Вирок
Іменем України

16.02.2021 р. Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки смт. Добротвір Кам`янка-Бузького району Львівської області, із незакінченою вищою освітою, розлученої, працюючої прибиральницею у Львівському державному коледжі харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій, раніше не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2020 р. близько 22.30 год. ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , на ґрунті тривалих неприязних відносин із своєю донькою ОСОБА_5 , маючи прямий умисел на спричинення останній тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом нанесення їй кількох ударів ножем для чищення овочів по лівій кисті і шиї спричинила ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Відповідальність за кримінальне правопорушення, винуватою у вчиненні якого визнається обвинувачена ОСОБА_4 , передбачена частиною 2 статті 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала та пояснила, що зі своєю донькою ОСОБА_5 перебуває у неприязних стосунках, оскільки остання не працює, зловживає алкоголем та не платить за комунальні послуги. 11 грудня 2020 р. ОСОБА_5 вживала алкоголь та поводилася вдома неадекватно, тому вона викликала швидку допомогу, яка доставила їх до Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні, де донька відмовилась від госпіталізації. Повертаючись з медичного закладу додому, ОСОБА_5 переслідувала її, погрожувала, тому вона була змушена повертатися додому окремо від доньки. До своєї квартири, що знаходиться у АДРЕСА_1 , вона добралася близько 22.00 год. пішки. На той час у квартирі перебував її син та малолітній внук (син ОСОБА_5 ) ОСОБА_6 . Коли син пішов з квартири, з`явилася ОСОБА_5 , яка одразу почала агресивно висловлюватися до неї та в коридорі квартири схопила її руками за шапку і утримувала. Щоб захиститися, вона дотягнулася до ножа для чистки овочів, який знаходився у кухні, і, тримаючи такий у руці, провела ним кілька разів по шиї доньки, оскільки, на її думку, тільки вигляд власної крові міг заспокоїти ОСОБА_5 . Винною себе не вважає, адже описані дії вчиняла в стані самооборони, захищаючись від ОСОБА_5 .
Незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, її винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, доведена належними, допустимими і достатніми доказами, зібраними під час досудового розслідування і безпосередньо дослідженими в судовому засіданні.
Так, будучи допитаною судом, потерпіла ОСОБА_5 дала показання про те, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із своєю матір`ю ОСОБА_4 та малолітнім сином ОСОБА_6 . Дійсною причиною конфліктів із матір`ю обвинуваченою ОСОБА_4 є нагромадження останньою у квартирі великої кількості сміття, яке та зносить додому. Останній конфлікт мав місце 11 грудня 2020 р., в ході якого ОСОБА_4 вступила з нею у словесну перепалку, а згодом викликала швидку медичну допомогу, щоб забрали доньку у психіатричний заклад. На госпіталізацію вона не погодилася, оскільки підстав для цього немає жодних: вона є адекватною людиною, працює перукарем, виховує сина, алкоголем не зловживає. З медичного закладу, куди їх з матір`ю завезла швидка медична допомога, вони поверталися різними шляхами: мати йшла пішки, а вона поїхала на таксі. Коли прийшла додому, то її малолітній син ОСОБА_6 дивився в кімнаті телевізор, вона запитала матір про мотиви виклику швидкої допомоги, вони обмінялися репліками, після чого пішла до сина дивитися телевізор. Близько 22.30 год. до них в кімнату зайшла ОСОБА_4 , яка у правій руці за спиною тримала ніж для чистки овочів, і в той час, коли вона сиділа біля сина на дивані, раптово почала завдавати порізи по її шиї в різних напрямках. Захищаючись, вона встала з дивану і намагалась вихопити ніж у ОСОБА_4 , у зв`язку з чим кілька порізів було завдано лівій руці, якою вона захищалась. Під час цих подій вони обоє зі ОСОБА_4 перемістилися в коридор квартири, де все ж таки їй вдалось вихопити ніж. Всього ОСОБА_4 заподіяла їй 5 порізів на шиї, і кілька на долоні лівої руки. Безпосереднім свідком цих подій був її малолітній син ОСОБА_6 , який також викликав поліцію і швидку допомогу. Вона ж після нападу ОСОБА_4 , зрозумівши, що втрачає з ран кров, вибігла за допомогою за межі квартири.
