ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 643/9919/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2224/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що від частини з них надійшли заяви про розгляд справи без них, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на вирок Московського районного суду м. Харкова від 12 04 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олексіївка Первомайського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, вдівця, пенсіонера МВС України, опікуна інваліда дитинства ОСОБА_11 , 1984 року народження, раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України з призначенням покарання у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 на відшкодування матеріальної шкоди 15534 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот тридцять чотири) гривні 20 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 на відшкодування моральної шкоди 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 до ОСОБА_7 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати на користь ХНДЕКЦ за проведення експертизи обставин дорожньо-транспортної пригоди № 624/16 від 25 07 2016 року у розмірі 1055,52 гривень.

Долю речового доказу вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 22 06 2016 року, близько 22 10 години, керував технічно справним автомобілем ІЖ 412 ІE-028", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався по пр. Тракторобудівників м. Харкова зі сторони вул. Героїв Праці в напрямку вул. Валентинівської зі швидкістю 70 км/год. Під час руху по вказаній вулиці, в районі будинку № 87, ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п.12.1 та 18.1. Правил дорожнього руху України та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїжджу частину по нерегульованому пішоходному переході, зліва направо по ходу його руху.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 796-А/16 від 22 07 2016 року, потерпілій ОСОБА_9 спричинено тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я у вигляді закритого поперечного перелому середньої третини правого стегна зі зміщенням.
Порушення п.п. 12.1 та 18.1 Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 , які згідно з висновком судово-автотехнічної експертизи № 624/16 від 25 07 2016 року, знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом першої інстанції за ч.1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невмотивованість та необґрунтованість оскаржуваного вироку просить про його скасування та про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік із застосуванням ст. 75 КК України, скасувавши при цьому покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

Крім того, просить про відмову у задоволенні відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілій, через недоведеність моральної шкоди та не підтвердження розміру матеріальної шкоди (а.с. 199-202).

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_8 , потерпіла ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_10 про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися. Будь-яких клопотань або заяв, які б перешкоджали розгляду справи, до апеляційного суду не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних доводів щодо необґрунтованості призначеного ОСОБА_7 покарання, то відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, є пенсіонером МВС України, є опікуном інваліда дитинства ОСОБА_11 , 1984 року народження, має постійне місце мешкання, де характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

При цьому, обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченого, відповідно до ст.ст. 66,67 КК України, встановлено не було.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому саме такий строк покарання в межах санкції статті.

Таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованої йому статті.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

Надаючи оцінку твердженню захисника обвинуваченого щодо безпідставного призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу та необхідності призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік із застосуванням положень ст. 75 КК України, колегія суддів виходить з положень ч.1 ст. 421 КПК України, відповідно до яких обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

На підставі чого, з метою недопустимості погіршення правового становища обвинуваченого в суді апеляційної інстанції, що є не лише важливою гарантією права обвинуваченого на захист, а й гарантією правосуддя, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині, оскільки це виходить за межі її компетенції та йде в розріз із положеннями ч.1 ст. 421 КПК України.

Що стосується посилання захисника на неможливість сплати обвинуваченим штрафу через відсутність у нього доходу, оскільки він є пенсіонером та опікуном особи з інвалідністю, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у такому випадку обвинувачений не позбавлений можливості скористатися правом на сплату штрафу із розстрочкою, гарантованим частиною 4 статті 53 КК України.

Перевіряючи вирок в межах апеляційної вимоги обвинуваченого щодо безпідставного задоволення цивільного позову, колегія суддів не погоджується з її доводами та вважає рішення суду першої інстанції і в цій частині законним та обґрунтованим, а суму як матеріальної так і моральної шкоди виваженою та об`єктивною.

Так, згідно ст.129 КПК України, ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

З положень зазначеної статті вбачається, що в мотивувальній частині вироку суд на основі всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи має навести мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладення на засудженого, цивільного відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, з кого саме вони стягуються, на чию користь та в якому порядку проводити стягнення, зарахувати суми, добровільно передані цивільному позивачеві, вказати матеріальний закон на підставі якого вирішено цивільний позов, давши при цьому належну оцінку зазначеним обставинам.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження між подією, що відбулася 22 06 2016 року та проходженням лікування потерпілою у ХМКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова з 22 06 2016 року по 04 07 2016 року та у ХМКЛ № 30 з 05 07 2016 року по 13 07 2016 року є прямий причинний зв`язок.

Згідно виписки з історії хвороби стаціонарного хворого, наданої лікуючим лікарем та затвердженої завідуючим відділенням ХМКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова від 04 07 2016 року, громадянка ОСОБА_9 звернулася до відповідного закладу 22 06 2016 року о 23-05 годині. (а.с.113).

Висновком експерта № 796-А/16 від 22 07 2016 року встановлено, що у зв`язку з подією, що відбулася 22 06 2016 року у громадянки ОСОБА_9 мали місце ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, забитої рани лобової області належить до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (п.2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень); закритий поперечний перелом середньої третини правого стегна зі зміщенням належать до категорії середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я (для загоєння вказаного перелому потрібний термін не менш 3-х тижнів (п.2.2.2. Правил «судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»).
Перераховані ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів (предмета), індивідуальні особливості травматичної поверхні яких, в ушкодженнях не відобразилися, не виключено, що в умовах дорожньо-транспортної події, і в строк незадовго до госпіталізації, можливо 22.06.2016 р.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, назви препаратів, що вказані у наданих потерпілою чеках повністю відповідають призначенням, які надавались ОСОБА_9 в ході лікування у вищевказаних закладах та в період реабілітації.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що копії чеків лікарських препаратів наданих потерпілою, не відповідають лікарським призначенням ані обвинуваченим, ані його захисником надано не було.

Перевіряючи вирок в межах апеляційної вимоги захисника щодо безпідставного стягнення на користь потерпілої моральної шкоди, колегія суддів не погоджується з її доводами та вважає рішення суду першої інстанції в цій частині законним та обґрунтованим, а суму моральної шкоди виваженою та об`єктивною.

Так відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди, суд першої інстанції в повній мірі врахував тривалість та обсяг душевних страждань та фізичного болю, характер наслідків спричинених потерпілій ОСОБА_12 , а саме те, що вона в зв`язку з ушкодженням здоров`я вимушена була лікуватися та витрачати на це кошти.

Визнаючи обґрунтованим розмір призначеної судом першої інстанції моральної шкоди, колегія суддів враховує те, що потерпіла була позбавлена можливості вести звичайний спосіб життя через втрату нею можливості близько 8 місяців працювати.

Крім того, колегія суддів не може залишити поза увагою відсутність критичної оцінки своєї поведінки обвинуваченим та невизнання ним як своєї провини так і цивільного позову.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що при визначенні суми відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався принципами розумності та справедливості та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги потерпілої частково, а саме у розмірі 25 000 грн.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни чи скасування вироку з підстав викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 12 04 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4