1Справа № 335/1983/21 1-кс/335/1688/2021
15 квітня 2021 року м. Запоріжжя
У зв`язку з тим, що вказані комп`ютерні системні блоки вилучено у місці здійснення реалізації одягу та взуття «секонд-хенд» - магазині торгової марки «Massa» від імені фізичних осіб - підприємців ОСОБА_9 та ОСОБА_23 , які є підконтрольними суб`єктами господарської діяльності службовим особам ТОВ «Масса Групп» та використовувався з метою ведення обліку обсягів реалізації товарно-матеріальних цінностей, зазначений комп`ютерний системний блок має значення для досудового розслідування та може бути використані як докази в суді. Крім того з метою повного та об`єктивного отриманням інформації щодо відомостей та документів, які містяться на вказаній комп`ютерній техніці необхідно призначити проведення судової комп`ютерної експертизи, слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
У судове засідання слідчий ОСОБА_3 надала заяву про розгляд клопотання без її участі, просить клопотання задовольнити та просить долучити до клопотання постанову про призначення судової комп`ютерно-технічної експертизи від 12.03.2021.
У судове засідання представник ФОП ОСОБА_23 - адвокат ОСОБА_27 , надала заяву про розгляд клопотання без її участі.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
23.02.2021 слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, постановлено ухвалу, якою надано дозвіл на проведення обшуку приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 .
10.03.2021 за вказаною адресою проведено обшук, в ході якого було вилучено комп`ютерну техніку зазначену у клопотанні слідчого.
11.03.2021 слідчим ОСОБА_3 винесено постанову про визнання речовими доказами по кримінальному провадженню всю вилучену комп`ютерну техніку за адресою: АДРЕСА_6 .
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Згідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Частиною 1 ст. 98 КПК України, встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України, передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Разом з цим, звернувшись на виконання вимог статті 170 КПК України, після вилучення вказаної комп`ютерної техніки з клопотанням про їх арешт, слідчий, обмежившись загальним посиланням на норми КПК України, не навела жодної правової підстави для арешту вказаного у клопотанні майна, не вмотивувала приводів припускати, що невжиття таких заходів забезпечення кримінального провадження може призвести до настання негативних наслідків.
Слідчий суддя звертає увагу на те, що до клопотання про арешт майна слідчим не долучено жодних доказів та не наведено жодних аргументованих доводів, що дозволяли б слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також того, що у застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є виправдана необхідність.
Також, у клопотанні міститься посилання на мету накладення арешту на майно, яка взагалі не передбачена кримінальним процесуальним законом, а саме: з метою можливості призначення та проведення у подальшому документальних перевірок додержання вимог податкового законодавства службовими особами ТОВ «Маса Групп», з метою можливості призначення та проведення судової почеркознавчої, економічної експертиз, судової комп`ютерної експертизи.
Згідно зі статтею 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Враховуючи викладені обставини, а також те, що органом досудового розслідування, не доведено той факт, що саме комп`ютерна техніка, яка вилучена 10.03.2021, за адресою: АДРЕСА_6 , під час проведення обшуку, стосується обставин, які викладені в ухвалі слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.02.2021 про надання дозволу на проведення обшуку, а також те, що воно має відношення до обставин, які підлягають дослідженню у відповідному кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на вказане майно.
Керуючись ст.ст. 131-132, 170-173, 369, 372 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1