

Тяжкість обвинувачення ,хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою,проте у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик вчеті настільки,що його неможливо відвернути,не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р.ЄСПЛ зазначив,що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Крім того,за змістом обвинувального акту,протиправні діяння, які ставляться у провину ОСОБА_7 ,вчинялись за місцем його реєстрації ,де мешкає також потерпіла ОСОБА_9 ,яка в судовому засіданні категорично заперечувала проти обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту з тих підстав,що існує ризик незаконного впливу на неї з боку обвинуваченого,який раніше систематично застосовував до неї фізичне насилля.

Доводи захисника про те,що наразі потерпіла має іншу думку по цьому питанню висловлені без жодних підтверджень,як і посилання на наявність у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Свідками у кримінальному провадженні за інформацією,повідомленою суду прокурором,є,в тому числі,працівники розташованого поруч з місцем проживання ОСОБА_7 торгівельного закладу,вони судом також ще не допитані,тому існує ризик незаконно впливу з боку обвинуваченого на вказаних осіб з метою схилити їх до відмови від надання показань або зміни показань у суді задля уникнення кримінальної відповідальності та покарання,що узгоджується з обраною ним позицією захисту.

Колегія суддів враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини,а також практику Європейського суду з прав людини,згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Водночас,Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те,що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого щодо наявності соціальних зв`язків, постійного місця проживання та стану здоров`я, позитивну характеристику за місцем роботи,однак ці обставини не спростовують висновки суду про можливий вплив обвинуваченим на потерпілих і свідків,а наявність у обвинуваченого соціальний зв`язків та офіційного місця роботи не була дієвим запобіжником,який би утримав його від вчинення тих дій,що ставляться йому за провину,та не зможе запобігти встановленим ризикам.

Зважаючи на суспільний інтерес,який,з урахуванням презумпції невинуватості,виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, колегія суддів з урахуванням викладеного продовжує відносно ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів,до 12.07.2020 р.включно,оскільки саме цей запобіжний захід є найбільш дієвим та доцільним заходом забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого.

Оскільки обвинуваченому інкримінуються злочини із застосуванням насильства,суд в силу положень ч.4 ст.183 КПК України розміру застави не визначає.

З урахуванням такого висновку суду,підстави для задоволення клопотання захисника про обрання до обвинуваченого іншого запобіжного заходу відсутні.

На підставі викладеного,керуючись ст.177,181,183,331 ч.3 КПК України,колегія суддів-

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою- задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів до 17 травня 2020 року включно.

В задоволенні клопотання захисника про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту-відмовити.

Копію ухвали надіслати начальнику Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя (Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 р.у справі за конституційною скаргою ОСОБА_10 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України),обвинуваченим,який тримається під вартою,у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3