Судом в присутності законного представника спеціаліста І категорії відділу «Служба у справах дітей» Франківського району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради ОСОБА_7 та за участю психолога ОСОБА_8 допитано малолітнього свідка ОСОБА_6 , який пояснив, що проживає у АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_5 та бабусею ОСОБА_4 . Мама з бабусею часто сваряться, бо бабуся збирає в хаті сміття. Ввечері 11 грудня 2020 р., приблизно о 22.00 22.30 год. ОСОБА_4 зайшла в кімнату, де вони з мамою сиділи і дивилися телевізор, та ножем для чистки овочів, який тримала в правій руці, почала дряпати мамі шию в різних місцях. Мама схопилася на ноги, щоб вирвати ніж, однак ОСОБА_4 продовжувала свої дії. Бабуся і мама, борючись, перемістилися в коридор. Крім приблизно 5 порізів на шиї бабуся спричинила мамі також порізи на лівій руці, якою вона вихоплювала ніж у бабусі. З маминих ран текла кров, яка скапувала на підлогу. Він викликав поліцію і швидку медичну допомогу. Після цих подій мама лікувала порізи. Раніше між бабусею і мамою часто траплялися конфлікти, однак рани ножем ОСОБА_9 заподіяла мамі вперше.
Судом у судовому засіданні безпосередньо досліджено письмові докази у справі, якими доводиться вина обвинуваченої, зокрема:
-протокол огляду місця події від 11.12.2020 р., з якого слідує, що слідчим оглянуто квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з двох кімнат, коридору, кухні, ванни і туалету. Перед входом до квартири, від дверей ліфта до дверей загального коридору квартир АДРЕСА_3 , наявні сліди РБК. Справа від безпосереднього входу до квартири на відстані 2-х метрів наявні дерев`яні двері, які ведуть у кімнату №1, розміром 10х4 м., встелену ламінатом, на якому знаходиться килим. По середині килиму наявні краплі РБК. У кухні на столі разом з посудом, речами домашнього вжитку знаходиться ніж з фіолетовою ручкою з лезом довжиною 6 см. Даний ніж та змив РБК вилучені.
-протокол огляду предметів, які вилучені на місці події, від 25.12.2020 р., згідно якого предметом огляду є паперовий конверт, в якому міститься змив РБК, паперовий конверт з надписом «Національна поліція України, Головне слідче управління», в якому міститься ніж, вилучений під час огляду місця події 11.12.2020 р. по АДРЕСА_1 . Вказаний конверт не містить ознак пошкодження цілісності. В ході огляду встановлено, що у ньому міститься ніж із фіолетовою ручкою з надписом «ЭКОНОМКА», довжиною 16 сантиметрів, довжина рукоятки 10,5 сантиметрів, довжина леза 5,5 сантиметрів. Даний ніж візуально вкритий брудом та речовиною бурого кольору. Після огляду ніж опечатано.
- постанову дізнавача інспектора сектору дізнання Франківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 від 25.12.2020 р., якою змив РБК, поміщений у конверт та опечатаний, ніж розміром 16 сантиметрів із фіолетовою ручкою з надписом «ЭКОНОМКА», поміщений у паперовий конверт та опечатаний, які були вилучені під час огляду місця події 11.12.2020 р. за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні і постановлено здати їх в камеру схову Франківського ВП ГУНП у Львівській області;
-квитанцію №, відповідно до якої змив РБК у паперовому конверті та ніж розміром 16 сантиметрів із фіолетовою ручкою з надписом «ЭКОНОМКА» передано дізнавачем інспектором сектору дізнання Франківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 на зберігання до камери зберігання речових доказів Франківського ВП ГУНП у Львівській області;
-протокол проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_5 від 17.12.2020 р. з доданим DVD-диском, оглянутим в судовому засіданні, згідно яких потерпіла на залученому статисті показала, як ОСОБА_4 , тримаючи в правій руці ніж для чистки овочів, 11.12.2020 р. близько 22.30 год. заподіяла їй тілесні ушкодження, а саме п`ять порізів на шиї та лівій руці, якою вона захищалась;
-протокол проведення слідчого експерименту з малолітнім свідком ОСОБА_6 з доданим DVD-диском, оглянутим в судовому засіданні, згідно яких малолітній свідок на залученому статисті показав, як ОСОБА_4 11.12.2020 р. після 22.00 год. зайшла до них з мамою в кімнату, тримаючи за спиною ніж для чистки овочів, і почала наносити ножем порізи на шиї матері, а мати, вставши з дивану, рукою намагалася вихопити у ОСОБА_4 ніж. ОСОБА_6 детально показав, в який спосіб ОСОБА_4 завдавала ОСОБА_5 тілесні ушкодження, зокрема те, що ніж використовувався обвинуваченою в різних напрямках, в результаті чого на шиї ОСОБА_4 утворилося п`ять порізів і два-три порізи на її лівій руці;
-висновок експерта №1785 від 30.12.2020 р. за результатами проведення судово-медичної експертизи, відповідно до якого ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП КЛШМД м. Львова з 12 по 15 грудня 2020 р. з діагнозом: «Множинні відкриті рани шиї». Під час проведення судово-медичної експертизи у потерпілої виявлені: множинні рани на шиї та лівій кисті і рану з синцем на шиї, які утворилися від дії колючо-ріжучого предмета, могли виникнути від дії клинка та леза ножа 12 грудня 2020 р. і відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Судово-медичних даних про утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 внаслідок падіння з висоти власного росту або від дії власної руки немає.
