В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2021 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 04 січня 2021 року за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Северськ, Артемівського району, Донецької області, мешканця АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, військовозобов`язаного, раніше не судимого, у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.164 КК України;
учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
законний представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області № 130/763/14-ц від 08.04.2014 ОСОБА_3 зобов`язаний сплачувати кошти (аліменти) на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі 1/3 частки від його доходу щомісячно, але не менше, ніж тридцять відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку окремо, починаючи з дня звернення до суду з 11.03.2014 і до досягнення старшою дитиною повноліття.
Знаючи про необхідність сплати аліментів ОСОБА_3 в період часу з 01.04.2018 по 30.11.2020, маючи умисел на ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), ігноруючи рішення суду та ухиляючись від його виконання, не сплачував аліменти, внаслідок чого порушив та продовжує порушувати право дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток, передбачене ст. 51 Конституції України.
Не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, ОСОБА_3 на роботу не влаштувався, на обліку в Жмеринській міськрайонній філії Вінницького обласного центру зайнятості не перебуває, маючи доходи з неофіційних заробітків, їх не декларував та не декларує, про суми заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв та аліменти на утримання дітей не сплачував, будь-якої іншої допомоги не надавав, тобто добровільно рішення суду не виконував і таким чином умисно, злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітніх дітей, що призвело до виникнення заборгованості по сплаті аліментів за вказаний період у розмірі 113 066,46 ( сто тринадцять тисяч шістдесят шість) гривень 46 копійок, що сукупно складає суму виплат більше, ніж за три місяці відповідних платежів.
Окрім того, з моменту виникнення зобов`язання сплачувати аліменти, а саме з 11.03.2014, ОСОБА_3 допустив заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 119 299 (сто дев`ятнадцять тисяч двісті дев`яносто дев`ять) гривень 97 копійок.
Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи допитаним під час судового розгляду, в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому у вчиненні кримінального проступку, який передбачений ч.1 ст.164 КК України і викладений в обвинувальному акті від 29.01.2021 року. Суду показав, що проступок вчинив за обставин, викладених вище, а саме що він тривалий час не працював офіційно, заробляв на життя тимчасовими заробітками. Кошти на утримання дітей він не перераховував. Про вчинене шкодує, просив суворо не карати.
Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Законний представник неповнолітніх потерпілих ОСОБА_5 , повідомила суд, що неодноразово повідомляла обвинуваченого про виниклу заборгованість. Будь якої додаткової допомоги окрім аліментів обвинувачений дітям не надавав. З моменту звільнення обвинуваченого з останнього місця роботи почала накопичуватися заборгованість. Просила суд суворо обвинуваченого не карати, застосувати міру покарання не пов`язану з позбавленням волі.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому проступку, який передбачений ч.1 ст.164 КК України і викладений в обвинувальному акті від 29.01.2021 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , показання обвинуваченого ОСОБА_3 , законного представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_5 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 та законному представнику потерпілих ОСОБА_5 , що при таких обставинах вони позбавляєюся права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної провадження за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчинені інкримінованого йому проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_3 статті 69 КК України, а тому: з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості кримінального проступку, вчиненого обвинуваченим, особи винуватого, відсутності обставин, що обтяжують покарання та наявності які пом`якшують, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 164 КК України.
Відповідно до ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з послідуючими змінами), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченого.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 на обліку в психіатра та на обліку в нарколога не значиться, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, являється учасником бойових дій, вибачився перед потерпілою. Ці обставини суд відносить до обставин, які пом`якшують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.
Окрім того, з урахуванням обставин справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, думки прокурора, суд доходить висновку, що доцільним є застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням строком на один рік та покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки, на переконання суду, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.
Призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів або кримінальних проступків, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарння.
Цивільний позов не заявлено, процесуальних витрат та речових доказів у провадженні немає.
Підстав для обрання запобіжного заходу немає.
Керуючись статтями 368-371, 373-376 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в один рік не вчинить нового кримінального проступку або злочину.
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку в один рік обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно зі статтями 392-395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський місьрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Згідно зі статтею 376 КПК України учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1