Справа № 545/1851/20
Провадження № 1-кп/545/58/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.03.2021 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтави кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001347 від 09 грудня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Роздольне Целіноградської області, Казахстан, казаха, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27 серпня 1995 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.117, ч.2 ст.118, ст.42 КК України (1960 року) до покарання у покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;

- 04 березня 2002 року Київським районним судом м.Полтави за ч.ч.1, 2, 3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки;

- 04 червня 2003 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки;

- 14 липня 2011 року Київським районним судом м.Полтави за ч.2 ст.121 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 років;

- 04 червня 2019 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.ч.2, 3 ст.185, ст.70 КК України до покарання у покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяця,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.3 ст.189 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

1 епізод. 03 грудня 2019 року близько 16.00 годині ОСОБА_6 в стані сп`яніння повернувся додому за адресою: АДРЕСА_1 , де він проживає разом із своєю матір`ю ОСОБА_4 , та на побутовому ґрунті у нього з матір`ю виник конфлікт, у ході якого ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяв ОСОБА_4 двома руками за передпліч та міцно зжавши штовхнув останню на диван, після чого наніс один удар долонею правої руки у ліву частину обличчя ОСОБА_4 .

Даними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження, згідно висновку експерта №1150 від 09 грудня 2020 року у вигляді гематоми м`яких тканин обличчя зліва, які кваліфікуються як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, синців шкіри тулуба ліворуч та обох плечей, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

2 епізод. Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_6 , будучи раніше засудженим за злочини проти власності та злочини проти життя та здоров`я людини, на шлях виправлення не став, а знову 12 січня 2020 року близько 04.00 годині, повернувшись додому за адресою: АДРЕСА_1 , повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, почав висловлювати потерпілій ОСОБА_4 безпідставні вимоги передачі йому грошових коштів «на шляшку, на що отримав від останньої категоричну відмову. Після чого ОСОБА_6 з метою доведення злочинного умислу до кінця, діючи з корисливих спонукань, почав продовжувати висловлювати безпідставні вимоги ОСОБА_4 щодо передачі грошових коштів, під час чого з метою залякування та видачі грошей, почав застосовувати насильство у вигляді ударів кулаками у обличчя та ударів ногами у корпус тіла ОСОБА_4 . Після того, як потерпіла від ударів впала на підлогу, застосовуючи фізичну силу схопив рукою останню за волосся на голові та перетягнув до сусідньої кімнати, вирвавши при цьому жмут волосся, який відповідно висновку експерта №86 від 30 червня 2020 року походить з голови, може походити від ОСОБА_4 , та в подальшому кинув на диван, де липкою стрічкою заклеїв рот потерпілій, яка кричала від болю. В подальшому потерпіла ОСОБА_4 втратила свідомість та залишилась лежати на дивані. Коли ОСОБА_4 прийшла до тями близько 11 годині дня, ОСОБА_6 продовжив висловлювати потерпілій ОСОБА_4 безпідставні вимоги передачі йому грошових коштів.

Даними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження, згідно висновку експерта №122 від 28 січня 2020 року у вигляді закритої травми грудної клітини: переломів передніх відрізків ІІ, Х і ХІ-го ребер зліва без зміщення, які кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, гематоми м`яких тканин та синців шкіри обличчя, закритого перелому кісток носу, які кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; гематом м`яких тканин верхньої правої кінцівки та правої молочної залози, які кваліфікуються, як у своїй сукупності, так і кожна окремо, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вказані дії пов`язані з вимогою передачі грошових коштів та застосування фізичного насильства небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_4 сприймала, як реальну загрозу для свого життя.

09 березня 2021 року між обвинуваченим ОСОБА_6 та прокурором ОСОБА_3 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України.

Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.2 ст.125 КК України, ч.3 ст.189 КК України, та покарання, яке повинен понести ОСОБА_6 , а саме, за ч.2 ст.125 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч.3 ст.189 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України - у виді позбавлення волі з конфіскацією усього майна, належного обвинуваченому на праві власності. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією усього майна, належного обвинуваченому на праві власності.

Відповідно п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою провину у вчинених діяннях, підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості між ним та прокурором, просив її затвердити і призначити йому узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні вказав, що угода про визнання винуватості була укладена в його присутності, при укладенні угоди дотримано вимоги законодавства, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання, цивільний позов в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації до обвинуваченого про відшкодування витрат, понесених державою на лікування потерпілої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, просив задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_5 просили затвердити угоду та призначити покарання визначене угодою, цивільний позов просили задовольнити

Вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового провадження про можливість затвердження угоди, суд приходить до наступного.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора, підозрюваного або обвинуваченого у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за епізодом №1 за ч.2 ст.125, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; за епізодом №2 -за ч.3 ст.189 КК України як вимагання передачі чужого майна, поєднане з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи.

Згідно ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.189 КК України, відноситься до тяжкого злочину. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.

Обвинувачений свою вину у скоєнні злочинів визнає. Встановлено, що укладення угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості є добровільним. Зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Суд також вважає, що обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання винного, дані про його особу, характер кримінального правопорушення та інші обставини цілком враховані угодою про визнання винуватості і знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранні.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 , і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

У кримінальному провадженні прокурором в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування витрат, понесених державою на лікування потерпілої ОСОБА_4 внаслідок вчинення кримінального правопорушення, розмір яких склав 9926,84 грн.

