Справа № 405/2523/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2021 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
захисника: ОСОБА_4 ,
обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001511 від 26.02.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровограда, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.03.2021 ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 28.05.2021 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В судовому засіданні постало питання щодо доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

В судовому засіданні прокурор зазначив про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказавши, що ризики застосування запобіжного не змінились, обвинувачений ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за аналогічні злочин, обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, який вчинено групою осіб із застосуванням зброї, вину у вчиненні злочину не визнає, а тому є наявність ризику ухилення від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Захисник ОСОБА_4 заперечила щодо продовження строку тримання під вартою, зазначивши, що ризики, наведені прокурором не є обґрунтованими, тяжкість покарання не є підставою для тримання під вартою особи. Окрім того, стан здоров`я ОСОБА_5 є незадовільним, умови в слідчому ізоляторі не сприяють його нормальному стану здоров`я. Також, вказала, що залишився допит одного потерпілого, а тому ризик впливу на потерпілих відпав. Просила суд змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника.

Враховуючи доводи прокурора, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд прийшов до висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 судом враховані обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого. Також, судом взято до уваги практику Європейського суду з прав людини.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Так, ОСОБА_5 не одружений, не працює, що свідчить про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків. Обвинувачується у вчиненні розбою, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, передбаченого ч.2 ст.187 КК України яке відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція статті якої передбачає покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.
Наведене свідчить про наявність ризиків, встановлених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які вказують на можливість обвинуваченим у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 5 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Окрім того, судом враховано можливість обвинуваченого зникнути з постійного місця проживання, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою, а тому суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 днів, тобто до 22 липня 2021 року включно, так як більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та завдань кримінального провадження.

Керуючись ст. 177, 178, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід - тримання під вартою на 60 днів до 22 липня 2021 року, включно.

Копію ухвали суду направити до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Світлана Михайлівна Льон