УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження №0001163 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2020 року , яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого плавильником ПАТ «Запоріжсталь», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 187 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5 ,

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Апелянт просить вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2020 року в частині призначеного покарання змінити, звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2020 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 187 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст. 122 КК України - у вигляді одного року позбавлення волі;

- за ч.1 ст.187 КК України - у вигляді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді трьох років позбавлення волі

Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання, а саме з 10 квітня 2020 року до набрання вироком законної сили.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави витрати на проведення експертизи у розмірі 817,25 грн.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.04.2020 року, з речових доказів.

Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Не оспорюючи фактичних обставин справи, захисник вважає, що вказаний вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання, оскільки, на його думку, судом першої інстанції не в повній мірі враховані обставини, що пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

На думку апелянта, судом не в повній мірі враховано, що засуджений ОСОБА_6 вину свою визнав повністю, щиро кається у скоєному та співпрацював зі слідством.

Апелянт вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 примирився з потерпілою ОСОБА_8 , остання претензій майнового чи немайнового характеру до обвинуваченого не має, від цивільного позову відмовилась, а також просила не позбавляти обвинуваченого волі.

Вважає, за можливе звільнити ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що 08 квітня 2020 року, приблизно о 22-55 годині, ОСОБА_6 знаходився у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де під час словесного конфлікту з ОСОБА_8 , з якою він спільно проживав, у нього виник злочинний умисел направлений на заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, ОСОБА_6 направився до приміщення кухні, де з шухляди шафи дістав будівельний молоток та повернувся до приміщення кімнати. У кімнаті, ОСОБА_6 підійшов позаду до потерпілої ОСОБА_8 , та тримаючи будівельний молоток у правій руці, бійком наніс один удар в район голови потерпілої, спричинивши тим самим легкі тілесні ушкодження, у вигляді рани, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після чого, потерпіла ОСОБА_8 повернулася обличчям до ОСОБА_6 та почала закривати голову рукою. При цьому, ОСОБА_6 наніс бійком молотка удар в район кисті правої руки ОСОБА_8 , тим самим спричинивши тілесне ушкодження у вигляді перелому діафізу 4-ї п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням уламків, яке відноситься до середнього ступеню тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я (за терміном зростання кісток).

Вказані дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, як нанесення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я;

Відразу після нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, у ОСОБА_6 виник злочинний корисливий умисел на розбійний напад, з метою заволодіння майном належним потерпілій. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 направився до приміщення кухні квартири АДРЕСА_2 , зі столу взяв кухонний ніж та повернувся до кімнати, де тримаючи ніж у лівій руці, ОСОБА_6 , із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_8 , яке полягало у демонстрації ножа та висловів щодо позбавлення її життя, розуміючи, що потерпіла свідомо сприймає його дії, як пряму загрозу своєму життю та здоров`ю, наказав потерпілій перерахувати належні їй грошові кошти на загальну суму 15099 грн., на належну йому банківську карту № НОМЕР_1 . В свою чергу, ОСОБА_8 , сприймаючи погрозу ОСОБА_6 застосування до неї насильства реально, виконала його вимоги та перерахувала власні грошові кошти в сумі 15099 грн., через мобільний додаток «Приват24», на банківську карту, власником якої є обвинувачений за № НОМЕР_1 .

Заволодівши майном потерпілої, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись грошовими коштами на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 15099 грн.

Суд кваліфікував вказані дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном (розбої), поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

В пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Як вбачається з вироку, вказані вимоги закону при призначені покарання ОСОБА_6 , судом першої інстанції, дотримані в повному обсязі.

Мотивуючи призначення покарання ОСОБА_6 , суд врахував, що згідно приписів ст. 12 КК України, обвинувачений вчинив не тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи та тяжкий корисливий злочини проти власності, врахував особу обвинуваченого: а саме те, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у Запорізькому обласному наркологічному диспансері та Миколаївському обласному центрі психічного здоров`я не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, згідно до висновку судово-психіатричної експертизи №119 від 07.07.2020 року ОСОБА_6 на момент вчинення кримінального правопорушення та на теперішній час страждає психічним розладом емоційно не стабільним розладом особистості, але даний психічний розлад не позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними в час вчинення кримінального правопорушення, а також на даний час, хворобливий стан психіки ОСОБА_6 не відноситься до тимчасових розладів, за своїм психічним станом ОСОБА_6 не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, окрім того, суд врахував відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: активне сприяння розкриття злочину та часткове відшкодування завданого збитку.

Апеляційний суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, в мінімальних межах визначених санкціями ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 187 КК України, таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень з визначенням остаточного покарання з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.2018 році у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Тому, врахувавши всі обставини, вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень та відомості, що характеризують особу ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що неврахування судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме визнання вини, щире каяття та співпраця зі слідством, позбавили суд можливості звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Умовою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання. В даному провадженні таких чинників не виявлено.

Встановлені судом дані про особу обвинуваченого вказують на те, що він не оцінює критично свою поведінку, тому дають підстави вважати, що для виправлення і перевиховання обвинуваченого необхідний певний строк ізоляції від суспільства, а призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 в межах санкцій визначених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 187 КК України, яке обвинувачений має відбути реально, відповідає вимогам ст. 65 КК України.

З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для зміни оскаржуваного вироку, про що просить апелянт, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2020 року, відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді