ЄУН № 336/3334/17
пр. № 1-кп/336/18/2021
ВИРОК
Іменем України
14 травня 2021 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів: головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого та цивільного відповідача ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Токмак, проживає у АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 13.11.2002 року за ст. 185 ч. 2 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;

вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 09.10.2003 року за ст. 263 ч. 2 КК України із застосуванням ст 71 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі (звільнився 25.11.2004 року умовно-достроково на 1 місяць 21 день);

вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 24.10.2007 року за ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 186 ч. 2, 263 ч. 1, 289 ч. 2, 296 ч. 4, 342 ч. 2 КК України до 5 років 9 місяців позбавлення волі (звільнився 17.12.2012 року у зв`язку з відбуттям покарання);

вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 14.08.2014 року за ст. 185 ч. 2 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки (ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 14.05.2015 року направлений для відбування покарання за вироком суду);

вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 16.09.2015 року за ст. 125 ч. 2, ст. 185 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі (ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.04.2016 року зараховано до строку позбавлення волі строк попереднього ув?язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 13.03.2015 року по 19.10.2015 року включно; відповідно до ухвали Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.07.2016 року звільнився 22.07.2016 року умовно достроково на 7 місяців 21 день);

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 15 ч. 3 ст. 115 ч. 1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
09 березня 2017 року приблизно о 15.15 годині ОСОБА_7 , знаходячись на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті тривалих неприязних стосунків із ОСОБА_9 , маючи умисел на заподіяння смерті особі, належним обвинуваченому ножем, який утримував в правій руці, наніс ОСОБА_9 один удар в область правої половини грудної клітини, спричинивши потерпілому проникаюче поранення правої половини грудної клітки в проекції 6го міжребер?я, з пораненням жирового привіску серця, з просочуванням крові останнього, зі скупченням крові в плевральній порожнині, з розвитком посттравматичного перикарду (запаленням серозної оболонки серця), яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Продовжуючи реалізацію свого умислу на вбивство ОСОБА_9 , ОСОБА_7 спробував вдарити ОСОБА_9 ножем знову, однак потерпілий, захищаючись, відштовхнув ОСОБА_7 руками, внаслідок чого отримав рани в області третього пальця правої кисті, в області середньої фаланги четвертого пальця правої кисті, у основи 1 пальця правої кисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та рани в області лівої кисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати умисел на вбивство ОСОБА_9 , піднятою із землі металевою трубою завдав два удари в область голови потерпілого, спричинивши останньому струс головного мозку, рану в лівій тім`яній області, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Однак ОСОБА_7 не зміг завершити скоєння вбивства ОСОБА_9 , оскільки його дії були припинені ОСОБА_10 , що перебував на території домоволодіння, а ОСОБА_9 було своєчасно надано медичну допомогу, внаслідок чого потерпілий залишився живим.

Таким чином ОСОБА_7 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 вину у скоєнні інкримінованому йому злочину не визнав, пояснивши, що у березні 2017 року працював у ОСОБА_9 різноробочим, будували будинок по АДРЕСА_2 . До моменту подій ОСОБА_7 працював у ОСОБА_9 приблизно 3 місяці, отримуючи заробітну плату десь 250 гривень на день, але станом на 08.03.2017 року не працював вже місяць. В ході ремонту працівники випадково пошкодили камін у домі замовника та ОСОБА_9 вказав, що розмір збитку вирахує з заробітної плати. 08.03.2017 року ОСОБА_7 висунув ОСОБА_9 вимогу сплатити заробітну плату, на що ОСОБА_9 запропонував прийти 09.03.2017 року на об`єкт будівництва. ОСОБА_11 09.03.2017 року прийшов приблизно між 14.00 та 15.00 годиною до домоволодіння по АДРЕСА_2 , де зустрівся із ОСОБА_9 , але останній не хотів віддавати гроші. В ході вербального конфлікту ОСОБА_9 зненацька вхопив металеву трубу та почав наносити ОСОБА_7 удари нею, влучивши при цьому по лівій нозі в області коліна, спричинивши тілесні ушкодження. Падаючи, ОСОБА_7 вихопив з зовнішньої кишені куртки ніж та махнув ним перед собою з метою захистись, не помітивши чи влучив чи ні. Зазначений ніж належав ОСОБА_7 та являв собою розкладний ніж, який обвинувачений носив із собою з побутовою метою. Потім ОСОБА_9 відійшов та повернувся із металевим кутком, яким продовжив наносити ОСОБА_7 удари. ОСОБА_7 у свою чергу наніс два чи три удари металевою трубою по голові ОСОБА_9 . Після цього вийшов один з різноробочих та розтягнув їх.

