Справа № 750/5469/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/314/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесеного в ЄРДР за № №0001872 від 13 березня 2018 року, за апеляційними скаргами прокурора та захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Київ, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2020 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, та в даній частині обвинувачення виправдано.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді арешту строком на 6 місяців; за ч. 2 ст. 289 КК України 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

ОСОБА_8 визнано винуватим та призначено покарання за ч.1 ст.358 КК України у виді арешту на строк 5 місяців; за ч. 4 ст. 358 КК України 6 місяців арешту; за ч. 2 ст. 289 КК України 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави по 4576 грн. процесуальних витрат з кожного окремо.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 у невстановлений органом досудового розслідування місці та час, розуміючи протиправність своїх дій, діючи умисно, самостійно вклеїв свою фотокартку на 5 сторінці у паспорті серії НОМЕР_1 громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим здійснив підроблення офіційного документу.

Разом з цим, 14 березня 2018 року, приблизно о 15:00, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 прибули до приміщення підрозділу TOB «АВКТОКРЕДИТ ПЛЮС», що розташований за адресою: пр. Миру, 192, м. Чернігів, де, у подальшому ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні вказаного підприємства, з метою оформлення лізингового договору на автомобіль марки «HYUNDAI», модель «SANTA FE», р. н. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , діючи умисно, розуміючи, що офіційний документ паспорт серії НОМЕР_1 громадянина України, виданий на ім`я

ОСОБА_11 , є завідомо підробленим, використали вказаний документ, що виразилось в наданні працівникам TOB «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» завідомо підробленого паспорта серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_11 , з вклеєною фотокарткою ОСОБА_8 .

Крім цього, 14 березня 2018 року, приблизно о 16:45, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: пр. Миру, 192, м. Чернігів, діючи умисно, незаконно, використовуючи завідомо підроблений документ - паспорт серія НОМЕР_1 громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_11 , шляхом обману, оскільки знали наперед, що не будуть сплачувати кошти за придбаний на праві лізингу автомобіль марки «HYUNDAI», модель «SANTA FE», р. н. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , всупереч волі власника, заволодів вказаним транспортним засобом, який належить TOB «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», шляхом запуску двигуна та руху по автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі в напрямку м. Києва та який був зупинений працівниками поліції під час руху по вказаній автодорозі.

Разом з тим, суд 1 інстанції за обвинуваченням у тому, що ОСОБА_7 приблизно у середині лютого 2018 року, близько 14 години, прибув на станцію метро «Бориспільська» у м. Києві, що по Харківському Шосе, 201, де зустрівся з ОСОБА_8 , якому передав паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та який він придбав у невстановлені органом досудового розслідування час, місці та спосіб, та вказав ОСОБА_8 на необхідність самостійно вклеїти у чужий паспорт свою фотокартку з метою підробки та подальшого використання підробленого документа у майбутньому за що обіцяв винагороду в 5 тисяч грн., а також за обвинуваченням, що ОСОБА_7 , у невстановлені органом досудового розслідування час та місці, вніс у паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого на ім`я ОСОБА_11 , інші дані: відтиск печаток на 3 та 4 сторінках паспорта, підпис власника паспорта на 3 сторінці, підпис посадової особи, уповноваженого органу та назви органу, що проводив вклеювання фотокартки та дати проведення такої дії на 4 сторінці, чим здійснив підроблення офіційного документу ухвалив виправдувальний вирок з підстав не доведення винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Суд також виключив з обвинувачення посилання, що обвинувачений ОСОБА_8 діяв на прохання ОСОБА_7 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , просить скасувати вирок через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених ними злочинів та особам винних внаслідок м`якості. Ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 6 місяців арешту, за ч. 2 ст. 289 КК України 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 5 місяців арешту, за ч. 4 ст. 358 КК України 6 місяців арешту, за ч.2 ст. 289 КК України 6 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити 6 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом при призначенні покарання та вирішенні питання про застосування інституту звільнення від його відбування не у повній мірі було враховано кількість вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення та тяжкість, а також те, що злочини є корисливими, у сфері експлуатації транспорту, а інші злочини проти авторитету органів державної влади. Поза увагою залишилося те, що злочини планувались заздалегідь, було вчинено підроблення офіційного документу, який був використаний обвинуваченими за попередньою змовою для досягнення цілі.

Вказуючи вартість автомобіля, суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував, що обвинувачені незаконно заволоділи дорогою річчю.

На думку апелянта, судом необґрунтовано враховано вік обвинувачених, як обставину, що надає підстави для призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, оскільки вони є достатньо зрілими особами, розуміють правові наслідки вчинених дій і повинні відповідати за ці наслідки.

Наявність дітей у обвинувачених також не зупинило їх перед вчиненням кримінальних правопорушень.

Також залишилось поза увагою суду ставлення обвинувачених до вчиненого, а саме, ОСОБА_7 вину не визнав, а визнання вини ОСОБА_8 є формальним.

Формально позитивні характеристики та дані про те, що обвинувачені раніше не притягувались до адміністративної та кримінальної відповідальності автоматично не вказують на можливість призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, а тим більше про можливість призначення покарання з випробуванням.

