ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Cправа: 766/3772/21 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/520/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: застосування примусових заходів
У Х В А Л А
іменем України

22 червня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної
допомоги» ХОР- ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , щодо якої вирішується питання про припинення примусового

заходу медичного характеру,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали провадження за заявою директора КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР про припинення застосування примусового заходу медичного характеру щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою частково задоволено заяву директора КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОРстосовно ОСОБА_9 та скасовано застосування примусового заходу медичного характеру.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції послався на те, що необхідність скасування застосування примусового заходу медичного характеру у зв`язку з тим, що на сьогодні ОСОБА_9 страждає на хронічний психічний розлад: епілепсія невідомої етіології з вираженими змінами особистості за епітипом. Медикаментозна ремісія всіх типів пароксизмів, є інвалідом другої групи безстроково. На цей момент упродовж тривалої психофармакотерапії та комплексу реабілітаційних заходів досягнуто ремісії в захворюванні. Зовні спокійна, утримується на загальному режимі, спілкується з хворими та допомагає їм, долучається до трудотерапії, психотичних та афективних розладів не спостерігалось, відсутні агресивні та суіцидальні тенденції в поведінці, судомних нападів та розладів свідомості медперсоналом зафіксовано не було.
У задоволенні заяви в частині заміни ОСОБА_9 примусового заходу медичного характеру на лікування на загальних засадах судом відмовлено, оскільки вирішення вказаного питання не належить до компетенції суду.

Не погоджуючись з рішенням суду, в апеляційній скарзі прокурор указує про незаконність та необґрунтованість судового рішення з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Свої доводи обґрунтовує тим, що поза увагою суду залишено обставини того, що ОСОБА_9 на даний час є соціально-небезпечною особою, відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів вона потребує постійного прийому медичних препаратів лише під контролем лікаря, самостійно не може забезпечувати лікування. Жодним чином не підтверджено соціальні зв`язки ОСОБА_9 , якими забезпечуватиметься підтримуюче лікування. Апелянт також зазначає, що відповідно до положень ст.94, 95 КК України, ст.94, 514 КПК України висновок комісії лікарів підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами та обставинами, які підлягають встановленню. За змістом вимог ст.94, 95 КК України примусові заходи медичного характеру припиняються у зв`язку з одужанням особи чи зміною її психічного стану на такий, що не становить очевидної небезпеки для неї або інших осіб, однак стан стійкої ремісії ОСОБА_9 тривав невеликий проміжок часу завдяки постійному медикаментозному лікуванню у психіатричному медичному закладі. При цьому ОСОБА_9 вчинила суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність її особи і матеріалами справи не підтверджено, що стан здоров`я ОСОБА_9 змінився та вона не становить суспільної небезпеки для оточуючих.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви директора КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР про припинення примусового заходу медичного характеру стосовно ОСОБА_9 ..

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги прокурора та просив їх задовольнити, позицію захисника ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , щодо якої вирішується питання про припинення примусового заходу медичного характеру, представника лікувального закладу ОСОБА_8 які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою як для скасування вироку або ухвали, так і для їх зміни. Рішення про скасування або про зміну судового рішення приймається судом апеляційної інстанції, виходячи із характеру допущених судом першої інстанції порушень та фактичних обставин справи в межах перегляду судом апеляційної інстанції.

Істотні порушення кримінального процесуального закону можуть мати місце як під час судового розгляду, так і в процесі досудового розслідування. Вони можуть стосуватися доказування, забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження, додержання процесуальних строків тощо, якщо це перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За приписами ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» питання про продовження, зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу та виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру чи якщо особа видужала. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу.
Як випливає зі змісту ст. 94, 95 КК України примусові заходи медичного характеру припиняються у зв`язку з одужанням особи чи зміною її психічного стану на такий, що не становить очевидної небезпеки для неї або інших осіб.
Відповідно до змісту ч.6 ст. 94 КК України визначено, що якщо не буде визнано за необхідне застосування до психічно хворого примусових заходів медичного характеру, а також у разі припинення застосування таких заходів, суд може передати його на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом.

Частиною 3 ст.95 КК України визначено, що у разі припинення застосування примусових заходів медичного характеру через змінення психічного стану особи на краще, суд може передати її на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом.