Обвинувачений вказував, що, на його думку, його дії слід кваліфікувати як умисне тяжке тілесне ушкодження за ст. 121 ч. 1 КК України, адже він не мав умислу на вбивство потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомив, що знайомий із ОСОБА_7 з 2016 року, коли останній звернувся до нього за оголошенням про роботу. В ході виконання робіт по АДРЕСА_2 ОСОБА_7 разом з іншими працівниками розпалили камін та зіпсували його, на що потерпілий висунув їм вимогу про відшкодування збитку, на що усі погодились, написавши відповідні розписки. Також потерпілий вказав, що працівники можуть самі відремонтувати камін, або він відрахує збитки з їх зарплат. Напередодні 08.03.2017 року зателефонував ОСОБА_7 та вказав ОСОБА_9 , що приїде за грошима. 09.03.2017 року ОСОБА_12 зателефонував ОСОБА_13 та повідомив, що приїхав ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_9 разом із водієм десь о 14.00 приїхали на об`єкт. На той час на об`єкті перебували ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , хлопці на імена ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також ОСОБА_17 . Потерпілий зайшов до будинку, де перебував ОСОБА_7 , який, на думку потерпілого, був нетверезим. ОСОБА_9 показав ОСОБА_7 камін, зазначивши, що останній не відремонтований, після чого між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 розпочався словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_7 вийти з будинку та вони почали спускатись на перший поверх. Потерпілий пішов разом із ОСОБА_7 , оскільки мав ключі від хвіртки. Коли ОСОБА_9 дійшов до дверей, обернувся та побачив як ОСОБА_7 , який стояв на сходах вище щось дістає з внутрішньої кишені куртки, за характерним блиском потерпілий вирішив, що це ніж. Побоюючись агресії з боку ОСОБА_7 , ОСОБА_9 вхопив фрагмент металевої труби. В цей момент ОСОБА_7 кинувся на потерпілого, а останній трубою намагався вибити з руки ОСОБА_7 ніж, вдаривши обвинуваченого по руці, а також міг хапатись за ніж. Потім в ході бійки ОСОБА_7 вихопив у ОСОБА_9 трубу та наносив останньому трубою удари, потрапивши по руці та три рази по голові. Відступаючи, ОСОБА_9 підібрав металевий куток та вдарив по лівій нозі ОСОБА_7 , у якого в той момент в лівій руці був фрагмент труби, а в правій руці ніж. Під час бійки ОСОБА_9 по допомогу не кликав. Потерпілий продовжував відступати в бік старого будинку на території домоволодіння, біля якого стояла мати замовника. В цей момент ОСОБА_9 відчув, що у нього в області живота та на голові кров. Коли саме та у який спосіб він отримав удар ножем пояснити не може, бо не помітив. Після поранення потерпілий лікувався протягом місяця стаціонарно та приблизно 3 місяці амбулаторно, внаслідок поранення він досі відчуває біль, а також погіршення пам`яті внаслідок черепно-мозкової травми.

Також в судовому засіданні судом досліджувались інші докази сторони обвинувачення: допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , досліджені письмові докази.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що є дружиною потерпілого ОСОБА_9 08.03.2017 року чоловіку зателефонував ОСОБА_7 , а 09.03.2017 року ОСОБА_9 пішов на роботу. Приблизно о 14.30 годині 09.03.2017 року свідку зателефонував господар будинку, де ОСОБА_9 робив ремонт та повідомив, що ОСОБА_9 поранили. У лікарні свідок бачила, що у ОСОБА_9 на голові та руках рани та садна. Пізніше свідок телефонувала свідку ОСОБА_19 з приводу того, чого він не виходить на роботу, грошей ані йому, ані його дружині не пропонувала.

Свідок ОСОБА_18 показав, що ОСОБА_9 у нього в будинку по АДРЕСА_2 виконував будівельні роботи. Приблизно 14 грудня 2016 року свідок з`ясував, що був пошкоджений камін у будинку, на що ОСОБА_9 зазначив, що вони самостійно усунуть пошкодження. Через деякий час свідку зателефонувала його мати ОСОБА_21 та сповістила, що ОСОБА_9 поранили, а коли свідок приїхав додому, то побачив, що у ОСОБА_9 поранення в районі грудей. Також свідок зазначив, що ОСОБА_21 хворіє та не може давати показання.

Свідок ОСОБА_19 суду повідомив, що працював разом із ОСОБА_7 з 28.11.2016 року, робили ремонт в будинку по АДРЕСА_2 . Також з ними працював хлопець на ім`я ОСОБА_22 , який розпалив камін, внаслідок чого кладка останнього потріскалась. ОСОБА_9 вирішив, що збиток в сумі 600 доларів слід розподілити на трьох працівників. Внаслідок того, що ОСОБА_9 не сплачував своєчасно заробітну плату та поклав на них збитки в усіх працівників виникла до нього неприязнь. ОСОБА_7 працював у ОСОБА_9 до січня 2017 року, свідок не чув, щоб обвинувачений висловлював потерпілому погрози. У березні 2017 року працівники відремонтували камін. 07.03.2017 року ОСОБА_7 телефонував свідку та казав, що збирається до ОСОБА_9 для вирішення питання щодо оплати недоплаченої зарплати. 08.03.2017 року ОСОБА_7 зателефонував свідку та повідомив, що привітав ОСОБА_9 зі святом. 09.03.2017 року ОСОБА_7 зателефонував свідку та сповістив, що спричинив потерпілому тілесні ушкодження. Потім колишня дружина свідка повідомляла його, що дружина ОСОБА_9 телефонувала їй з пропозицією сплатити кошти за те, щоб свідок надав визначені покази.

Свідок ОСОБА_20 показав, що працював у ОСОБА_9 підсобним робочим у 2017 році. Потерпілий несвоєчасно сплачував зарплату, а також примусив написати розписки щодо відшкодування збитків за пошкоджений камін, у зв`язку з чим між потерпілим та обвинуваченим виникали конфлікти. Також ОСОБА_9 звільнив ОСОБА_7 з роботи та не сплатив при цьому зарплату. В якийсь день ОСОБА_7 приїхав за зарплатою, вони з потерпілим спілкувались. Потім свідок перебував на другому поверсі та звідти спостерігав бійку, в ході якої ОСОБА_9 махав трубою, влучав по ногам ОСОБА_7 в руках ОСОБА_7 свідок нічого не бачив.

При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне.

В ході огляду місця події 09.03.2017 року (т. 2 а.с. 167), а саме домоволодіння по АДРЕСА_2 та прилеглої території були знайдені та вилучені сліди речовини бурого кольору, металеву трубу зі слідами речовини бурого кольору, металевий годинник та ніж складний зі слідами речовими бурого кольору.

Згідно із протоколом затримання особи від 09.03.2017 року (т. 3 а.с. 86) 09.03.2017 року о 17.20 годині ОСОБА_7 був затриманий та в ході обшуку у обвинуваченого в присутності захисника вилучені складний ніж, шкіряну куртку, спортивний рюкзак, шкарпетки, труси, два зарядних пристрої, блокнот, спортивні штани, фотоапарати Casio та Skana, мобільний телефон Нокіа 5800 з сім карткою оператора МТС.

У відповідності до постанови прокурора від 09.03.2017 року та протоколу відібрання зразків від 15.03.2017 року (т. 3. а.с. 100, 102) у ОСОБА_7 відібрані зразки крові.

Відповідно до висновків експерта № 792 (т. 2 а.с. 197, 793 (т. 2 а.с. 198) визначалась група крові ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

З висновку експерта № 794 (т. 2 а.с. 199) вбачається, що на фрагментах черепиці та гумового килиму, вилучених з місця злочину, виявлено наявність крові людини, походження якої від потерпілого ОСОБА_9 не виключається. Також не виключається домішка крові ОСОБА_7 за наявності у нього на момент події тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею.

Згідно із висновком експерта № 8-231 від 16.06.2017 року (т. 2 а.с. 222) встановлені генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_23 та ОСОБА_9 . Сліди крові на фрагменті черепиці та фрагменті гумового килимка, а також на поверхні металевої труби, вилучених при огляді місця події, на спортивних штанах та куртці ОСОБА_9 співпадають за своїми ознаками зі зразком крові ОСОБА_9 . Сліди крові на поверхні клинка ножа містять ознаки крові ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та невстановленої особи (осіб).

Відповідно до висновків експерта № 286 (т. 2 а.с. 219) та № 199 (т. 2 а.с. 244) пошкодження на правій полочці куртки та відповідне йому за локалізацією пошкодження на джемпері, пошкодження на спинці куртки ОСОБА_9 були спричинені пласким одностроннєгострим колюче-ріжучим предметом, яким міг бути клинок ножа, найбільша частина зануреної частини якого становила на менш 11 мм. Не виключається можливість виникнення пошкоджень внаслідок застосування наданих для експертизи ножів.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 951 (т. 2 а.с. 247) виявлені у ОСОБА_9 проникаюче поранення правої половини грудної клітини в проекції 6го міжребер?я, з пораненням жирового привіску серця, з просочуванням крої останнього, зі скупченням крові в плевральній порожнині, з розвитком пост травматичного перикардиту (запаленням серозної оболонки серця) кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Рани в області 3го пальця правої кисті, в області середньої фаланги четвертого пальця правої кисті, у основи 1го пальця правої кисті, струс головного мозку, рана в лівій тім`яній області у ОСОБА_9 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Рани в області лівої кисті ОСОБА_9 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Дані ушкодження утворились від дії предмета (предметів), що мають колюче-ріжучі властивості. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить терміну, вказаному освідуваним.

За висновком комісійної експертизи № 200/к (т. 3 а.с. 1) ОСОБА_9 були спричинені наступні тілесні ушкодження: проникаюче поранення правої половини грудної клітки в проекції 6го міжребер?я, рани в області 3го пальця правої кисті, в області середньої фаланги четвертого пальця правої кисті, у основи 1го пальця правої кисті, струс головного мозку, рана в лівій тім`яній області, рани в області лівої кисті, котрі були кваліфіковані згідно Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Характер та локалізація ушкоджень грудної клітини вказують на те, що воно виникло внаслідок занурення клинка ножа в указану ділянку тіла.

З висновку експерта № 952д (т. 2 а.с. 249а) вбачається, що взаєморозташування потерпілого та нападаючого в момент спричинення тілесного ушкодження могло бути будь-яким при умові доступності відповідної ділянки тіла для нанесення удару. Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження утворились не менш ніж від шести травматичних дій. Судово-медичних даних, що дозволяють судити про послідовність нанесення ударів, немає.

З висновку експерта № 1452 (т. 3 а.с. 20) вбачається, що виявлені у ОСОБА_7 садно в області лоба зліва, на верхній повіці лівого ока, в області лівого передпліччя, в області 1го пальця лівої кисті, в області проксимальної та дистальної фаланг 5го пальця лівої кисті, на тильній поверхні правої кисті, у основи 4 пальця правої кисті, в області проксимальної фаланги 5 пальця правої кисті, синець в області лівої гомілки кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Давність утворення тілесних ушкоджень в межах 5-7 діб на момент огляду (дата огляду в висновку не зазначена) Враховуючи локалізацію видимих пошкоджень у ОСОБА_7 йому було нанесено не менше 11 травматичних впливів. Виявлені пошкодження були спричинені в короткий проміжок часу. Діагноз «ухиб ділянки лівого колінного суглобу», виставлений ОСОБА_7 10.03.2017 року в травмпункті КУ «МКЛЕ та ШМД» об`єктивними даними не підтверджений та не враховується при оцінці ступню тяжкості тілесних ушкоджень.

