Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________07.06.2021
Справа № 490/4035/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2021 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,громадянина України, українця, з середньою освітою, безробітного, неодруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, ст. 342 КК України,-
Згідно обвинувального акту, поданого до суду, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, а саме у опорі працівникові правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що разом із обвинувальним актом у даному кримінальному провадженні надано угоду про визнання винуватості, укладену 28.05.2021 року між прокурором Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 .
За умовами вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди обвинуваченому ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч. 2 ст. 342 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Прокурор в судовому засіданні підтримала укладену угоду та просила її затвердити, призначивши обвинуваченому узгоджене покарання. Жодних відомостей, характеризуючих обвинуваченого прокурором суду надано не було.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України він визнає повністю, із узгодженою мірою покарання згодний, цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч. 2 ст. 473, ч. ч. 4, 6, ст. 474 КПК України, які йому були роз`яснені судом в ході підготовчого судового засідання. Також обвинувачений підтвердив, що укладення угоди було добровільним. Разом із тим, в підготовчому судовому засіданні обвинувачений надав пояснення, в яких повністю підтвердив обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні.
Між тим, на питання суду щодо узгодженої ним міри покарання із прокурором на підставі укладеної між ними угоди про визнання винуватості, ОСОБА_4 повідомив суду, що йому буде призначене покарання у вигляді двох років позбавлення волі, із звільненням від реального відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Однак, на запитання свого захисника він зауважив, що при укладанні угоди про визнання винуватості від 28.05.2021 року, узгоджене покарання було у виді 2 років обмеження волі, із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.
Потерпілий ОСОБА_6 просив вирішити питання щодо затвердження зазначеної угоди на розсуд суду.
Суд, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, потерпілого, захисника, дослідивши надану суду заяву потерпілого, розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання ОСОБА_4 винуватості від 28.05.2021 року, виходить з наступного.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність Кримінального процесуального Кодексу України та/або закону. В частині 7 ст. 474 КПК України визначений вичерпний перелік підстав, за яких суд відмовляє в затвердженні угоди, в тому числі, якщо умови угоди суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та/або закону, а також, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.
Зокрема, відповідно до вимог ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний врахувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер та тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпечення швидкого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
При цьому, зазначені вище обставини, які прокурор зобов`язаний врахувати при вирішенні питання щодо можливості укладення угоди, якщо вони дійсно мають місце, відповідно до вимог ст. ст. 470, 472 КПК України, повинні знайти своє конкретизоване відображення безпосередньо у змісті угоди про визнання винуватості, як істотні для відповідного кримінального провадження, обставини.
Між тим, як вбачається із змісту наданої суду угоди про визнання винуватості, всупереч зазначеним вище вимогам Кримінального процесуального кодексу України, прокурор підійшов до встановлення вказаних обставин формально, про що свідчить загальна фраза, що протиправними діями ОСОБА_4 не спричинено тяжких наслідків державним чи суспільним інтересам, в той час, коли потерпілий є представником правоохоронного органу, на якого Законом покладено обов`язок охороняти права і свободи людини, а також інтересів суспільства і держави, а тому доводи угоди не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», слід враховувати, що відповідно до ст. 472 КПК в угоді про визнання винуватості серед інших обставин зазначається про беззастережне визнання підозрюваним/обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення та узгоджене покарання, яке повинно відповідати вимогам чинного законодавства.
Так, в угоді про визнання винуватості від 28 травня 2021 року у порушення зазначених вимог вказано, що відповідно до ст. 66 КК України обставин, які б пом`якшували покарання ОСОБА_4 не встановлено, а згідно до ст. 67 КК України обставинами, які обтяжують його покарання визнано вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Разом із цим, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання необхідно суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину необхідно виходити не тільки з класифікації злочинів відповідно до ст.12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, характер і ступінь наслідків, що настали тощо).
Таким чином, із змісту угоди про визнання винуватості провину ОСОБА_4 не визнав, а тому не встановлено, на підставі яких об`єктивних обставин прокурор, відповідно до вимог ст. 65 КК України, прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання із випробуванням.
Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим є особа, відносно якої обвинувальний акт переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 КПК України.
Разом із тим в угоді про визнанні винуватості від 28.05.2021 року визначено, що її укладено між прокурором та підозрюваним, однак відповідно до змісту ч. 4 ст. 469 КПК України вказано можливість укладення угоди між прокурором та обвинуваченим.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено угоду між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, крім іншого, може бути укладено у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів.
У відповідності до п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмову в затвердженні угоди з поверненням кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468 - 475 цього Кодексу.
До загальних засад кримінального провадження згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, яка встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.
Згідно вимог ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК України; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.
Слід зазначити, що в під час проведення підготовчого судового засідання прокурором не було надано жодних відомостей про особу ОСОБА_4 , а також не висловлено позиції про необхідність призначення обвинувального акту до судового розгляду у разі відмови в затвердженні угоди. а також не подано клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування в повному обсязі, внаслідок його фактичного закінчення, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування.
Згідно до положень ч. 1 ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний врахувати такі обставини: ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб, характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу для забезпечення швидкого досудового розслідування і судового провадження, викриття більшої кількості кримінальних правопорушень, наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявлені чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства, а також очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
При цьому, зазначені вище обставини, які прокурор зобов`язаний врахувати при вирішенні питання щодо можливості укладення угоди, якщо вони дійсно мають місце, відповідно до вимог ст.ст. 470, 472 КПК України, повинні знайти своє конкретизоване відображення безпосередньо у змісті угоди про визнання винуватості, як істотні для відповідного кримінального провадження, обставини.
Дослідивши дану угоду про визнання винуватості суд прийшов до висновку, що при укладенні угоди про визнання винуватості прокурор не врахувала положення ст. 470 КПК України, а саме: при укладенні угоди не достатньо обґрунтував наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження.
Разом з цим, зазначена угода, крім зобов`язання ОСОБА_4 беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у кримінальному провадженні, не містить жодних інших зобов`язань. Існування якого-небудь суспільного інтересу щодо укладення даної угоди з тексту угоди не вбачається.
Крім того, прокурором не надано жодних відомостей, характеризуючих особу обвинуваченого, які б свідчили про наявність або відсутність в нього інвалідності, перебування чи не перебування його на обліку у лікаря нарколога або лікаря психіатра, що позбавляє суд встановити чи міг ОСОБА_4 укладати зазначену угоду.
Крім того, суд не може не врахувати позицію потерпілого у кримінальному провадженні, який просив вирішити питання щодо затвердження угоди на розсуд суду, а не висловив думку щодо її затвердження.
Керуючись ст. ст. 8, 9, 124,129, 373, 374, 468,469, 473-474 КПК України, суд,-
Суддя ОСОБА_1