ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/423/21 Справа № 711/2470/20 Категорія: ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0001361 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рибниця (Республіка Молдова), громадянина України, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 25.11.2008 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки. Постановою цього ж суду від 12.08.2011 скасовано іспитовий строк і засудженого направлено в місця позбавлення волі;

2) 22.05.2012 Придніпровським районним судом за ч. 2 ст. 187, ст.ст. 69, 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з конфіскацією всього майна, звільнений 28.01.2016 р. у зв`язку з відбуттям покарання;

3)15.02.2018 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 186, ст.69, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений 15.11.2018 р. у зв`язку з відбуттям покарання, -

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, на 2 роки обмеження волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою. Строк покарання у виді обмеження волі ухвалено обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Ухвалено направити засудженого ОСОБА_8 до місця відбування покарання у виді обмеження волі у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі, після чого звільнити його з-під варти.

Зараховано у строк покарання у виді обмеження волі строк попереднього ув`язнення засудженого з 25 лютого 2021 року і утримання під вартою по день прибуття до місця відбування покарання.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :
Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 квітня 2021 року ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, біля 09 години 40 хвилин 25 березня 2020 року в приміщенні магазину «Делікат» по вул. Благовісна, 300 в м. Черкаси скористався тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв із торгівельної полиці товар, а саме коньяк «Frapin VSOP» ємністю 0,7 л. у картонній коробці в кількості 2 шт. вартістю 5624 грн. 60 коп., який належить ФОП « ОСОБА_9 », та поклав до наплічника (рюкзака) з метою повторного таємного викрадення. Після цього ОСОБА_8 , намагаючись реалізувати свій злочинний умисел, не сплативши за товар, пройшов через турнікет магазину, призначений для виходу покупців, та вийшов за межі магазину, проте свого злочинного умислу до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, тому що на виході з магазину був зупинений працівниками магазину «Делікат» та затриманий до приїзду поліції.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи його незаконним, просив скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_9 19.10.2020 укладено угоду про примирення, яка була розглянута судом 12.04.2021 та відмовлено в її затвердженні, однак судом в ухвалі не наведено достатніх мотивів, чому саме угода не відповідає закону, чим допустив істотне порушення вимог процесуального законодавства.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції не достатньо враховано: щире каяття у вчиненні злочину, активне сприяння у його розкритті, примирення з потерпілою, не враховано, що збитки по даному злочину не завдані. Вказані обставини є підставою для звільнення останнього від відбування покарання або призначення більш м`якого покарання у вигляді арешту.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила вирок суду залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обгрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Вказаним вимогам закону вирок районного суду відповідає.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи захисника ОСОБА_7 про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання та необхідність його пом`якшення з застосуванням вимог ст. 75 КК України або застосування більш м`якого покарання у вигляді арешту, не знайшли свого обґрунтованого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно приписів ст. 75 КК України якщо суд, при призначенні покарання, в тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробування.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 районний суд достатньо виконав вимоги ст. 50, 65, 66, 67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КПК України є умисним нетяжким злочином, особу винного, який неодноразово судимий і відбував покарання у виді позбавлення волі, але не виправився, посередньо характеризується за місцем проживання, пом`якшуючої покарання обставини визнання своєї вини, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, у виді 2 років обмеження волі.

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , та призначення обвинуваченому покарання із звільненням його від відбування реального покарання на підставі ст. 75 КК України або призначення покарання у вигляді арешту, оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних, корисливих кримінальних правопорушень, які вчиняв, в тому числі, під час іспитового строку, судимості в установленому законом порядку не зняті та не погашені, ухилявся від суду та піддавався приводу, у період розшуку вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого та його небажання стати на шлях виправлення, тому його виправлення можливе лише при призначенні покарання у виді обмеження волі.

Переконливих доводів про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок суворості в поданій апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено, в зв`язку з чим вважати його занадто суворим колегія суддів підстав не вбачає.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції не достатньо враховані: щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, примирення з потерпілою, відсутність збитків, що на думку апелянта є підставами для призначення більш м`якого покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах кримінального провадження щодо ОСОБА_8 такі дані відсутні.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі не є такими, що давали б підстави для призначення покарання ОСОБА_8 із застосуванням положень ст. 75 КК України, або призначення покарання у вигляді арешту.

На думку колегії суддів всі дані про особу ОСОБА_8 , обставини, які визнані такими, що пом`якшують покарання, і були враховані судом, а також примирення із потерпілою, у цьому випадку не є такими, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Призначене ОСОБА_8 покарання у вигляді 2 років обмеження волі, є співмірним протиправному діянню, відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, належним чином мотивоване, і є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів та досягнення мети покарання.

Захисник в апеляційній скарзі висловлює незгоду з ухвалою суду першої інстанції від 12.04.2021, якою відмовлено в затвердженні угоди про примирення, укладеної 19.10.2020 між обвинуваченим та потерпілою. Як вбачається з даної ухвали, суд належним чином мотивував своє рішення та зазначив, що угода суперечить положенням ст..75 КК України, для застосування яких потрібні певні умови можливого виправлення засудженого без відбування покарання, які не зазначені в угоді.

Колегія суддів вважає, що апелянтом в апеляційній скарзі не наведено та апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав, передбачених ст. 415 КПК України, які б слугували безумовною підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, як про це просить захисник.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_8 вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. 405, ч.1 п.1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді