Справа № 357/937/21
У Х В А Л А
про призначення справи до судового розгляду

24 лютого 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002671 від 02.07.2020 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу 89 КК України, раніше не судимого,
та
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, розлученого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4
У С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України, надійшов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просить постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні.

Також, заявив клопотання про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії обов`язків, визначених ухвалою про застосування запобіжного заходу у виді застави.
Клопотання вмотивоване тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчинення нетяжкого та тяжкого кримінальних правопорушень, ризики, які були враховані судом при обранні та продовженні обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідка, підозрюваного у кримінальному провадженні та вчиняти інше кримінальне правопорушення не зменшилися.

Посилаючись на вказане, прокурор вважає, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 .

А тому, просить продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 .

Також просить продовжити строк дії обов`язків, визначених ухвалою про застосування запобіжного заходу у виді застави обвинуваченому ОСОБА_4 .

Захисник ОСОБА_7 вважав за неможливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду, оскільки він не відповідає вимогам України. Просив повернути обвинувальний акт прокурору посилаючись на те, що невірно вказані анкетні дані його підзахисного, а саме зазначено неодружений, однак ОСОБА_4 розлучений, також не правильно зазначені фактичні обставини справи та не конкретно викладено формулювання обвинувачення, що є порушенням права на захист. Крім того, наголошував, що обвинувальний акт належним чином не завірений, оскільки не скріплений печаткою. Щодо продовження строків обов`язків, покладених на його підзахисного, не заперечував, однак зазначив, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника. Зазначив, що він не переховується, має сім`ю та з`являється за всіма викликами прокурора та суду.
Захисник ОСОБА_6 в частині призначення обвинувального акту до розгляду покладався на розсуд суду, зазначив, що обвинувальний акт має певні неточності, однак вони є такими, що можуть бути усунуті в ході судового розгляду. Щодо продовження строків запобіжного заходу зазначив, що ОСОБА_3 частково визнає свою винуватість, однак в його підзахисного скрутне матеріальне становище і він не має можливості внести заставу, тому не заперечував проти продовження запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника, просив обрати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Прокурор заперечував проти повернення обвинувального ату, посилаючись на його відповідність вимогам ст. 291 КПК України.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, дослідивши матеріали клопотання прокурора, суд дійшов наступного висновку.

Згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Вичерпний перелік обов`язкових вимог до змісту та форми обвинувального акта, а також перелік додатків до нього визначено ст. 291 КПК України.

Обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема, якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Інших вимог до обвинувального акта закон не містить.

Аналізуючи доводи захисника щодо наявності підстав для повернення обвинувального акту прокурору та вирішуючи питання щодо їх обґрунтованості, суд виходить з наступного.

Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складений та затверджений у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, підписаний слідчим та прокурором, відтиску печатки не потребує, оскільки чинний КПК України має вичерпний перелік відомостей, які повинні міститись у обвинувальному акті, до яких не входить його обов`язкове посвідчення печаткою.

Також, посилання на неправильне зазначення в обвинувальному акті анкетних даних обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме неодружений, в той час як останній розлучений, не є підставою вважати обвинувальний акт таким, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Суд також не приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що обвинувальний акт є неконкретним за змістом, обставини вчинення кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_4 викладено загальними фразами та не зрозуміло, відсутня конкретизація фактів, що нібито встановлена досудовим розслідуванням, оскільки конкретність та доведеність обвинувачення досліджуються під час судового розгляду та оцінюються судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення та не можуть бути предметом дослідження під час підготовчого провадження. Правильність логіко-граматичного побудування викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не може оцінюватися судом в контексті відповідності обвинувального акта вимогам КПК України, а неточності та розбіжності, в разі їх наявності, можуть бути усунуті під час судового розгляду кримінального провадження із врахуванням положень ст. 22, 23, 26 КПК України. Отже, висновки захисника щодо порушення права ОСОБА_4 на захист є необґрунтованими.

Щодо посилання захисника як на підставу для повернення обвинувального акта на те, що при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення у обвинувальному акті суперечать одна одній не зазначено час, місце та спосіб вчинення злочину, суд зазначає, що у вказаному обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення так, як їх вважає встановленими орган досудового розслідування, а тому суд не може вдаватись в оцінку правильності їх встановлення на цій стадії судового провадження. Тому в цій частині клопотання також не підлягає задоволенню.

Слід зазначити, що суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню судового розгляду і не можуть бути усунені під час судового розгляду.

Враховуючи викладене, клопотання захисника про повернення обвинувального акта прокурору задоволенню не підлягає.

Кримінальне провадження підсудне Білоцерківському міськрайонному суду Київської області, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування складено у відповідності до положень ст. ст. 291, 292 КПК України, підстав для закриття кримінального провадження судом під час підготовчого судового засідання не встановлено, суттєвих порушень вимог КПК України при складанні обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, які б перешкоджали призначенню даного обвинувального акту до судового розгляду не виявлено, а тому суд приходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України.

В силу вимог ч. 5 ст. 314 КПК України суд дійшов до висновку про недоцільність складання досудової доповіді органом пробації.

Судове засідання у даному кримінальному провадженні з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження необхідно проводити відкрито.

У судове засідання необхідно викликати прокурора, захисників та обвинувачених.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КПК України після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Відповідно до ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання, суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.11.2020 року ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 діб та ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.01.2021 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25.02.2021 року.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.11.2020 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 діб та визначено розмір застави. У зв`язку із внесенням застави ОСОБА_4 був звільнений з-під варти. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.01.2021 року ОСОБА_4 продовжено дію обов`язків, визначених ухвалою про застосування запобіжного заходу у виді застави .

Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 закінчується 25 лютого 2021 року та строк дії обов`язків обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 25 лютого 2021 року, і розглянути вказане кримінальне провадження до закінчення вказаних строків не вбачається можливим, тому враховуючи вимоги ст. 315 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження строків запобіжних заходів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтоване та підлягає задоволенню оскільки на даний час ризики та обставини, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не змінилися та продовжують існувати.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Враховуючи характер інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, те, що відповідно до ч. 3 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо отримав під час судового засідання, суд дійшов висновку, що ризики та обставини відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України, які враховував суд при обранні та продовженні відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на сьогодні не зменшилися та продовжують існувати.

Таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 6 ст. 182 КПК України вбачається, що з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів.

У відповідності до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, необхідно також врахувати наявність вагомих доказів винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, тяжкість покарання, що загрожує останньому у випадку засудження.

Приймаючи рішення про продовження строку дії обов`язків, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_3 винятковий вид запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обвинуваченого ОСОБА_4 продовжити строки дії обов`язків.

Суд також враховує те, що будь-які дані, які б свідчили про неможливість тримання ОСОБА_3 під вартою, сторонами кримінального провадження не надавалися.

Керуючись статтями 131-132, 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 199, 314-316, 369-372 КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В :
Відмовити в задоволені клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору.
Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту по кримінальному провадженню №0002671, внесеному до ЄРДР 02.07.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на 10 год. 00 хв. 5 березня 2021 року.
В судове засідання викликати прокурора, захисників, обвинувачених.
Кримінальне провадження розглядати одноособово.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 та продовження строку дії обов`язків, визначених ухвалою про застосування запобіжного заходу у виді застави обвинуваченому ОСОБА_8 задовольнити.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерство юстиції України продовжити на 60 днів, тобто до 24 квітня 2021 року включно.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дію покладених на нього обов`язків строком на 2 місяці, а саме:
не відлучатися із місця проживання без дозволу суду;
повідомляти суд про зміну постійного місця проживання.
Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1