Відповідно до ч.2 ст.514 КПК України зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 11.12.2014 року встановлено обставини вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, у стані неосудності та щодо неї застосовано примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2020 року щодо ОСОБА_9 змінено вид примусового заходу медичного характеру на госпіталізацію до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Висновком комісії лікарів психіатрів №83 від 05.03.2021 року встановлено, що на сьогодні ОСОБА_9 страждає на хронічний психічний розлад: епілепсія невідомої етіології з вираженими змінами особистості за епітипом. Медикаментозна ремісія всіх типів пароксизмів, є інвалідом другої групи безстроково. На цей момент упродовж тривалої психофармакотерапії та комплексу реабілітаційних заходів досягнуто ремісії в захворюванні. Зовні спокійна, утримується на загальному режимі, спілкується з хворими та допомагає їм, долучається до трудотерапії, психотичних та афективних розладів не спостерігалось, відсутні агресивні та суіцидальні тенденції в поведінці, судомних нападів та розладів свідомості медперсоналом зафіксовано не було. Сформовано формальну критику до свого стану та скоєного правопорушення. (а.п.5-7)

Однак стан ремісії передбачає тимчасове ослаблення проявів хвороби чи тимчасове зникнення її ознак симптомів, що не свідчить про їх повне зникнення чи видужання особи, а свідчить про її суспільну небезпечність та можливість вчинення іншого (інших) суспільно небезпечних діянь.
Зі змісту висновку комісії лікарів психіатрів убачається, що досягнуто ремісії в захворюванні ОСОБА_9 , однак відсутні вказівки того, що досягнуто стану стійкої ремісії, а зміни психічного стану особи є такими, що сприяють припиненню умов очевидної суспільної небезпечності ОСОБА_9 .. При цьому у висновку зазначено про те, що ОСОБА_9 має бути замінено лікування, відсутні будь-які вказівки про те, що особа видужала.
Надаючи оцінку висновку комісії лікарів психіатрів та матеріалам справи, суд першої інстанції не дотримався вимог ст.94, 95 КК України, ст.514 КПК України та ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу», оскільки, скасувавши примусовий захід медичного характеру стосовно ОСОБА_9 ,. не з`ясував, чи покращення психічного стану ОСОБА_9 носить стабільний та тривалий характер, і що вона спроможна дотримуватися підтримуючого лікування вдома, при цьому висновком лікарів психіатрів не було встановлено, що її лікування може бути припинено, запропоновано замінити лікування на загальних засадах, тоді як вирішення цього питання не належить до компетенції суду.
Поклавши в основу свого рішення лише висновок комісії лікарів психіатрів, суд першої інстанції не звернув уваги на те, вказаний документ не доводить, що психічний стан ОСОБА_9 на час звернення із заявою до суду змінився на такий, що не становить очевидної небезпеки для неї або інших осіб.
Як правильно зауважено прокурором та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_9 вчинила суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність її дій та її особи в цілому.
Крім того, хоча положеннями ст.94, 95 КК України передбачено право суду, а не його обов`язок, відмовивши в задоволенні заяви директора КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР в іншій частині, що стосується заміни лікування ОСОБА_9 на загальних засадах, суд не вирішив питання про передачу особи під нагляд, як це визначено вказаними нормами закону, фактично в повному обсязі скасував обраний стосовно ОСОБА_9 примусовий захід медичного характеру.
Такий висновок суду не узгоджується із практикою ЄСПЛ, зокрема з висновками Суду у справі «Горшков проти України», в якому зазначено, що за наявності доказів, які вказують на те, що особа страждала на психічне захворювання такого виду та рівня небезпечності, примусове ув`язнення в лікарні виправдовується лікуванням заявника та захистом інших членів суспільства. Тоді як стан здоров`я заявника поліпшується, соціальна загроза може тривати до повного його видужання. Навіть якщо стан здоров`я особи вважається покращеним, який не вимагає посиленого та суворого нагляду, певна полегшена форма нагляду за заявником вважається необхідною.
З огляду на зазначені обставини, а також те, що хвороба ОСОБА_9 носить хронічний характер, зважаючи на вчинення нею суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, колегія суддів дійшла висновку, що не досягнуто мети застосування примусових заходів медичного характеру на час звернення до суду із заявою про їх припинення.
Також колегія суддів зауважує, що за відсутності доказів видужання ОСОБА_9 та за необхідності заміни її лікування, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що лікування ОСОБА_9 може бути забезпечено поза межами психіатричного закладу.
Допущені судом порушення норм кримінального процесуального закону є істотними і такими, що перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, порядок постановленого судом першої інстанції рішення не відповідає вимогам ст.94, 95 КК України, ст.94, 514 КПК України, що відповідно до положень п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412, ст.415 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нової ухвали про відмову в задоволенні заяви директора КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР про припинення застосування примусового заходу медичного характеру щодо ОСОБА_9 .
Виходячи з викладеного, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 31 березня 2021 року, якою частково задоволено заяву директора КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР та скасовано стосовно ОСОБА_9 застосування примусового заходу медичного характеру скасувати та ухвалити нову ухвалу.
Відмовити в задоволенні заяви директора КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР про припинення застосування примусового заходу медичного характеру щодо ОСОБА_9 .

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3