Справа № 298/6/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/13/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 на вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2019 року, відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,
з участю прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
встановила:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст. 263 КК України до трьох років позбавлення волі; за ч.4 ст. 296 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України постановлено звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року і шести місяців іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.4 ст. 296 КК України до трьох років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України постановлено звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно вироку суду, 09 грудня 2018 року близько 04 год. 30 хв. ОСОБА_12 та неповнолітній ОСОБА_8 , за попередньою змовою між собою, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилося в прагненні показати свою зневагу до існуючих правил та норм поведінки, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, знаходячись напроти Великоберезнянської селищної ради, яка розташована по вул. Шевченка, №12 в смт. Великий Березний, Великоберезнянського району, Закарпатської області, не звертаючи увагу на словесні вимоги оточуючих припинити хуліганські дії, підбігли до потерпілого ОСОБА_13 , після чого ОСОБА_12 , тримаючи в руці заздалегідь заготовлений пістолет з маркуванням «EKOL Special 99» EV13-17120184 CAL 9 mm P.A.», наніс один удар в голову останньому, а також здійснив постріл з даного пістолету над головою такого, а ОСОБА_8 , тримаючи в руці заздалегідь заготовлений ніж, також наніс один удар в область вискової ділянки голови зліва потерпілого ОСОБА_13 , після чого обвинувачені почали бігти за потерпілим, погрожуючи йому фізичною розправою, однак не наздогнали його, в результаті чого потерпілому ОСОБА_14 заподіяно легкі тілесні ушкодження у вигляді рани на шкірних покривах лівого зовнішнього кута ока. Різаної рани вискової ділянки зліва, які згідно висновку експерта №519 від 19 грудня 2018 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Крім цього, ОСОБА_12 , на початку 2018 року в невстановлений слідством день та час, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи протиправний характер своїх дії та їх наслідки, придбав в інтернет-мережі пістолет марки «EKOL Special 99» EV13-17120184 CAL 9 mm P.A.», який згідно висновку експерта №1/14 від 13 березня 2019 року є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю, після чого незаконно перемістив при собі до власного будинку, де зберігав у кімнаті в шухляді тумбочки, та яким володів і мав можливість розпоряджатися на власний розсуд, без мети збуту. В подальшому, 08 грудня 2018 року близько 20.00 год. зазначений вище предмет, помістивши у передній правий карман куртки, де носив такий та зберігав при собі та який 16 грудня 2018 року викинув під час проведення огляду дворогосподарства в АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 неоспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_11 за ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України покликається на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення ОСОБА_10 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Наголошує, що суд першої інстанції не зазначив за наявності яких підстав прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 без відбування покарання та не мотивував своє рішення про звільнення останнього від відбування такого з випробуванням.

Акцентує, що місцевий суд за відсутності відповідних даних безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

На думку прокурора, визнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини свідчить про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинене.

Вважає, що відповідно до ст. 65 КК України ступінь тяжкості злочину, позитивна характеристика обвинуваченого, відсутність у нього судимості, підлягає до врахування при призначенні покарання, однак не як обставини, що його пом`якшують.

Зазначає, що примирення з потерпілим не може бути враховано як обставина, що істотно знижує ступінь тяжкості злочину проти громадського порядку та моральності.

Звертає увагу на те, що судом не враховано, що ОСОБА_12 вчинив з хуліганських мотивів злочини, які згідно вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень проти громадського порядку і моральності, окрім цього, обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності та в силу ст.ст. 75, 104 КК України був звільнений від відбуття призначеного покарання.

Наголошує, що висновки суду про можливість звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті.

Просить скасувати вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2019 року відносно ОСОБА_11 в частині звільнення його від відбування покарання з випробуванням та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст. 263 КК України у виді трьох років позбавлення волі, за ч.4 ст. 296 КК України у виді трьох років і шести місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді трьох років і шести місяців позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 про її заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Оскільки рішення суду в частині, що стосується обвинуваченого ОСОБА_8 прокурором не оскаржується та фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України.

Так, ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, ступеню суспільної небезпеки та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи і різного роду факторів та критеріїв, що впливають на покарання.

За змістом положень ст. 75 КК України, питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети кримінального покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Водночас, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд прийде до висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, хоча при цьому має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення та дані про особу винного, але й інші обставини провадження.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, вирішуючи питання про призначення покарання та можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без його відбування, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України, дані про його особу, який раніше не судимий, є особою молодого віку, за місцем проживання характеризується позитивно, а також думку прокурора в місцевому суді, яка виступаючи в судових дебатах, просила звільнити обвинувачених та зокрема ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням. При цьому, суд першої інстанції визнав та врахував і обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченому відсутні.

На думку колегії суддів, місцевим судом, всупереч доводам апеляційної скарги заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 , об`єктивно встановлено і мотивовано у вироку наявність обставини, що пом`якшує обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, а саме його щире каяття, що в даному випадку ґрунтується на повному, послідовному і незмінному протягом розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій визнанні вини у вчиненому, як основної форми прояву такого, а також осуді і належній критичній оцінці ОСОБА_7 своєї протиправної поведінки, який запевнив, що у майбутньому не повторить подібного.
Таким чином, враховуючи усвідомлення без будь-яких істотних обмежень ОСОБА_7 протизаконності своїх злочинних дій, відсутність наслідків від вчиненого, у зв`язку з тим, що заподіяна потерпілому ОСОБА_15 відшкодована, а також беручи до уваги категоричну позицію останнього, висловлену в заяві (т.2 а.с.4) про призначення обвинуваченим мінімального покарання та звільнення їх від відбування такого з випробуванням, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, не спростовують викладених у вироку обґрунтованих висновків місцевого суду з цього приводу, оскільки значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю. При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства і така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Отже, звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд першої інстанції дотримався вищезазначених норм закону та навів у вироку переконливі, на думку колегії суддів, доводи на підтвердження прийнятого рішення, що свідчать про можливість виправлення обвинуваченого в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж встановленого іспитового строку, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та наявність відповідних для цього підстав.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2019 року, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4