У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000069 за апеляційною скаргою прокурора Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2021 року про повернення прокурору обвинувального акта у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Угольки, Тячівського району, Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України.

Учасник судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2021 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000069 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 129 КК України, повернуто прокурору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягаю скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 містить його правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 129 та ч. 2 ст. 125 КК України, а також формулювання обвинувачення із повним переліком кваліфікуючих дій обвинуваченого, які утворюють склад кримінальних проступків.

Вказує, що в судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_6 була зрозуміла суть обвинувачення та останній просив призначити розгляд справи по суті.

На думку прокурора, висновки суду першої інстанції, зазначені в ухвалі про повернення обвинувального акта прокурору, не відповідають дійсності, оскільки фактично всі обставини, на відсутність яких посилається суд, зазначені в обвинувальному акті.

Також додав, що суд вийшов за межі ст. 315 КПК України, оскільки вдався до аналізу фактичних обставин вчинення кримінальних проступків, що не входить до переліку питань, які підлягають з`ясуванню в ході підготовчого судового засідання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 129 КК України, кваліфіковані прокурором, як погроза вбивством. Диспозиція цієї статті передбачає погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози. Однак, такої кваліфікуючої ознаки при кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 129 КК України, в обвинувальному акті прокурором не наведено.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України прокурором кваліфіковані, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткостроковий розлад здоров`я. В той час, як диспозицією цієї статті визначено відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Суд зазначив, що стороною обвинувачення в обвинувальному акті не наведена конкретна правова кваліфікація кримінальних проступків, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 . Тому дійшов висновку, що вказані недоліки обвинувального акта, його неконкретність, порушують право обвинуваченого, передбачене ст. 42 КПК України, зокрема, бути обізнаним, у вчиненні якого кримінального правопорушення обвинувачується, чим істотно порушується право обвинуваченого на захист.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Вичерпний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, містить ч. 2 ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Повертаючи обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 прокурору, суд першої інстанції зазначив, що стороною обвинувачення в обвинувальному акті не наведена конкретна правова кваліфікація кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 .

З цими висновками суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Так, з обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000069 від 30.11.2020 р. за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 129 КК України слідує, що дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 129 КК України кваліфіковані як погроза вбивством.

Між тим, диспозиція цієї статті передбачає погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози. Однак, такої кваліфікуючої ознаки при кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 129 КК України в обвинувальному акті прокурором не наведено.

Крім того, як слідує з обвинувального акта, дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України прокурором кваліфіковані, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткостроковий розлад здоров`я. В той час, як диспозицією цієї статті визначено відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Тобто, стороною обвинувачення в обвинувальному акті не наведена конкретна правова кваліфікація кримінальних проступків, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 .

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказані недоліки обвинувального акта, його неконкретність, порушують право обвинуваченого, передбачене ст. 42 КПК України, зокрема, бути обізнаним, у вчиненні якого кримінального правопорушення чи кримінальних правопорушень особа обвинувачується, чим істотно порушується право обвинуваченого на захист.

При апеляційному розгляді оскаржуваної ухвали про повернення обвинувального акта прокурору встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000069 у відношенні ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

За такого, апеляційний суд вважає правильним прийняте судом першої інстанції рішення про повернення прокурору обвинувального акта у відношенні ОСОБА_6 .

Тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405 407, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2021 року про повернення прокурору обвинувального акта відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3