Справа № 297/214/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1231/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши в режимі відеоконференції у кримінальному проваджені№0000831 від 13.10.2018 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_9 ,
апеляційну скаргу прокурора Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Берегівського районного суду від 04 квітня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Берегівського районного суду від 04 квітня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину, поклавши на нього обов`язки відповідно до п. п. 1 і 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_6 в користь держави в особі Закарпатського НДЕКЦ МВС України процесуальні витрати за проведення експертиз в загальному розмірі 1859 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят дев`ять) гривень (а.с. 70,71).
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком суду, 13 жовтня 2018 року близько 01 години, в нічний період доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння водій ОСОБА_6 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », рухаючись по вул. Арпада, с. Дийда, Берегівського району, в напрямку м. Берегове, на автодорозі між населеними пунктами с. Дийда, Берегівського району - м. Берегове, в порушення вимог п. 2.3б, п. 12.1 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, та не вибравши безпечну швидкість руху, втратив керування автомобілем та виїхав за межі проїзної частини дороги вправо, в результаті чого передньою частиною керованого транспортного засобу, зіткнувся з деревом. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир переднього сидіння легкового автомобіля ОСОБА_10 , пасажир заднього сидіння автомобіля ОСОБА_11 та пасажир заднього сидіння автомобіля ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримали тяжке тілесне ушкодження.
Не погоджуючись із даним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі.
В обґрунтування покликається на те, що не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, вирок підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Вказує, що суд першої інстанції, врахувавши характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, дані про особу винного, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, характеризується позитивно, відсутність претензій до нього з боку потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , неповнолітнього ОСОБА_10 та його законного представника ОСОБА_12 , призначив основне покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального з передбачених санкцією ч.2 ст. 286 КК України, однак не вмотивував належним чином застосування ст. 75 КК України, не обґрунтував свій висновок про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, не врахував, що ОСОБА_6 не мав права керувати транспортними засобами, керуючи технічно справним транспортним засобом допустив грубі порушення елементарних правил дорожнього руху в нескладній дорожній обстановці, наразив на небезпеку учасників дорожнього руху, пасажирів, у тому числі малолітнього, завдав шкоду їх здоров`ю. Вважає, що суд безпідставно виключив з обвинувачення вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, не визнав таким, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину щодо малолітньої особи.
Заслухавши виступ прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_8 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.
Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України.
Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.
Що стосується апеляційної скарги прокурора у справі про невідповідність вимогам закону призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.
Відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно положень статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Виходячи зі змісту ст. 75 КК України її положення застосовуються лише у тому випадку, коли суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, має обґрунтовані підстави дійти висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.
Також згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходить не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Так, вироком Берегівського районного суду від 04 квітня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину, поклавши на нього обов`язки відповідно до п. п. 1 і 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.
При призначенні покарання врахував необережну форму вини обвинуваченого, яка свідчить про те, що в будь-якому випадку, вчиняючи даний тяжкий злочин, не бажав настання тяжких наслідків, і за жодних обставин не хотів позбавляти когось життя. Також суд врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, по місцю проживання характеризується позитивно, потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , неповнолітній потерпілий ОСОБА_10 та його законний представник ОСОБА_10 претензій ні матеріального, ні морального характеру до обвинуваченого не мають, що є обставинами, які пом`якшують покарання.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, з врахуванням способу вчинення злочину, відсутність тяжких наслідків, позицію обвинуваченого, який вину визнав, відсутність будь-яких претензій зі сторони потерпілих, слід на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання
Крім цього, суд апеляційної інстанції бере до уваги висновок щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, виконаний лікарем Берегівської центральної районної лікарні, згідно якого 13 жовтня 2018 року о 02:30 год. було проведено огляд ОСОБА_6 , за результатом якого було надано висновок, в якому встановлено, що ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Також, колегія суддів вважає, що слід врахувати й те, що за період з 13 жовтня 2018 року обвинувачений ОСОБА_6 не вчинив жодних адміністративних чи кримінальних правопорушень.
На переконання колегії суддів, встановлені судом обставини свідчать про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання у виді позбавлення волі.
Суд апеляційної інстанції вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 визначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам статті 65 КК України. Підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через його м`якість, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.
Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, відтак апеляційні вимоги прокурора не підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Берегівського районного суду від 04 квітня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4