Провадження № 1-кп/734/52/21 Справа № 734/2636/20
В И Р О К

іменем України

31 травня 2021 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Козелець кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 14 серпня 2020 року, відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красногорівка Мар`їнського району Донецької області, українця, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , гранатометника, солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , місце проходження військової служби: військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого /у режимі відеоконференції під час трансляції з Волноваським районним судом Донецької області/ ОСОБА_5 ,
встановив:
30 серпня 2019 року солдат ОСОБА_5 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу та контрактом.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10 грудня 2019 року № 557 солдат ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначений на посаду гранатометника військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 .

Під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_5 направлено у відрядження на навчання до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується в АДРЕСА_3 .

Так, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01 липня 2020 року № 145, солдат ОСОБА_5 прибув у відрядження на навчання, зарахований до списків прикомандированого особового складу частини та призначений на посаду курсанта 6 навчальної механізованої роти 2 навчального механізованого батальйону.

Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України с обов`язком громадян України.

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем військової служби за контрактом, конституційним обов`язком якого с захист Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, а також військовий обов`язок встановлюється з мстою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на солдата ОСОБА_5 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини.

Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (із змінами), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язує солдата ОСОБА_5 виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статті 1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (зі змінами), визначають, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку та досягається, окрім іншого, шляхом свідомого ставлення військовослужбовця до виконання військового обов`язку-, вірності Військовій присязі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України кожного військовослужбовця зобов`язано додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимога військових статутів, накази командирів.

Відповідно до ст.ст. 4, 11, 16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань. Також солдат ОСОБА_5 , окрім іншого, зобов`язаний зразково виконувати свої службові обов`язки, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки, точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 1126- VII, з 17.03.2014 в країні почав діяти особливий період, який діє поданий час.

Однак, солдат ОСОБА_5 з хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 4, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що повинен проходити військову службу за контрактом та маючи реальну можливість для цього, під час проходження навчання у військовій частині НОМЕР_2 , 26 липня 2020 року близько 20 години 30 хвилин без поважних на те причин та відповідного дозволу командирів (начальників) самовільно залишив вищевказану військову частину в умовах особливого періоду.

У подальшому, 03 вересня 2020 року солдат ОСОБА_5 , усвідомивши протиправність своїх дій, самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_2 .

Під час незаконного перебування поза межами військової частини НОМЕР_2 у період з 26 липня 2020 року по 03 вересня 2020 року солдат ОСОБА_5 обов`язки військової служби не виконував, про належність до Збройних Сил України в інші органи влади не повідомляв, час проводив на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю та підтвердив, що дійсно при зазначених в обвинувальному акті обставинах самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , без поважних причин (за сімейними обставинами) та не отримавши дозволу командування. У вчиненому щиро розкаявся.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які правильно розуміють обвинувачений, інші учасники судового провадження, і які ніким не оспорюються. Суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому, суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнані ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Враховуючи пом`якшуючі обставини, а також те, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем реєстрації характеризується позитивно, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливі в умовах без ізоляції від суспільства, а тому призначає обвинуваченому ОСОБА_5 покарання із застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 349, 370, 374, 394 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_5 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та місця роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні не обирався.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Козелецький районний суд Чернігівської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1