В ході слідчого експерименту 19.05.2017 року (т. 3 а.с. 38) потерпілий ОСОБА_9 пояснив та продемонстрував події, вказавши, що 09.03.2017 року зустрівся із ОСОБА_7 , в ході зустрічі у них виник словесний конфлікт, після чого ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_7 покинути домоволодіння. Далі потерпілий попереду, а ОСОБА_7 позаду попрямували до виходу, при цьому ОСОБА_7 йшов позаду потерпілого та перебував вище на сходинці. Обернувшись, ОСОБА_9 побачив, як ОСОБА_7 дістає з-під куртки предмет, який нагадував ніж. Піднявши трубу, яка перебувала поряд, ОСОБА_9 намагався трубою вибити с рук ОСОБА_7 вищевказаний предмет. Далі ОСОБА_7 наблизився до потерпілого та між ними зав?язалась бійка, в ході якої потерпілий намагався вибити з рук ОСОБА_7 предмет, схожий на ніж, та в ході бійки втратив трубу. На думку потерпілого, саме в цей момент ОСОБА_7 міг нанести йому поранення ножем. Далі ОСОБА_7 , продовжуючи перебувати на сходинах, почав наносити удари трубою по голові потерпілого, від яких потерпілий захищався, закриваючись лівою рукою. Потім потерпілий та обвинувачений перемістились в дальню частину двору в палісадник, при цьому ОСОБА_7 продовжував утримувати трубу в руці. Потерплий підібрав з землі металевий куток, яким почав наносити удари ОСОБА_7 , влучивши в область лівої гомілки. Після нанесення удару, ОСОБА_7 зупинився, а потерпілий попрямував до будинку, спостерігаючи при цьому, що ОСОБА_7 начебто щось підіймає з землі. ОСОБА_9 зайшов до будинку, де зустрів мати господаря будинку та відчув, що у нього на голові кров, а потім побачив, що в області живота у нього також кров, а з правої сторони грудної клітки рана. Далі йому надали допомогу та викликали лікарів.

В ході проведення слідчого експерименту 01.06.2017 року (т. 3 а.с. 51) ОСОБА_7 вказував, що того дня прийшов за заробітною платою та з ОСОБА_9 у нього виник конфлікт. Далі вони вийшли з будинку, де ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_7 трубою по нозі, між ними зав?язалась бійка, в ході якої ОСОБА_9 продовжував наносити удари трубою, а ОСОБА_7 захищався рукою. Далі ОСОБА_7 вхопив трубу однією рукою, а потерпілий наносив йому удари по обличчю. Потім іншою рукою ОСОБА_7 вихопив ніж та махнув ним в бік потерпілого, але удару не відчув, після чого ОСОБА_9 кинув трубу та побіг за кут будівлі. Далі ОСОБА_7 кинув ніж та взяв трубу в праву руку, а коли пішов за потерпілим, то побачив, що ОСОБА_9 біжить до нього, тримаючи куток. Далі ОСОБА_9 намагався наносити ОСОБА_7 удари кутком, а ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 два чи три удари трубою по голові. Далі ОСОБА_9 вихопив у ОСОБА_7 трубу, а ОСОБА_7 утримував руки ОСОБА_24 своїми руками, в цей час потерпілий наносив трубою удари ОСОБА_7 в область лівої ноги, завдавши приблизно 5 ударів, після чого бійку припинив інший хлопець.

За висновком експертизи № 230/к (т. 3 а.с. 13) умови та обставини, що зазначає ОСОБА_7 під час слідчого експерименту, не відображають в повному обсязі механізм виникнення тілесних ушкоджень, що були спричинені ОСОБА_9 механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, на який вказував ОСОБА_7 , а саме удари металевою трубою в ділянку голови, за локалізацією та характеристиками ушкодження не протирічать об`єктивним даним, триманим при проведенні експертизи. Але механізм виникнення інших тілесних ушкоджень, а саме ран обох верхніх кінцівок та проникаюче поранення грудної клітки праворуч у показах ОСОБА_7 не відображено. На підставі вищевикладеного можна зробити висновок про неможливість нанесення ушкоджень ОСОБА_7 . ОСОБА_9 за обставин, вказаних ОСОБА_7 в ході допиту та слідчого експерименту.

В ході проведення впізнання 25.05.2017 року (т. 3 а.с. 104) свідок ОСОБА_25 впізнав ОСОБА_7 як особу, яка завдала тілесні ушкодження ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 .

Також стороною обвинувачення надано копію розписки від 25.12.2016 року (т. 3 а.с. 103), за змістом якої ОСОБА_7 вказує, що зобов`язується відшкодувати збиток в розмірі 100 доларів, спричинений внаслідок його дій.

Протоколом огляду предмету від 25.05.2017 року (т. 3 а.с. 64) зафіксовано зміст спілкування ОСОБА_9 із працівником патрульної поліції та надання йому першої медичної допомоги.

Протокол огляду предмету від 14.06.2017 року (т. 3 а.с. 71) містить зміст розмови між особою на ім`я ОСОБА_25 та оператором служби 102, а також зміст розмови між реєстратором КУ «КМЛЕ та ШМД» та оператором служби 102.

Протокол огляду предмету від 22.05.2017 року (т. 3 а.с. 80) містить зміст розмови між невідомим чоловіком та оператором служби 103.

За висновком судово-психіатричної експертизи № 369 (т. 3 а.с. 8) ОСОБА_7 ознак психічного розладу не виявляв та не виявляє в теперішній час. У період інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, міг і в теперішній час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує.

Наступні письмові докази: протокол огляду предметів від 02.06.2017 року )т. 2 а.с. 190), висновки експертів № 822 (т. 2 а.с. 202), № 823 (т. 2 а.с. 205), № 204 (т.2 а.с. 209), № 1-387 (т. 2 а.с. 212), № 1-344 (т. 2 а.с. 236), № 229 (т. 2 а.с. 241), постанови про відібрання зразків (т. 3 а.с. 89, 91, 94, 97), протоколи відібрання зразків (т. 3 а.с. 90, 93, 96, 99), судом не оцінюються, адже інформації, яка б мала значення для встановлення обставин скоєння злочину, не містять, прокурором не вказано яка саме інформація, яка міститься у зазначених документах, має доказове значення для встановлення обставин подій.

Оцінюючі перераховані вище безпосередньо досліджені судом докази на предмет їх належності, достовірності та допустимості, суд виходить з наступних положень чинного законодавства, а також міжнародних норм.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом в межах розумного створені як стороні обвинувачення, так і стороні захисту, а також потерпілому усі умови для надання доказів та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.
Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постановлення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» № 5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Відповідно до ст. 337 ч. 1 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Стаття 374 ч. 3 п. 2 КПК України вказує, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою має міститись, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Проаналізувавши досліджені докази у їх сукупності з точки зору їх належності та допустимості суд дійшов наступних висновків.
Дослідженими в судовому засіданні доказами, які суд вважає належними та допустимими, підтверджені обставини спричинення ОСОБА_7 . ОСОБА_9 тілесних ушкоджень за обставин, вказаних в обвинувальному акті.

Так, факт завдання ОСОБА_7 . ОСОБА_9 удару ножем в область грудної клітки, а також ударів трубою по голові підтверджений показаннями обвинуваченого та потерпілого, а також і висновками судово-медичних експертиз потерпілого.

