Справа № 308/2115/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

24.05.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/520/20, за апеляційною скаргою, яку подали засуджений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06 грудня 2019 року в задоволенні клопотання, яке подали засуджений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання відмовлено.
В ухвалі вказується на те, що як встановлено в ході розгляду клопотання, згідно з вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2017, затверджено угоду про визнання винуватості укладену між обвинуваченим ОСОБА_6 та прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ; ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України і на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки і на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 19.10.2016 року та остаточно визначено до відбуття ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць. Окрім того, судом встановлено, що відповідно до вироку Ужгородського міськрайонного суду від 13.11.2019 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання призначеного за цим вироком, частково зараховано покарання за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2017 та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки два місяці. Також ухвалено початок строку відбування покарання рахувати відповідно до вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2017 (справа № 308/2115/17). В ухвалі також вказується на те, що зазначений вирок (Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2017) станом на час розгляду клопотання не набув законної сили. А тому, беручи до уваги те, що вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.11.2019 відносно ОСОБА_6 , згідно якого йому призначено остаточне покарання, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового зарахування покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 10.11.2017, не набув законної сили, а також те, що вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2017 не виконується самостійно, суд дійшов висновку, що подане клопотання до задоволення не підлягає.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 вказують на те, що ухвала є незаконною та підлягає скасуванню. Зазначають, що відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 № 838-VIII, яким було змінено редакцію ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення, у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Частина 5 ст. 72 КК України в редакції, яка діяла у період з 24.12.2015 до 20.06.2017, передбачала зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання в пропорції день за два. Оскільки, засуджений вчинив злочин у вказаний період 23.01.2017, під час дії вказаної вище редакція ч. 5 ст. 72 КК України, засуджений має право просити суд зарахувати строк попереднього ув`язнення з моменту затримання до моменту набрання вироком законної сили у строк відбування покарання, а саме: з 31.07.2017 до 11.12.2017 = 4 місяці 12 днів*2=8 місяців і 24 дні строку відбування покарання. Просять ухвалу скасувати, постановити нову, якою зарахувати засудженому ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 31.07.2017 до 11.12.2017 у строк відбування покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2017 року у справі № 308/2115/17, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме: 8 місяців і 24 дні.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_5 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Розгляд апеляційної скарги 24.05.2021 продовжується у відсутності засудженого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що засуджений та адвокат повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги відповідно до вимог законодавства. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги чи даних про поважність причин неявки від вищевказаних осіб не надходило, а також те, що 16.02.2021 розпочато розгляд апеляційної скарги за участі адвоката ОСОБА_7 , яким апеляційному суду надавались пояснення і яким було заявлено клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні для надання йому можливості надати апеляційному суду відповідні документи.

Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення колегія суддів відхиляє.

Так, відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого, (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того ж кримінального провадження (тобто в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення) провадиться з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 72 КК України у строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, що відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання, яке подали засуджений ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_7 повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали судового провадження, та дійшов обґрунтованих висновків про відмову в задоволенні клопотання про зарахування судом засудженому ОСОБА_6 строку попереднього ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі за правилами, визначеними ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Так, судом першої інстанції встановлено, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2017, затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між обвинуваченим ОСОБА_6 та прокурором Ужгородської місцевої прокуратури; ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України й на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки й на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 19.10.2016 та остаточно визначено ОСОБА_6 до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.

Також судом встановлено, що відповідно до вироку Ужгородського міськрайонного суду від 13.11.2019 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково зараховано покарання за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2017, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки два місяці; ухвалено початок строку відбування покарання рахувати відповідно до вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2017 (справа № 308/2115/17).

Обґрунтованим і таким, що знайшов своє підтвердження є і висновок суду першої інстанції про те, що вирок від 13.11.2019 щодо ОСОБА_6 станом на час розгляду клопотання не набув законної сили, а вирок від 10.11.2017 не виконується самостійно.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги й те, що вирок від 13.11.2019 не набув законної сили й на час розгляду апеляційної скарги.

Будь-яких доказів у підтвердження протилежного стороною захисту не надано.

Таким чином апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку тим фактам, що вирок щодо засудженого ОСОБА_6 від 13.11.2019, відповідно до якого йому призначено остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового зарахування покарання за вироком від 10.11.2017, не набув законної сили, а вирок від 10.11.2017 не виконується самостійно, а також обґрунтовано врахував вимоги п. 2 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 № 838-VIII, яким внесено зміни до ч. 5 ст. 72 КК України, де передбачено, що даний Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуте повністю.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 .

Із цих підстав, доводи апеляційної скарги про те, що:відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 № 838-VIII, яким було змінено редакцію ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення, у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; частина 5 ст. 72 КК України в редакції, яка діяла у період з 24.12.2015 до 20.06.2017, передбачала зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання в пропорції день за два; оскільки, засуджений вчинив злочин у вказаний період 23.01.2017, під час дії вказаної вище редакції ч. 5 ст. 72 КК України, засуджений має право просити суд зарахувати строк попереднього ув`язнення з моменту затримання до моменту набрання вироком законної сили у строк відбування покарання, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для зарахування засудженому ОСОБА_6 строку попереднього ув`язнення з 31.07.2017 до 11.12.2017 у строк відбування покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2017, із розрахунку день за два.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд бере до уваги й те, що в матеріалах судового провадження відсутні й стороною захисту до клопотання чи апеляційної скарги не додано належним чином завірених копій вироків від 10.11.2017 та 13.11.2019 щодо ОСОБА_6 , що свідчить про те, що сторона захисту не надавала докази у підтвердження доводів клопотання.

Також апеляційний суд бере до уваги те, що відповідно до листів начальника ДУ «Закарпатська УВП № 9» від 05.10.2020 та 21.10.2020 засуджений ОСОБА_6 звільнений із установи 31.08.2020 по відбуттю строку покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 10.11.2017 (а. с. 73, 79).

За таких обставин, колегія суддів не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому ухвала суду першої інстанції як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подали засуджений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 06 грудня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: