КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року, відносно

ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) ( ОСОБА_10 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Цаленджиха, Грузія, є громадянином Грузії, з середньою освітою, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання на території України, не судимий, розшукується компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності

за участю:
прокурора ОСОБА_11 ,
захисника ОСОБА_5 ,
особи, стосовно якої
вирішується питання про екстрадицію ОСОБА_6
( ОСОБА_7 )
перекладача ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання першого заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_13 та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно громадянина Грузії ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності, строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 10 вересня 2021 року включно, але не більше ніж на дванадцять місяців з моменту затримання.

Слідчий суддя в ухвалі вказав, що підстав для застосування щодо ОСОБА_6 ( ОСОБА_14 ) іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, немає з урахуванням відсутності підтвердження наявності у затриманого на території України сімейних, соціальних зв`язків та з урахуванням даних про ухилення від кримінальної відповідальності, перебування ОСОБА_6 ( ОСОБА_14 ) у міжнародному розшуку, що дає достатні підстави вважати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки і не зможуть гарантувати запобігання ризику ухилення особи, забезпечення в подальшому його видачі до прийняття рішення про видачу ОСОБА_6 ( ОСОБА_14 ).

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою (екстрадиційного арешту).

Сторона захисту вважає ухвалу слідчого судді незаконною, постановленою з порушенням процесуальних норм.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник вказує, що згідно змісту постанови про притягнення ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ),в якості обвинуваченого від 10 березня 2020 року, інкримінований йому запитуючою стороною злочини був скоєний 28 березня 2013 року. Постановою про взяття під варту від 02 квітня 2013 року відносно останнього було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та постановою від 03 квітня 2013 року ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), було оголошено у міжнародний розшук.

Зміст вказаних процесуальних рішень не містить даних про те, що ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), був обізнаний про його кримінальне переслідування, підставою оголошення його у розшук була відсутність даних про його місце знаходження.
На думку сторони захисту, розшук підозрюваного не може свідчити про ухилення останнього від слідства.
Апелянт стверджує, що матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) був обізнаний про його кримінальне переслідування правоохоронними органами Російської Федерації, а тому відсутні підстави для висновків, що останній вчиняв будь-які дії, спрямовані на ухилення від правосуддя у запитуючій стороні.

Також захисник зазначає, що на території України ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 )до кримінальної відповідальності не притягувався, протягом тривалого строку веде законний, відкритий спосіб життя, судимостей не має.

На думку апелянта, одного лише зазначення в ухвалі слідчого судді про застосування екстрадиційного арешту про те, то особа може здійснити дії щодо ухилення від правоохоронних органів, без будь-якого обгрунтування є недостатнім.

Також захист просить врахувати, що у суді першої інстанції неодноразово зазначалось про те, що підстави для утримання ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 )під вартою (екстрадиційний арешт) відсутні. Так, апелянт зазначає, що згідно ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року постанову начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва ОСОБА_15 про видачу (екстрадицію) особи до Російської Федерації громадянина Грузії ОСОБА_16 , для притягнення до кримінальної відповідальності скасовано та ухвалою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року вказану вище ухвалу залишено без змін.

Крім того, як зазначає захисник, слідчим суддею було постановлено оскаржувану ухвалу за результатами розгляду клопотання, яке гуртувалось на документах, що не відповідають вимогам чинного законодавства та міжнародним договорам.

Як зазначає сторона захисту, після отримання Офісом Генерального прокурора документів на підставі яких передбачається видача, останній повинен був здійснити їх переклад також й на грузинську мову, яка є рідною мовою, та якою вільно володіє ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ).
Як вказує захисник запит про видачу особи та додані до нього документи були викладені російською мовою. А ні запит про видачу особи, а ні додані до нього документи не містили жодного офіційного перекладу на Українську мову або одну із офіційних мов Ради Європи, що повністю не узгоджується із положеннями КПК України та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та особи, яка перебуває під екстрадиційним арештом, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, 26 грудня 2020 року о 08 год. 30 хв. під час оформлення пасажирів рейсу № 450 сполученням «Тбілісі-Київ» працівниками Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України виявлено та затримано громадянина Грузії ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), який значиться в міжнародному розшуку, з метою арешту та подальшої екстрадиції до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення умисного вбивства.
Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2020 року відносно громадянина Грузії ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 )застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб до 09 год. 20 хв. 04 лютого 2021 року.