Захисник - адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 358 та ч. 2 ст. 289 КК України скасувати, а кримінальне провадження закрити з підстав не доведення винуватості його підзахисного і вичерпання можливостей отримання доказів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що свідки сторони обвинувачення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 повідомляли, що підроблений паспорт на ім`я ОСОБА_11 надавав саме обвинувачений ОСОБА_8 , тоді як ОСОБА_7 жодних документів не пред`являв і не підписував.

На думку захисника, надання одного документу, що посвідчує особу, одночасно двома особами є не можливим, тому висновок суду про те, що він використав підроблений документ шляхом надання його працівникам ТОВ «АВТОКРЕДИД ПЛЮС» не підтверджується матеріалами справи та свідчить про відсутність в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Окрім посилання на те, що ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , вирок суду не містить належних висновків в цій частині та посилання на докази. Судом не було з`ясовано, яким чином ОСОБА_7 використовував підроблений документ, чи знав він про те, що документ підроблений та з якого моменту він про це знав, яка його доля участі в обмані ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» та в укладанні договорів. Висновки суду про те, що ОСОБА_7 знав про злочинні наміри ОСОБА_8 та якимось чином допомагав йому у здійсненні цих намірів, є припущенням, так як не ґрунтуються на доказах.

Те, що свідок ОСОБА_12 можливо називав ОСОБА_8 іменем з підробленого паспорту, а ОСОБА_7 можливо чув, що того називають не його іменем, поза розумним сумнівом не свідчить, ні про обізнаність його підзахисного про наявність у ОСОБА_8 підробленого документу, ані про можливість його використання, а ні про те, що він розумів, що ОСОБА_8 укладає договір на іншу особу, та відповідно не може свідчити про наявність попередньої змови між обвинуваченими.

Зазначає, що протокол про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 23.03.2018 року з додатками до нього є недопустимим доказом, так отриманий з порушенням порядку, встановленого ст. ст. 104, 106, 107, 252 КПК України, так як не можливо встановити, в якому виді та де зберігались носії інформації, отримані за результатами проведення таких дій. Сам протокол не містить інформації про те, що фіксування процесуальної дії відбувалось технічними засобами, не зазначено характеристики технічних засобів фіксації, умови та порядок їх використання.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачені та їх захисники підтримали подану адвокатом ОСОБА_6 апеляційну скаргу та просили її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Прокурор у судовому засіданні частково підтримав апеляційній скарги сторони захисту та обвинувачення, просив призначити новий судовий розгляд.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Заслухавши доповідача, учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 15.09.2020 року вирок районного суду щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02 березня 2021 року ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 15.09.2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею ч.2 ст.439 КПК України встановлено, що вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав та показав, що знайомий з ОСОБА_8 з 2010 року по роботі на будівництві, де ОСОБА_8 був охоронцем та з яким тривалий час не спілкувались. Якось ОСОБА_8 подзвонив і попросив перегнати автомобіль з м. Чернігова до м.Києва, на що він погодився. На яких умовах і для кого ОСОБА_8 забирає цей автомобіль, не цікавився. До якої саме установи зверталися по автомобіль, не знає. На місці ОСОБА_8 оформив документи, їм видали автомобіль. Він, ОСОБА_7 , сів за кермо і вони поїхали до м.Києва та по дорозі були зупинені працівниками поліції. Про щось незаконне він нічого не знав.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав частково та показав, що на той час перебував у скрутному матеріальному становищі, потребував операції, мав борги за квартиру. Випадково зустрівся із знайомим ОСОБА_14 , який запропонував йому підзаробити. Йому необхідно було надати паспорт, підписати договір та пригнати автомобіль. Він погодився, надав знайомому свою фотокартку, а через деякий час отримав від ОСОБА_15 паспорт зі своєю фотографією на чуже ім`я. В свою чергу він, ОСОБА_8 , звернувся до ОСОБА_7 , щоб той перегнав для нього даний автомобіль, оскільки сам не мав посвідчення водія. ОСОБА_7 дані обставини не розповідав. Прибувши до автосалону, оформили всі документи, все вийшло, як казав ОСОБА_16 Паспорт у нього не перевіряли.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно зі ст. 374 ч. 3 п. 2 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку, крім іншого, повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Проте вирок суду щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказаним вище вимогам закону не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту ст. 92 КПК України, вбачається, що обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.03.2018 року керівник структурного підрозділу в м. Чернігові ТОВ «Автокредит Плюс» ОСОБА_17 просить провести перевірку за фактом незаконного заволодіння автомобілем особою, яка назвалась ОСОБА_11 , що мало місце 13 березня 2018 року. Вказана заява прийнята оперуповноваженим ВКП ЧВП ГУНП в Чернігівській області.

Зі змісту витягу з ЄРДР у даному кримінальному провадженні вбачається, що дані до ЄРДР за заявою ТОВ «Автокредит Плюс» від 13.03.2018 року були внесені 13 березня 2018 року, з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 289 КК України, та коротким викладом обставин, згідно яких 13 березня 2018 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою між собою, надали недійсні документи та незаконно заволоділи транспортним засобом.