Відповідно до положень п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Зокрема, частиною 3 статті 128 КПК України передбачено, що цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через фізичний чи матеріальний стан, неповноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права.

З матеріалів провадження вбачається, що згідно довідки головного лікаря Полтавської обласної лікарні імені М.В. Скліфосовського від 17 липня 2020 року №04-04/1661, на лікування хворої ОСОБА_4 , яка знаходилась у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії та у відділенні торакальної хірургії ПОКЛ з 12 січня 2020 року по 24 січня 2020 року, що склало 12 ліжкоднів, витрачено 8141,76 грн., а також медикаменти та вироби медичного призначення згідно списку в сумі 1785,08 грн., а всього 9926,84 грн. (а.с.24, 25).

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» № 11 від 07 липня 1995 року, питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року.

За цих обставин, суд вважає позовну заяву прокурора такою, що підлягає до повного задоволення.

Крім того, потерпілою ОСОБА_4 по матеріалах кримінального провадження заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди на суму п`ятдесят тисяч грн. (а.с. 87-89).

Вирішуючи цивільний позов потерпілої, суд керується статтями 28, 128 КПК України, статтею 1167 ЦК України та постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (далі Постанова). При цьому суд виходить з установленого законом правила про те, що майнова шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Пред`явлений цивільний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю і стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.3 Постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У цивільному праві України застосовується система генерального делікту, відповідно до якої всяке заподіяння шкоди передбачається протиправним і тягне обов`язок причинителя відшкодувати цю шкоду, якщо тільки він не доведе свою правомочність на його заподіяння. Тобто обов`язок доказування відсутності моральної шкоди в даній справі покладений на відповідача.

У відповідності до вимог ст.128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов.

Обвинувачений ОСОБА_6 визнається винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125 КК України та за ч.3 ст.189 КК України, тобто як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та як вимагання передачі чужого майна, поєднане з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи.

В добровільному порядку збитки про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином не відшкодовувались.

Зважаючи на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд вважає доведеним і факт заподіяння потерпілій моральної шкоди, яка викликана сильним емоційним стресом через вчинення щодо неї протиправних дій та заподіянні їй тілесних ушкоджень, що на певний період порушило звичайний спосіб її життя, погіршило психологічний та фізичний стан, додало їй моральних страждань. Нею було потрачено багато часу та зусиль для відновлення попереднього стану, чого незважаючи на докладені зусилля, йому в повній мірі зробити не вдалось. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності та справедливості і вважає, що позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтава від 19 червня 2020 року тримання під вартою.

Строк покарання рахувати з 18 червня 2020 року.

Речові докази згідно п.3 ч.9 ст.100 КПК України підлягають знищенню після набрання вироком законної сили.

В ході досудового слідства по справі Полтавським науково-дослідним експертно-криміналістичним центру МВС України проведено судову біологічну експертизу № 86 від 30 червня 2020 року. Витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження в сумі 14,89 грн., на підставі ст.118 КПК України, включаються судом у процесуальні витрати і підлягають стягненню з обвинуваченого згідно з вимогами ч.2 ст.124 КПК України.

Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 475 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Угоду від 09 березня 2021 рокупо кримінальному провадженню № 0001347 про визнання винуватості укладену між прокурором Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_6 за участю захисника ОСОБА_7 - затвердити.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.3 ст.189 КК України та призначити узгоджене покарання:

- за ч.2 ст.125 України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

- за ч.3 ст.189 КК України із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з конфіскацією усього майна, належного обвинуваченому на праві власності.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначити у виді позбавлення волі на строк на 3 (три) роки з конфіскацією усього майна, належного обвинуваченому на праві власності.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту затримання з 18 червня 2020 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтава від 19 червня 2020 року тримання під вартою.

Цивільний позов прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування витрат, понесених державою на стаціонарне лікування потерпілої в загальному розмірі 9926,84 грн. задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави в особі Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації в рахунок відшкодування витрат, понесених на лікування потерпілої грошові кошти в розмірі 9926 (дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять шість) гривень 84 копійок та перерахувати вказану суму до Полтавського обласного бюджету за такими реквізитами: отримувач ГУК Полтав.обл/Полтавська/24060300, , банк отримувача Казначейство України, р/р UA4016001, код бюджетної класифікації: 24060300.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Знищити речові докази, які передані на відповідальне зберігання Полтавському РВП ПВП ГУНП в Полтавській області, розташованого за адресою: м.Полтава, вул.О.Пчілки,19-е, а саме: прозору липку стрічку скотч, з явними ознаками використання; два шматки волосся коричневого кольору, вилучені під час огляду місця події 14 лютого 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 ,

Стягнути з ОСОБА_6 витрати на проведення судової біологічної експертизи № 86 від 30 червня 2020 року в даному кримінальному провадженні в сумі 14 (чотирнадцять) гривень 89 копійок на користь Держави Україна в особі Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичним центру МВС України.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1