Офісом Генерального прокурора отримано запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу громадянина Грузії ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), якого розшукують компетентні органи Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності, за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 105, ч. 3 ст. 30 п. а ч. 2 ст. 105 КК Російської Федерації.

Проведення екстрадиційної перевірки стосовно громадянина Грузії ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), Офісом Генерального прокурора, відповідно до ст. 587 КПК України, 01 лютого 2021 року доручено Київській обласній прокуратурі.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року до громадянина Грузії ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) застосовано екстрадиційний арешт до 01 квітня 2021 року включно.
Ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року та 24 травня 2021 року відносно ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), продовжено строк тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до 22 липня 2021 року включно.
Відповідно до інформації російської сторони ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), розшукується для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 105, ч. 3 ст. 30 п. а ч. 2 ст. 105 КК Російської Федерації.
Так, згідно наданих іноземною стороною матеріалів, 28 березня 2013 року ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) на ґрунті неприязних відносин скоїв умисне вбивство однієї особи. Після цього, маючи умисел на умисне вбивство двох осіб, ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 )заподіяв не менше трьох ударів ножем в груди і голову іншої особи, однак у зв`язку з наданням медичної допомоги свій злочинний умисел до кінця не довів.
Постановою СВ по Кіровському району м. Ростов-на-Дону СУ СК РФ по Ростовській області від 29 березня 2013 року порушено кримінальну справу за фактом смерті однією особи та спричинення тілесних ушкоджень іншій особи за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 105, ч. 3 ст. 30 п. а ч. 2 ст. 105 КК Російської Федерації.

Постановою СВ першого відділу з розслідування особливо важливих справ СУ СК РФ по Ростовській області від 10 березня 2020 року ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) притягнуто в якості обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 105, ч. 3 ст. 30 п. а ч. 2 ст. 105 КК Російської Федерації.

Постановою судді Ленінського районного суду м. Ростов-на-Дону від 02 квітня 2013 року ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Постановою від 03 квітня 2013 року ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), оголошено в міжнародний розшук.
Також відповідно до інформації, наданої іноземною стороною, ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), по міграційним облікам рахується як громадянин Грузії ОСОБА_17 (( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 виданий 09 лютого 2016 року. Використання ОСОБА_6 анкетних даних ОСОБА_14 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , також підтверджується відомостями, що містяться у Червоній картці.
ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), розшукується для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, що у порівнянні з законодавством України про кримінальну відповідальність відповідають ч. 1 ст. 115 (умисне вбивство), ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст.115 КК України (закінчений замах на умисне вбивство двох або більше осіб), є екстрадиційними злочинами та передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк більше 1 року.
Запити іноземної сторони та інші документи щодо ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) оформлені належним чином відповідно до вимог Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, якими врегульовані відносини між Україною та Російською Федерацією у питаннях екстрадиції.
Строк давності притягнення ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) до відповідальності за вчинення ним злочинних діянь, відповідно ст. 49 КК України, не закінчився.
Запити інших держав про видачу ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 )не надходили.
Компетентні органи України не проголошували остаточне рішення стосовно ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) у зв`язку із правопорушенням, за яке вимагається його видача та не ухвалювали рішення про не порушення чи припинення переслідування у зв`язку із цим самим правопорушенням.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, не належить до військових злочинів і не має політичного характеру та відповідно до положень ст. 477 КПК України кримінальне провадження не може бути розпочатим виключно за заявою потерпілого.

На території України зазначена особа не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалась.

Фактів переслідування в Російській Федерації з політичних мотивів перевіркою не встановлено.

Відтак, екстрадиційна перевірка 06 квітня 2021 року Київською обласною прокуратурою закінчена, матеріали разом з висновком скеровані до Офісу Генерального прокурора для прийняття рішення в порядку ст. 590 КПК України.

