ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/155/21 Справа № 201/3102/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури та представника потерпілого ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000254 від 07 лютого 2017 року, щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська,
який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного та додаткового покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.
27 січня 2017 року близько 22 годині 00 хвилині ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у м. Дніпрі по пр. Гагаріна з боку вул. Чернишевського у напрямку пр. Д. Яворницького.
На шляху руху в районі перехрестя з вул. Паторжинського ОСОБА_7 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при виникненні небезпеки для руху у виді пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїжджу частину зліва направо за напрямком його руху та якого він об`єктивно спроможний був виявити, заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив, внаслідок чого допустив на нього наїзд.
В результаті дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_10 заподіяні тілесні ушкодження, що відносяться до середнього ступеня тяжкості.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, невиконання яких знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, провадження закрити та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор посилається на те, що ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України за злочин, вчинений 27 січня 2017 року, а отже, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчились 27 січня 2020 року.
В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок суду змінити, позовні вимоги ОСОБА_10 задовольнити в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 52823, 50 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що на період звернення потерпілого 17 жовтня 2017 року з позовом йому, як кредитору, належало право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Вважає, що потерпілий вправі відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування від особи, яка її завдала.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор просила задовольнити апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури та скасувати вирок суду, а апеляційну скаргу представника потерпілого захисника ОСОБА_9 задовольнити частково і в частині вирішення цивільного позову повернути на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.
Представник потерпілого ОСОБА_10 -захисник ОСОБА_9 просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого - захисника ОСОБА_9 та просили задовольнити апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 відповідають об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам кримінального провадження, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.
Разом з тим, вирок суду у цьому провадженні підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно із ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
За змістом ст. 9 КПК України (принцип законності кримінального провадження) під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані дії він вчинив 27 січня 2017 року.
Санкція ч.1 ст.286 КК України в редакції Закону №586-VI від 24 вересня 2008 року передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки.
Отже, станом на 15 березня 2021 року сплинуло 3 роки та, відповідно, закінчились визначені ст. 49 КК України строки давності, ухвалений вирок щодо ОСОБА_7 не набрав законної сили, а тому ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, а вирок суду - скасуванню та кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 417 КПК України.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялися від слідства або суду та не вчинила нового злочину.
Ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можливо лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави, що передбачено абз.7 п.2 зазначеної постанови. У тому разі, коли обвинувачений заперечує проти його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд ухвалює вирок, призначає винуватій особі покарання та на підставі ч.5 ст.74 КК України звільняє від призначеного покарання.
Отже, суд першої інстанції, приймаючи рішення повинен був з`ясувати думку ОСОБА_11 щодо закриття провадження у зв`язку із закінченням строку давності і у разі його згоди звільнити від кримінальної відповідальності та закрити провадження, а при незгоді звільнити обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України, втім судом не було виконано вказаних вимог, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Окрім того, як вбачається з резолютивної частини вироку, суд на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнив ОСОБА_7 від призначеного, як основного так і додаткового покарання, а не від кримінальної відповідальності.
Апеляційним судом відповідно до ст. 285 КПК України ОСОБА_7 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, на що обвинувачений ОСОБА_7 надав свою згоду та підтвердив, що йому зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою.
Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.
Зазначені вище нормативні положення спрямовані на реалізацію також вимог засади змагальності сторін, згідно з якими суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків згідно із ч. 6 ст. 22 КПК України.
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.
Зазначені підстави, як встановлено в ході апеляційного перегляду, дотримані. Матеріали провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.
Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення чинним законодавством не передбачено.
Щодо заявленого у кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_10 цивільного позову апеляційний суд звертає увагу на таке.
Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Тобто, вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.
В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.
Тому, в зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі закінченням строків давності заявлений потерпілим
ОСОБА_10 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди слід залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що наявні усі необхідні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому обвинувальний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо нього закриттю у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 - скасувати.

Кримінальне провадження за №0000254 від 07 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України - закрити.
Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення вироку.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4