465/8864/20
1-кс/465/561/21
У Х В А Л А
судового засідання
24.03.2021 року м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчої СВ відділу поліції №3 ЛРУП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 про відмову у задоволенні клопотання від 13.02.2021 року

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 звернулася в суд із скаргою на постанову слідчої СВ Франківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 про відмову у задоволенні клопотання від 13.02.2021 року.

Свою скаргу обґрунтовує тим, що на її клопотання від 12.02.2021 року в порядку ст.55 КПК України слідчою СВ відділу поліції №3 ЛРУП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 винесено постанову від 13.02.2021 року про відмову у задоволенні клопотання. Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з підстав, що остання винесена з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. Просить скаргу задоволити.

Представник скаржника - адвокат ОСОБА_6 подав заяву від 24.03.2021 року, в якій просить скаргу розглядати без його участі та в такій вказав, що скаргу підтримує повністю, а тому вважаю за можливе скаргу розглядати за його відсутності.

Прокурор та слідча в судове засідання не з`явилися, хоча належно повідомлені про день, час та місце слухання справи, відповідно до ст.306 ч.3 КПК України вважаю за можливе скаргу розглядати у їх відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи вищенаведене, судовий розгляд здійснювався за фіксації процесу технічними засобами.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та подані документи до скарги в їх сукупності, матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що скаргу ОСОБА_4 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Вичерпний перелік рішень, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскарженні до слідчого судді, визначено ч. 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, що є принципом диспозитивності розгляду.

Судом встановлено, що СВ відділу поліції №3 ЛРУП ГУ Національної поліції у Львівській області розслідується кримінальне провадження № 0001721 від 28.11.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України.

В ході досудового розслідування 12.02.2021 року ОСОБА_4 звернулась до слідчої СВ Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області ОСОБА_5 з клопотанням, в якому просить у відповідності до вимог ст.55 КПК України визнати її потерпілою у вказаному кримінальному провадженні.

Постановою слідчої СВ відділу поліції №3 ЛРУП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 від 13.02.2021 року відмовлено в задоволенні даного клопотання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до вимог ч.3 ст.110 КПК України рішення слідчого приймається виключно у формі постанови.

Постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають можливість визнання особи потерпілою, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Відтак, слідчий при винесенні оскаржуваної постанови від 13.02.2021 року зазначеного обов`язку не дотримався, оскільки викладені ним в постанові мотиви відмови у визнанні потерпілим обмежуються лише констатацією того, що на даний момент, в ході проведення досудового розслідування не встановлено об`єктивних обставин, які б свідчили про завдання ОСОБА_4 моральної шкоди та за наслідками визнання її потерпілою в даному кримінальному правопорушенні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Із змісту постанови вбачається, що слідчим не надано оцінки обставинам, викладеним у заявах про вчинення кримінального правопорушення та залучення як потерпілого до кримінального провадження, щодо можливого заподіяння шкоди. Крім цього, слідчим не зазначено на підставі яких саме зібраних матеріалів досудового розслідування ним було винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Крім цього, слід зазначити, що слідчим не враховано вимоги ухвали слідчого судді від 26.01.2021 року, відповідно до якої було скасовано попередня постанови про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим.

Cтаттею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п.75 Рішення ЄСПЛ справа "Афанасьєв проти України"заява № 38722/02) від 5 квітня 2005 року Суд нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі.

Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці.
Під час вчинення процесуальних дій у кримінальному провадженні слідчий зобов`язаний враховувати, що він може істотно порушувати конституційні права учасників кримінального провадження, а саме тому слідчий розсуд не повинен бути безмежним. Для визначення меж дозволеної процесуальної поведінки в тому числі при прийнятті рішення за наслідками розгляду клопотання чи заяви потерпілої особи про визнання її потерпілим, слідчий, насамперед, повинен керуватися приписами процесуального законодавства, крім того враховувати загальні засади кримінального провадження, мету застосування (незастосування) тих чи інших заходів, дій та їхню співмірність з отриманим результатом.
У відповідності до п.33 рішення ЄСПЛ «Шмалько проти України та п.44 рішення ЄСПЛ «Далбан проти Румунії» визначено, що термін «потерпілий» у сенсі ст. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності,яка є предметом судового розгляду. При цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.

З врахуванням наведеного, слідчий суддя погоджується з доводами представника скаржника про те, що відмова у визнанні потерпілим вкотре без належних мотивів, та достатньої оцінки доводів заявника є неправомірною, дискреційний розсуд слідчого у даному випадку є не співмірним із отриманим результатом, а тому слідчий суддя в черговий раз визнає постанову про відмову у визнанні потерпілим протиправною.
Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних підстав, забороняється.

Згідно положень глави 19 КПК України, усі питання, пов`язані із здійсненням кримінального провадження, вирішує слідчий в провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор.

Таким чином, з огляду на вказані норми закону заявлена вимога скарги щодо зобов`язання слідчого вжити процесуальні дії відповідно до ст.55 УПК України щодо залучення ОСОБА_4 , як потерпілої особи у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає, оскільки не відносяться до повноважень слідчого судді.

Крім цього, в силу вимог ст. 55 КПК України заявник є потерпілою з моменту подання нею заяви про вчинення кримінального правопорушення або з часу подання заяви про залучення особи до провадження як потерпілого до винесення слідчим постанови про відмову у визнанні його потерпілим. При цьому винесення окремої постанови слідчим про визнання заявника потерпілою кримінально-процесуальним законом не вимагається. Після скасування постанови про відмову у визнанні потерпілою процесуальні права ОСОБА_4 як потерпілої у кримінальному провадженні жодним чином не обмежуються.

Керуючись ст.ст. 55, 60, 107, 303-309, 372, 376 КПК України -

постановив:
скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчої СВ відділу поліції №3 ЛРУП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 від 13.02.2021 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні № 0001721 від 28.11.2020 року.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 26 березня 2021 року о 15 годині 30 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1