Постановою Офісу Генерального прокурора від 23 квітня 2021 року прийнято рішення про видачу ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності.
Разом з тим, вказана постанова слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року скасавана з тих підстав, що відповідно до листа ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 22 березня 2021 № 8010.7-12274/80.3-214 громадянин Грузії ОСОБА_7 15 березня 2021 звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою анкетою про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту. Зазначену заяву було зареєстровано у порядку Закону України «Про звернення громадян» та 07 квітня 2021 року № 8010.7-14896/80.2-21 ОСОБА_14 було повернуто його заяву у зв`язку з неналежним оформленням та надано роз`яснення щодо усунення недоліків. Однак, 21 квітня 2021 року ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), направлено на адресу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що унеможливлює фактичну передачу останнього до прийняття ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відповідного рішення, оскільки у протилежному випадку буде допущено порушення прав останнього. Вказана ухвала слідчого судді колегією суддів Київського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року залишена без змін.
07 липня 2021 року перший заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_13 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно громадянина Грузії ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності, строком на 60 (шістдесят) днів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року,клопотання прокурора було задоволено та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно громадянина Грузії ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності, строком на 60 (шістдесят) днів, до 10 вересня 2021 року включно, але не більше ніж на дванадцять місяців з моменту затримання.

Правовідносини між Україною та Російською Федерацією щодо екстрадиції (видачі) осіб регулюються Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року та Конвенцією про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам 1993 року, які є чинними для обох держав.

Згідно ч. 1 ст. 584 КПК України після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. Відповідно до п. 10 даної статті екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.

Крім того, відповідно до ст. 25 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року (ратифікована Україною 29 травня 1997 року) "постанова про утримання під вартою" означає будь-яке розпорядження, яке передбачає позбавлення волі і яке було проголошене кримінальним судом на додаток до вироку про ув`язнення або замість нього.

Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

З ухвали суду першої інстанції, а також журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження відносно громадянин ОСОБА_6 vts ОСОБА_7 я Ніколозі), екстрадиційного арешту перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний , вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані обставини справи, на підставі яких було прийнято рішення про визнання наявності підстав для продовження щодо , екстрадиційного арешту, до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про видачу та фактичну передачу (екстрадицію) компетентним органам Російської Федерації, на строк не більше дванадцяти місяців.

При постановленні ухвали слідчим суддею дотримані вимоги норм КПК України, Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року.

Постановляючи ухвалу, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження застосування до громадянина запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу до Російської Федерації виходячи з тих обставин, що двомісячний строк тримання під вартою закінчується та прокурором наведено у відповідності до ст. 584 КПК України підстави для подальшого утримання під вартою. При цьому встановлено, що продовження застосування до нього екстрадиційного арешту до його видачі для притягнення до кримінальної відповідальності і здійснення фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації є єдиним достатнім запобіжним заходом для запобігання можливим спробам останнього переховуватись, з метою уникнення передачі його компетентним органам Російської Федерації.

Крім того, колегія суддів, погоджується з висновками, які викладені в ухвалі слідчого судді, згідно яких слідчий суддя, під час розгляду вказаного клопотання, не досліджує питання про винуватість особи і не перевіряє законність рішень прийнятих компетентними органами інших іноземних держав, а лише перевіряє наявність підстав, достатніх для застосування чи продовження щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив компетентний орган держави відносно чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Приймаючи рішення про продовження щодо саме такого запобіжного заходу слідчим суддею, враховано наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема щодо можливості останнього ухилятися як від компетентних органів України, так і від компетентних органів іноземної держави, та обґрунтовано прийнято рішення про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та для забезпечення виконання затриманим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Окрім цього, слідчим суддею враховано тяжкість покарання, що загрожує в разі засудження за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 105, ч. 3 ст. 30 п. а ч. 2 ст. 105 КК Російської Федерації, відомості про ухилення його від правосуддя у запитуючій стороні, а також відомості про його особу, в їх сукупності.
Зазначені в апеляційній скарзі з доповненнями доводи та підстави, з яких апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та спростовуються викладеним.

Істотних порушень норм КПК України при розгляді клопотання прокурора, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді у справі не вбачається.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до остаточного висновку про те, що в клопотанні та доданих до нього матеріалах відсутні обставини та законні підстави, при наявності яких щодо неможливе продовження екстрадиційного арешту, а тому апеляційна скарга з викладеними у них доводами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 309, 376, 404, 405, 407, 422, 584, 590, 591 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року, якою задоволено клопотання першого заступника керівника Київської обласної пр ОСОБА_13 чука М.Ю. та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою громадянин ОСОБА_8 илави Ніка ( ОСОБА_9 я Ніколозі) ( ОСОБА_10 '>Nikoloziзалишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 ченка Д.Ю., в інтересах залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________

Справа № 11-сс/824/4569/2021

Єдиний унікальний номер 761/24985/21
Категорія: ст. 591 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції
Доповідач в суді апеляційної інс ОСОБА_1 щенко М.А.