УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001881, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.05.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001881, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.05.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, про арешт майна, а саме: автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO 120» рік випуску 2008, колір білий, об`єм двигуна 3956 куб.см., кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Клопотання мотивовано тим, що Шевченківським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001881 від 14.05.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Так, 13.05.2021 до Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві надійшла заява директора ТОВ «ЕЛІТ ФІНАНС» ОСОБА_4 про те, що невстановлені особи 03.08.2017, шахрайським шляхом заволоділи майном, а саме автомобілем TOYOTA LAND CRUISER PRADO 120, рік випуску 2008, колір білий, об`єм двигуна 3956 куб.см., кузов № НОМЕР_1 , тип транспортного засобу - легковий НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , яке належить ТОВ Фінансова компанія «Еліт Фінанс».

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.08.2008 між ВАТ комерційний банк "Надра" та ОСОБА_5 був укладений Кредитний договір Автопакет № 874483/ФЛ від 08.08.2008, відповідно до умов якого останньому було надано кредитні кошти у розмірі 48 585,82, доларів США.

В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, ОСОБА_5 передано в заставу транспортний засіб марки TOYOTA LAND CRUISER PRADO 120, рік випуску 2008, колір білий, об`єм двигуна 3956 куб.см., кузов № НОМЕР_1 , тип транспортного засобу - легковий НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_5 , на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_5 , виданого Дніпродзержинським ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, 06.08.2008, про що свідчить Витяг про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 201779110 від 11.08.2008.

Відповідно до витягу з реєстру обтяжень рухомого майна № 43721144 від 17.03.2014 на вказаний транспортний засіб, що належить ОСОБА_5 , 06.08.2008, зареєстровано обтяження № 14242097 за ПАТ "КБ Надра".

Досудовим розслідування також встановлено, що в період дії обтяження № 14242097 за ПАТ "КБ Надра", транспортний засіб марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO 120», рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_5 , 03.08.2017 перереєстровано на інший номерний знак НОМЕР_2 , що належить третій особі ОСОБА_6 ІПН НОМЕР_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Органом досудового розслідування встановлено, що в порушення п. 2.1.5 Договору застави та ст. 17 ЗУ "Про заставу", ОСОБА_5 достовірно знаючи, що належний йому транспортний засіб перебуває під обтяженням здійснив перереєстрацію/відчуження на іншу особу, тобто шляхом обману заволодів вище вказаним рухомим майном.

15.05.2021 автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER PRADO 120, рік випуску 2008, колір білий, об`єм двигуна 3956 куб.см., кузов № НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001881, оскільки він є предметом злочинного посягання та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що необхідно встановити під час кримінального провадження.

З огляду на викладене, на даний час виникла необхідність в накладені арешту на вилучене майно з метою подальшого його збереження як речового доказу.

В судове засідання прокурор не з`явився, однак подав до суду заяву в якій просив розгляд клопотання проводити за його відсутністю, клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав у ньому зазначених.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення та обставини кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про наявність і достатність правових підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, яке відповідає ознакам ст. 98 КПК України, з огляду на наступне.

Так, слідчим суддею встановлено та матеріалами клопотання підтверджено, що в Шевченківським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001881 від 14.05.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Як вбачається з матеріалів клопотання, накласти арешт на вказане нерухоме майно необхідно з метою збереження речових доказів як на об`єкт кримінально-протиправних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Постановою слідчого Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 від 15.05.2021 автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER PRADO 120» рік випуску 2008, колір білий, об`єм двигуна 3956 куб.см., кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини під поняттям необхідності слід розуміти, що втручання відповідає нагальній суспільній необхідності та що воно пропорційне з правомірною метою, яку планується досягти (п. 67 справи «ОЛССОН (OLSSON) проти Швеції», п. 44 справи «Камензинд проти Швейцарії» та інші).
Також, з метою дотримання принципу верховенства права, органи влади повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання та збереження доказів, які стосуються події злочину. Це не є обов`язком досягнення результату, але обов`язком вжиття заходів. Зазначені усталені принципи викладено у справах «Холодков і Холодкова проти України» (заява 29697/08, рішення від 07.05.2015), «Сердюк проти України» (заява 61876/08, рішення від 12.03.2015), «Мащенко проти України» (заява №42279/08, рішення від 11.06.2015).
Положеннями ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Водночас, при розгляді клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.
Так, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Водночас, вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує і те, що в даному випадку обмеження права власності (володіння) є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Враховуючи вищевикладене та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001881 від 14.05.2019, слідчий суддя з метою запобігання можливості передачі та відчуження майна, яке постановою слідчого від 15.05.2021 визнано речовим доказом та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, приходить до висновку про необхідність накладення арешту на автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER PRADO 120» рік випуску 2008, колір білий, об`єм двигуна 3956 куб.см., кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Враховуючи викладене керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 98, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001881, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.05.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER PRADO 120» рік випуску 2008, колір білий, об`єм двигуна 3956 куб.см., кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , із забороною відчуження та розпорядження, без заборони використання транспортного засобу особою у якої він перебуває у власності на законних підставах.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1