Потерпілий як під час досудового слідства при проведенні слідчого експерименту, так і в судовому засіданні докладно та послідовно пояснив обставини отримання ним тілесних ушкоджень, його покази узгоджуються з результатом судово-медичної експертизи.

Також ОСОБА_9 не заперечувалось, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_7 , були наслідком їх бійки 09.03.2017 року.

Водночас показання ОСОБА_7 в частині кількості нанесених йому ОСОБА_9 ударів є суперечливими, адже під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 вказував, що ОСОБА_9 наносив йому щонайменше шість ударів трубою по нозі, натомість як в судовому засіданні вказував лише на один удар, що узгоджується з висновками судово-медичної експертизи ОСОБА_7 .

При кваліфікації дій ОСОБА_7 суд виходить з наступного.
Стороною захисту заперечувалась правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 як замаху на умисне вбивство з посиланням на те, що тілесні ушкодження ОСОБА_7 . ОСОБА_9 спричинив в ході спільної бійки, при цьому умислу на вбивство ОСОБА_9 обвинувачений не мав, тож його дії слід кваліфікувати за фактичними наслідками, а саме як умисне тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Згідно з ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.
Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Аналізуючи дії ОСОБА_7 під час конфлікту із ОСОБА_9 суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 прибув для спілкування із ОСОБА_9 , з яким у нього склались неприязні стосунки, маючи при собі ніж, саме ОСОБА_7 був ініціатором конфлікту, в ході якого завдав ОСОБА_9 удар ножем в область життєво важливих органів, які очевидно розташовані в області грудної клітки, а в подальшому, внаслідок того, що ОСОБА_9 вибив з його руки ніж, не зупинився на досягнутому, та продовжував заподіювати потерпілому удари металевою трубою в область голови.
Після завдання потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не намагався надати потерпілому допомогу, не звернувся до органів поліції чи швидкої медичної допомоги, тобто не вчинив жодних дій для усунення негативних наслідків своїх дій.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що, наносячи ОСОБА_9 кілька ударів у область життєво важливих органів, а саме удар ножем в область грудної клітки, а також удари трубою в область голови, ОСОБА_7 безумовно переслідував мету позбавлення потерпілого життя, водночас не виконав усіх дій для доведення умислу до кінця з причин, що не залежали від його волі, адже в конфлікт між ними втрутилась стороння особа, після чого ОСОБА_9 було надано своєчасно медичну допомогу.

Враховуючи вищевикладене, суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ст. 15 ч. 3 ст. 115 ч. 1 КК України як незакінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання, є рецидив злочину.

При обранні виду та розміру покарання, яке слід призначити ОСОБА_7 та яке має досягти мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, а саме кари та виправлення, а рівно і запобігання скоєнню інших злочинів, суд виходить з наступного.

ОСОБА_7 ніде не працює, хоча є працездатним, не одружений, документів на підтвердження наявності у нього на утриманні неповнолітньої дитини не надав.

Починаючи з 2002 року, тобто з підліткового віку, ОСОБА_7 систематично засуджувався за скоєння різних злочинів, фактично притягувався до кримінальної відповідальності п`ять разів, в тому числі і за скоєння тяжких злочинів.

Востаннє ОСОБА_7 звільнився умовно-достроково та через незначний проміжок часу вчинив новий умисний злочин проти життя людини.

Одразу після скоєння злочину ОСОБА_7 не намагався надати потерпілому допомогу, а згодом не намагався і відшкодувати витрати на лікування або моральну шкоду.

Усе вищевказане у сукупності, на переконання суду, свідчить про стійку схильність ОСОБА_7 до скоєння злочинів, вперте небажання обвинуваченого навіть після багаторазового відбуття покарання у вигляді позбавлення волі стати на шлях виправлення та очевидну неможливість його соціальної адаптації.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою кари за скоєне, виправлення обвинуваченого, перешкоджання йому вчиняти нові злочини та убезпечення оточуючих, ОСОБА_7 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, не обмежуючись при цьому мінімальним строком покарання, передбаченим санкцією відповідної статті, з урахуванням положень ст. 68 ч. 3 КК України.

Питання зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання судом вирішується з урахуванням ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону України № 838 від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

Так, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 663/537/17 від 29 серпня 2018 року щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України, якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838 (пряма дія Закону № 838).

Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838, в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838. В такому разі Закон № 838 має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046 є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046 як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

Згідно обвинуваченню та вищевикладених висновків суду обвинуваченим злочин вчинено в період дії положень ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції, визначеній Законом України від 26.11.2015 року № 838 «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». За змістом цього закону строк попереднього ув`язнення зараховувався до строку покарання у виді позбавлення волі із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З урахуванням наведених обставин, суд вважає за необхідне, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838 від 26.11.2015 року), в строк відбування покарання ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 09.03.2017 року по 14.02.2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Також судом вирішуються питання щодо речових доказів згідно ст. 100 КПК України та стягнення витрат за проведення експертиз у відповідності до положень ст. 124 КПК України (у відповідності до наявних у матеріалах справи документів).

Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про власника годинника, що був вилучений при огляді місця події, тож суд не вирішує долю вказаного речового доказу.

При вирішенні цивільного позову суд виходить з наступного.

Цивільним позивачем ОСОБА_9 було подано цивільний позов до ОСОБА_7 , в якому ОСОБА_9 просив стягнути з ОСОБА_7 на свою користь 6691,84 гривень в якості матеріальної шкоди, яка складається з вартості лікування, а також моральної шкоди в сумі 50000 гривень, що обумовлено отриманими тілесними ушкодженнями, необхідністю та тривалістю лікування.

В судовому засіданні цивільний позивач підтримав позов на зазначених підставах.

Цивільний відповідач проти позову заперечував, однак, конкретних підстав невизнання заявлених позовних вимог не зазначив.

При вирішенні цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи, що ОСОБА_9 надані фіскальні чеки на придбання медичних препаратів та обладнання, натомість як цивільним відповідачем конкретних заперечень в частині заявлених вимог не висловлено, суд вбачає підстави для задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди в повному обсягу.

Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 1167 та 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оцінюючи у сукупності пояснення ОСОБА_9 , відомості, зазначені у висновку експертизи щодо тривалості лікування, висновку судово-медичної експертизи щодо кількості та тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого, суд дійшов висновку, що в результаті спричинення тілесних пошкоджень ОСОБА_9 безумовно зазнав фізичних та моральних страждань, його життя та здоров`я були під загрозою, потерпілий був вимушений лікуватись.

Зважаючи на викладене, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цивільного позову ОСОБА_9 в частині відшкодування моральної шкоди повністю, адже сума у 50000 гривень, на погляд суду, відповідає обсягу та тривалості страждань та є справедливою компенсацією.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 68, 71, ст. 15. ч. 3 ст. 115 ч. 1 КК України,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 15 ч. 3 ст. 115 ч. 1 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді дев`яти років позбавлення волі.

В строк відбування покарання ОСОБА_7 згідно ст. 72 ч. 1, 5 КК України в редакції Закону України № 838 від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахувати строк попереднього ув`язнення за період з 09 березня 2017 року по 14 лютого 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в якості компенсації матеріальної шкоди 6691,84 гривень (шість тисяч шістсот дев`яносто одну гривню 84 коп) та в якості компенсації моральної шкоди 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Речові докази:

фрагмент черепиці з нашаруванням РБК, фрагмент килима з нашаруванням РБК, металеву трубу з нашаруванням РБК, ніж складний з нашаруванням РБК, що зберігаються у камері схову Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, знищити;

пару шкарпеток, труси, два зарядних пристрої, фотоапарат Casio, фотоапарат Skana, телефон Nokia 5800 з сім карткою оператора мобільного зв`язку МТС, повернути ОСОБА_7 .

DVD-R диски, наявні в матеріалах кримінальної справи, залишити в матеріалах кримінальної справи.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 615,72 гривень (шістсот п`ятнадцять гривень 72 коп).

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3