Відповідно до рапортів працівників поліції, 13.03.2018 року було прийнято заяву від ТОВ «Автокредит Плюс» про те, що 13 березня 2018 року особа незаконно заволоділа транспортним засобом.

Також за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень до ЄРДР були внесені 14.03.2018 року дані, з правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 358 КК України, та коротким викладом обставин, згідно яких 13 березня 2018 року під час затримання та особистого огляду ОСОБА_8 було виявлено та вилучено паспорт, який викликає сумніви у своїй дійсності.

Згідно з пред`явленим обвинуваченням, органом досудового розслідування, окрім іншого, встановлено, що кримінальні правопорушення, а саме: використання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 завідомо підробленого документу та незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, скоєні обвинуваченими 14 березня 2018 року, що визнано доведеним і судом 1 інстанції.

На думку колегії суддів, в даному випадку, у часі скоєння кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 містяться протиріччя, які не були усунуті ні під час досудового розслідування, ні в суді 1 інстанції, та свідчить про те, що органом досудового розслідування обвинувачення сформульовано не конкретно.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Жупнік проти України» від 09 грудня 2010 року, межі гарантій, передбачених пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутого особі обвинувачення, яка надалі може бути сприйнята судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. Разом із цим підпункти «a» і «б» п. 3 ст. 6 Конвенції взаємопов`язані та визначають, що право бути поінформованим про характер і причину висунутого обвинувачення слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту.

Також органом досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у тому, що за договором лізингу, оформленому на підставі підробленого паспорта громадянина України на ім`я померлого ОСОБА_11 , вони заволоділи транспортним засобом марки «HYUNDAI», модель «SANTA FE», р. н. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 .

Колегія суддів звертає увагу, що оскільки надання одного документу, що посвідчує особу, одночасно двома особами є неможливим, то перевірці підлягає наявність в діях ОСОБА_7 об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

При цьому слід врахувати, що відповідно до показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 саме обвинувачений ОСОБА_18 пред`являв підроблений ним паспорт громадянина України на ім`я померлого ОСОБА_11 для укладення договору лізингу на автомобіль з метою незаконного заволодіння транспортним засобом.

Крім того, свідок ОСОБА_12 можливо називав ОСОБА_8 іменем з підробленого паспорту, а ОСОБА_7 можливо чув, що того називають не його іменем, не свідчить, про обізнаність ОСОБА_7 про наявність у ОСОБА_8 підробленого документу, про можливість його використання, а також про те, що ОСОБА_7 розумів, що ОСОБА_8 укладає договір на іншу особу.

Отже, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 17 КПК України, якою передбачено, що сторона обвинувачення має довести винуватість особи поза розумним сумнівом, у даному кримінальному проваджені поза розумним сумнівом мають бути доведені всі елементи, які є важливими для правової кваліфікації діяння, зокрема, такий елемент об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, як використання ОСОБА_7 завідомо підробленого документу з урахуванням положень ст. ст. 26, 27 КК України.

Щодо попередньої змови між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, то колегія суддів зазначає, що вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне скоєння цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про його спільне вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди щодо його скоєння до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії готування до злочину, а також у процесі замаху на злочин.

Як убачається з ч. 2 ст. 28 КК України, домовленість має стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбуватися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому можливий технічний розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль.

Незаконне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб має місце тоді, коли в ньому брали участь принаймні дві особи, які домовились про спільне його вчинення. Відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом при цьому настає для всіх співучасників, незважаючи на те, що транспортним засобом керував один з них.

Разом з цим, під час оцінки допустимості доказу на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень протоколу про результати аудіо-, відео контролю особи під час перебування ОСОБА_8 в ІТТ ГУНП в Чернігівській області від 23 березня 2018 року, яким зафіксовано зізнання ОСОБА_8 співкамернику про те, що він власноручно вклеював свою фотокартку до паспорту на чуже ім`я і діяв за вказівками ОСОБА_7 , який був затриманий разом з ним, а також, що ОСОБА_7 за роботу (незаконне заволодіння транспортним засобом) йому обіцяв п`ять тисяч гривень, що з урахуванням його матеріального стану є суттєвою грошовою сумою, слід проаналізувати даний доказ у взаємозв`язку з іншими доказами у кримінальному провадженні з урахуванням того, що зазначене вище зізнання було заперечене самим ОСОБА_8 під час судового розгляду.

Частиною 1 статті 412 КПК України визначено, що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виявлена істотна неповнота та неправильність судового розгляду не може бути усунута з додержанням специфіки процесуальної форми апеляційного розгляду, тому апеляційні скарги захисника та прокурора підлягають частковому задоволенню із призначенням нового розгляду в суді 1 інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, під час якого необхідно врахувати наведене, ретельно дослідити доводи, викладені у апеляційних та касаційних скаргах, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку й ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, а у разі підтвердження того ж обсягу обвинувачення, за яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими і засуджено, призначене останнім покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м`яким.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 412, 415, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2020 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4