Оцінюючи здобуті у кримінальному провадженні та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази суд зазначає, що вищевикладені докази встановлюють факти, які мають значення для кримінального провадження, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні та отримані у порядку, встановленому КПК України.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 21.10.2011 року у справі «Коробова проти України», відповідно до якої при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», який ґрунтується на достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновках.
Як встановлено судом, показання потерпілої ОСОБА_5 та малолітнього свідка ОСОБА_6 про заподіяння обвинуваченою ОСОБА_9 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 є послідовними, несуперечливими, узгоджуються між собою та підтверджені іншими вищенаведеними здобутими у справі доказами, в тому числі речовими. Більш того, зазначаючи про невизнання вини у скоєному, обвинувачена ОСОБА_9 дала детальні показання про обставини, за яких вона застосувала ніж до потерпілої, не заперечуючи, що умисно заподіювала останній тілесні ушкодження в такий спосіб як це зазначено в обвинуваченні. Отже, зібраними і дослідженими доказами винуватість ОСОБА_4 доведена повністю, обгрунтованих сумнівів у винуватості обвинуваченої в суду не виникає.
Водночас суд критично оцінює твердження обвинуваченої про вчинення інкримінованих їй дій вимушено, в порядку захисту.
Так, відповідно до ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» при з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
З показань потерпілої ОСОБА_5 , малолітнього свідка ОСОБА_6 слідує, що конфлікт між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 був спровокований ОСОБА_9 , ОСОБА_5 не нападала на обвинувачену, тілесних ушкоджень останній не заподіювала. Будучи допитаною, обвинувачена підтвердила, що ОСОБА_5 її не била, тілесних ушкоджень їй не заподіяла, а утримувала її за верхній одяг, на допомогу обвинувачена нікого не кликала. Таким чином, наведене свідчить, що обвинувачена ОСОБА_9 , за наведених конкретних обставин, не перебувала на момент вчинення суспільно небезпечних дій в стані необхідної оборони, адже не зазнала посягання, яке б за своїм характером вимагало його відбиття, в тому числі із застосуванням ножа. Тому, позиція обвинуваченої про вчинення нею необхідної оборони є необґрунтованою, оцінюється судом як намагання обвинуваченої уникнути кримінальної відповідальності за скоєне та спроба згладити свою вину.
З урахуванням наведеного суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілої ОСОБА_5 .
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України відносяться до кримінальних проступків, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, зокрема заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ножем у життєво важливий орган шию, мету вчинення суспільно небезпечних дій, а саме налякати потерпілу виглядом її ж крові, відсутність обтяжуючих і пом`якшуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченої, яка вперше притягається до кримінальної відповідальності, нейтрально характеризується за місцем реєстрації, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а тому, обвинуваченій слід призначити покарання у виді громадських робіт.
Таке покарання суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, а також відповідає превентивній меті запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.
Судові витрати у справі відсутні.
Питання речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Підстав для застосування правових приписів ст.174 КПК України немає.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.368-371, 373, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити їй покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт.
Речові докази змив РБК, поміщений у конверт та опечатаний, ніж розміром 16 сантиметрів із фіолетовою ручкою з надписом «ЭКОНОМКА», поміщений у паперовий конверт та опечатаний, які згідно квитанції № передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Франківського ВП ГУНП у Львівській області, знищити.
Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1