ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/1150/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1704/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.189 КК України
УХВАЛА
Іменем України

16 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова апеляційну скаргу захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.03.2021 про продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою, окрім іншого, обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою до 29.04.2021 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисники обвинуваченого ОСОБА_9 подали до суду апеляційну скаргу, в якій просять скасувати оскаржувану ухвалу, оскільки є незаконною, безпідставною та такою, що постановлена з порушеннями норм процесуального законодавства.

В обґрунтування вимог апелянти зазначили, що суддя в порушення норм процесуального законодавства провів підготовче судове засідання без потерпілого, чим порушив його права, зокрема на заявлення цивільного позову щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди з обвинувачених; суддя порушив порядок проведення підготовчого судового засідання: спочатку продовжив строк дії запобіжного заходу усім обвинуваченим, а потім постановив ухвалу про направлення обвинувального акту до Харківського апеляційного суду для визначення підсудності.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та вважав ухвалу районного суду законною та обґрунтованою, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Що стосується апеляційних доводів, які були зазначені в апеляційній скарзі захисників обвинуваченого, зокрема щодо проведення суддею підготовчого судового засідання без потерпілого, та порушення порядку проведення підготовчого судового засідання: спочатку продовжив строк дії запобіжного заходу усім обвинуваченим, а потім постановив ухвалу про направлення обвинувального акту до Харківського апеляційного суду для визначення підсудності, то колегія суддів зазначає наступне.

З норм статті 314 КПК України вбачається, що після отримання обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Частиною 3 ст. 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд, за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, чи скасувати запобіжні заходи у кримінальному провадженні, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Системний аналіз норм статей 314, 315 КПК свідчить, що підготовче судове провадження є обов`язковою самостійною стадією кримінального процесу, метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Чинний КПК України не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи оцінювати процесуальні дії чи бездіяльність та рішення органу досудового розслідування, оскільки з`ясування таких обставин виходить за межі компетенції суду на стадії підготовчого провадження та суд позбавлений можливості дослідити докази, що стосуються прийнятих процесуальних рішень слідчими та прокурором, такі обставини можуть бути досліджені під час судового розгляду, зокрема, під час дослідження доказів, на що сторона захисту має право звертати увагу суду.

З матеріалів провадження та з ухвали Жовтневого районного суду міста Харкова від 01.03.2021 року вбачається, що суд в підготовчому судовому засіданні вирішив обмежене коло питань необхідних для подальшого забезпечення судового провадження, тобто фактично суд ще не призначив судовий розгляд вказано провадження без участі потерпілого.

Тому апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині спростовуються матеріалами провадження та колегія суддів визнає їх необґрунтованими.

Щодо апеляційних вимог стосовно незаконності «продовження» строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого, оскільки перед підготовчим судовим засіданням прокурором було подано клопотання про «обрання» запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а суд задовольнивши вказане клопотання продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , то суд апеляційної інстанції зазначає наступне:

Верховний Суд у своїй Постанові від 09 грудня 2020 року, справа № 635/108/19, провадження № 51-4188км20 зазначив, у диспозиціях статей 177, 178, 194, 199 КПК України, терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні за своїм правовим значенням. При цьому обрання є первинною стадією під час застосування запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження - вторинною, що наступає за певних умов, до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Таким чином колегія суддів, проаналізувавши зазначені положення кримінального процесуального закону у їх взаємозв`язку з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019, дійшла висновку, що зміст та обсяг кримінальної процесуальної норми ч. 2 ст. 392 КПК дає підстави до окремого апеляційного оскарження як ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, так і судового рішення, на підставі якого під час судового провадження в суді першої інстанції обвинуваченому такий запобіжний захід обрано. Такий висновок ґрунтується на логічному способі тлумачення змісту закону, зокрема такого його виду як з`ясування обсягу і змісту наступного правового явища (як похідного від попереднього) в залежності від змісту і обсягу правового явища, що є підґрунтям до його виникнення.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалами Київського районного суду міста Харкова від 20 і 21 січня 2021 року у відношенні ОСОБА_9 вже було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», строком до 02.03.2011 включно, тобто суд першої інстанції законно та обґрунтовано, на підставі чинного законодавства України, продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 квітня 2021року.

Як слідує з матеріалів провадження, під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000637 за обвинуваченням, поміж інших, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , була заслухана думка прокурора, захисників, надані пояснення обвинуваченого для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Таким чином, враховуючи викладене та оцінивши окрім наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, в сукупності всі обставини, у тому числі визначені ст. 178 КПК України, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про існування у обвинуваченого ОСОБА_9 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не зменшилися і, що інший більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, які згідно класифікації, наведеної в ст. 12 КК України, відносяться до особливо тяжких злочинів проти власності, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі, на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

З обвинувального акту вбачається, що поміж інших, ОСОБА_9 , обвинувачується у вимаганні передачі чужого майна з погрозою насильства та вбивства близького родича потерпілого вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах.

У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права власності та здоров`я населення, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що на момент розгляду клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілий, свідки та обвинувачені у судовому засіданні ще не були допитані, що свідчить про наявність можливості з боку обвинуваченого здійснювати на вказаних осіб незаконний вплив, надаючи необхідні відомості, для дачі відповідних показів, чим перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні, а також наявний ризик продовження вчинення кримінальних правопорушень.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення-злочину, вік та стан здоров`я обвинуваченого, а також на дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, не працює, тобто не має офіційного джерела доходу та місця роботи.

В сукупності всі ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі відмови у продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого та інших обвинувачених, продовжити злочинну діяльність, і які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи сторони захисту, які це заперечують, являються необґрунтованими.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Враховуючи вищевказані обставини, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

З огляду на вищевикладене, твердження обвинуваченого та його захисників про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є непереконливими, а також з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочину, в яких обвинувачується останній, відомості про його особу та вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Так, судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 триває, питання про доведеність вини останнього судом першої інстанції не вирішено, а тому доводи апелянтів не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні та відповідно до ст. 392 КПК України можуть бути зазначені в апеляційній скарзі при оскарженні судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті.

Доводи апеляційної скарги захисників обвинуваченого про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, являються голослівними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Жодних доказів на підтвердження обставин, вказаних в апеляційній скарзі, апелянтами до суду апеляційної інстанції не надано.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, підстав для скасування або зміни судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.03.2021 в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді