КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №370/74/20
Провадження №11-кп/824/866/2021 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 194 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

27 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів судового

засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Макарівським районним судом Київської області матеріали кримінального провадження №0000492 за апеляційними скаргами прокурора Макарівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Макарівського районного суду Київської області від 01 червня 2020 року щодо обвинуваченої

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Мостове Андрушівського району Житомирської області, українки, громадянки України, не заміжньої, не працюючої, яка має середньою освіту, раніше не судима, зареєстрована зa адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 194 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Макарівського районного суду Київської області від 01 червня 2020 року ОСОБА_9 визнано винною у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.194, ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання:
- за ч.2 ст.194 КК України - чотири роки позбавлення волі у кримінально - виконавчій установі закритого типу;
- за ч.1 ст.121 КК України - шість років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України засудженій ОСОБА_9 визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань - п`ять років шість місяців позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Строк відбування покарання засудженій ОСОБА_9 вказано обчислювати з 08.09.2019 року.
Засудженій ОСОБА_9 попереднє ув`язнення з 08.09.2019 року по 01.06.2020 року включно зараховано у строк покарання.
Стягнуто з засудженої ОСОБА_9 процесуальні витрати за проведені експертизи в сумі 10676.68 гривень до державного бюджету.
Залишено засудженій ОСОБА_9 запобіжний захід - тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, 08.09.2019 року близько 20.00 години обвинувачена ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , в стані алкогольного сп`яніння, будучи в неприязних відносинах зі своїм співмешканцем потерпілим ОСОБА_13 , діючи з умислом, спрямованим на знищення чужого майна, а саме - квартири за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом підпалу, також діючи з прямим умислом, маючи на меті спричинення невизначеної шкоди здоров`ю потерпілому ОСОБА_13 , з мотивів помсти, впевнилася, що за її діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та свідомо припускаючи їх настання, достовірно знаючи, що потерпілий ОСОБА_13 знаходиться в квартирі, підійшла до вхідних дверей до квартири, взяла з тумби в коридорі футболку сірого кольору, яку запалила за допомогою сірників, які мала при собі та кинула у квартиру через щілину між стіною та рамою дверей, після чого пішла з місця події.
Внаслідок умисних дій ОСОБА_9 , спрямованих на завдання шкоди майну, яке належить потерпілому ОСОБА_13 виникла пожежа, яка завдала шкоди майну, що знаходилося в приміщенні квартири та самому приміщенню квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Внаслідок умисних дій ОСОБА_9 спричинила потерпілому ОСОБА_13 термічні опіки полум`ям II-III ступеня площею 35% верхніх кінцівок, тулуба, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою, як небезпечні для життя.

На вирок суду першої інстанції прокурором Макарівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_8 та обвинуваченою ОСОБА_9 подано апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, просив вирок Макарівського районного суду Київської області від 1 червня 2020 року стосовно ОСОБА_9 скасувати у частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч.1 ст. 121 КК України та призначити покарання: за ч. 2 ст. 194 КК України - чотири роки позбавлення волі; за ч.1 ст. 121 КК України - шість років позбавлення волі. Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України засудженій визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - шість років позбавлення волі. Зарахувати у строк покарання, строк попереднього ув`язнення з 08.09.2019 року по 01.06.2020 року включно та строк покарання обчислювати з дати ухвалення вироку. Виключити з вироку визначення типу установи
Посилаючись на положення ч. 1 ст. 70 КК України та п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», прокурор вказує на те, що суд першої інстанції, застосовуючи принцип часткового складання покарань, повинен був призначити остаточне покарання в усякому разі більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини, тобто більше шести років позбавлення волі (призначене покарання за ч. 1 ст. 121 КК України), натомість суд призначив покарання (5 років шість місяців позбавлення волі), яке є меншим від найбільш суворого і суперечить як вимогам ст. 70 КК України, так, і самому принципу часткового складання. Відтак, на переконання апелянта, призначене засудженій покарання не відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок неправильного його застосування (ст. 413 КПК України), висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності (ст. 411 КПК України), що в результаті призвело до невідповідності призначеного судом покарання, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого оскільки за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість (ст. 414 КПК України).
Крім цього прокурор вказує на те, що суд правильно здійснив зарахування у строк покарання, попереднє ув`язнення з 08.09.2019 року по 01.06.2020 року включно, натомість, строк відбування покарання засудженій визначив обчислювати з 08.09.2019 року, однак, на думку апелянта, з вироку суду не зрозуміло, чому строк відбування покарання слід відбувати саме з 08.09.2019, оскільки вироком не встановлений факт, дата початку і строк попереднього ув`язнення.
На переконання апелянта, суд першої інстанції допустив помилку у тому, що зарахував строк попереднього ув`язнення у строк покарання, і в той же час з дати попереднього ув`язнення, ухвалив обчислювати строк відбування покарання, тобто допустив подвійне зарахування одного і того ж строку, - з 08.09.2019 року по 01.06.2020 року, а відтак, за доводами прокурора, і з цих підстав вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, внаслідок порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок неправильного його застосування(ст. 413 КПК України).
Крім цього, на думку прокурора, з вироку слід виключити твердження суду про відбування покарання засудженою у кримінально-виконавчій установі закритого типу, оскільки типи установ не складаються при призначенні покарань за сукупністю, а їх визначення не є компетенцією суду і не регулюються вимогами КПК України.

До початку апеляційного розгляду відповідно до вимог ч. 3 ст. 403 КПК України, прокурором подано зміни до апеляційної скарги, в яких апелянт просить вирок Макарівського районного суду Київської області від 01 червня 2020 року, яким ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 121 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що у зв`язку із відсутністю у матеріалах провадження технічних носіїв, на яких зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, а саме: від 28.01.2020, від 03.03.2020, від 08.05.2020 під час яких допитувалися потерпілий та свідки, на думку прокурора, такі порушення вимог кримінального процесуального закону відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України є підставою для скасування вироку Макарівського районного суду Київської області від 01 червня 2020 року і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції, та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог обвинувачена зазначає, що прокурори у кримінальному провадженні її , шляхом обману вимусили визнати вину, пояснивши їй, що у разі признання нею вини, вона одразу після судового засідання зможе піти додому.
Крім того, обвинувачена зазначає, що не погоджується з кваліфікацією її дій за ч. 1 ст. 121 КК України, так як потерпілий, який є її співмешканцем, в судовому засіданні пояснив, що він сам винний в тому, що сталося, оскільки був в стані алкогольного сп?яніння.
Окрім цього, обвинувачена ОСОБА_9 звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що вона сама виховує двох дітей, яким 3 і 8 років, ніколи не притягувалась до кримінальної відповідальності, тому призначене їй покарання є занадто суворим.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора, яка підтримала змінену та доповнену апеляційну скаргу прокурора, просила вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, а також не заперечувала проти задоволення прохальної частини апеляційної скарги обвинуваченої, разом з тим, не погодилась з доводами апеляційної скарги обвинуваченої; пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченої та просив її задовольнити з наведених в ній підстав, та фактично не заперечував проти задоволення зміненої апеляційної скарги прокурора, адже, в ній ставиться питання про допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог КПК України, які є безумовною підставою для скасування вироку; пояснення обвинуваченої, яка повністю підтримала позицію захисника; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги зі змінами та доповненнями прокурора та часткового задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, зважаючи на наступне.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Зокрема, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Статтею 409 КПК України передбачені підстави для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, а саме: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно зі статтею 129 Конституції України гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією з основних засад судочинства. Зазначений конституційний припис покладає на суд обов`язок здійснювати повне фіксування судового процесу технічними засобами, оскільки саме за умови такого фіксування судового процесу гарантується конституційне право кожного на судовий захист, а також забезпечуються законність та інші основні засади судочинства.
Відповідно до ч. 5 ст. 27 КПК України під час судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому КПК України.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим.
Відповідно до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду України від 24.11.2016 року № 5-1кс(15)16) «Неповне фіксування технічними засобами провадження у суді не веде до автоматичного скасування вироку, при цьому слід оцінювати значимість незафіксованих процесуальних дій у відповідності із ст. 412 КПК України, зміст цієї норми із сполучником «або» вказує на те, що з ряду перелічуваних понять «журнал судового засідання», «технічний носій інформації» для визнання істотності порушення вимог закону достатньо тільки одного з них.
Крім того, Суд звертає увагу на те, що у статті 412 КПК законодавець визначив, що невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Отже, системно-структурний аналіз зазначених норм КПК свідчить, що для з`ясування питання про те, як неповне фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів вплинуло на законність ухваленого судом рішення, необхідно виходити із «рівня істотності» відхилень від вимог норми кримінального процесуального права.
При перевірці доводів апеляційної скарги прокурора, встановлено, що під час судового провадження було порушено вимоги ст. 107, 108 КПК України щодо повного фіксування судового провадження.

Так, посилаючись на допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог КПК України, прокурор вказує про відсутність у провадженні технічних носіїв, на яких зафіксовано судовий розгляд в суді першої інстанції, зокрема, за 28.01.2020 р., 03.03.2020 р. та 08.05.2020 р.

При перевірці матеріалів кримінального провадження було встановлено, що у матеріалах кримінального провадження на робочій копії аудіозапису судового розгляду відсутня фіксація судового засідання за 28.01.2020, 03.03.2020 та 08.05.2021 року, в зв`язку з чим апеляційним судом до Макарівського районного суду Київської області направлено лист про витребування архівної копії аудіозапису вказаних судових засідань. З надісланого Макарівським районним судом Київської області листа від 19.05.2021, вбачається, що надати аудіозапис судового засідання за 03.03.2020 р. не являється можливим у зв`язку з його відсутністю, разом з тим, до листа було долучено резервну копію технічного запису із звукозаписом судових засідань від 28.01.2020 та 08.05.2020.

З журналу судового засідання від 03.03.2020 (т. 1 а.с. 54-57), вбачається, що 03.03.2020 було проведено судове засідання, в якому було допитано потерпілого ОСОБА_13 , проте, технічний запис даного судового засідання відсутній, а показання потерпілого, викладені у журналі судового засідання є неповними та некоректно записаними.

Відсутність аудіозапису судового засідання за 03.03.2020 р. позбавляє апеляційний суд можливості перевірити перебіг судового провадження в суді першої інстанції, в тому числі перевірити доводи апеляційної скарги обвинуваченої з приводу неправильно викладених у вироку показань потерпілого та неправильної, на думку обвинуваченої, кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 121 КК України.
У відповідності до вимог п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь - якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Отже, судом першої інстанції допущені порушення вимог кримінального процесуального закону, які колегія суддів не може виправити, використовуючи свої повноваження, на що вірно вказує прокурор в апеляційній скарзі, що є підставою для скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, у відповідності до вимог п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому, доводи апеляційної скарги прокурора Макарівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_8 про неправильність призначення судом першої інстанції остаточного покарання на підставі вимог ст. 70 КК України із застосування принципу часткового складання покарань (яке в усякому разі має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини), подвійне зарахування судом першої інстанції строку попереднього ув`язнення обвинуваченої у даному кримінальному провадженні а також, безпідставність зазначення судом першої інстанції типу кримінально - виконавчої установи, як і доводи обвинуваченої щодо неправильної кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 121 КК України та суворості призначеного покарання, мають бути перевірені судом першої інстанції при новому розгляді кримінального провадження, за наслідками якого з дотриманням вимог кримінального процесуального і кримінального закону належить прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

З приводу клопотання прокурора слід зазначити, що, подаючи зміни до апеляційної скарги, де ставилось питання про скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, прокурор одночасно подав клопотання про обрання обвинуваченій ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою було продовжено судом першої інстанції до вступу вироку в законну силу, і в разі скасування вироку виникає потреба в обранні щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу. Тож прокурор вказав, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, при цьому зазначає про ризик, який передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжує існувати, а саме, обвинувачена схильна до спроб незаконного впливу на потерпілого, свідків, експерта у цьому кримінальному провадженні, при цьому обґрунтовує, тим, що згідно характеристики №328 від 08.02.2019, виданої Маковищанською сільською радою Макарівського району Київської області, якою встановлено що ОСОБА_9 за час проживання в с.Маковище, зарекомендувала себе з негативної сторони, на її поведінку постійно надходили усні скарги від сусідів, остання зловживає алкогольними напоями, участі в громадському житті села не приймає. Злочин вчинила в стані алкогольного сп`яніння, не працює, не заміжня, не має міцних соціальних зв`язків, крім цього, потерпілий неодноразово звертався до голови сільської ради із скаргами на побиття його ОСОБА_9 .

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_12 , заявив клопотання про зміну обвинуваченій ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на міцні соціальні зв`язки обвинуваченої, наявність у останньої постійного місця проживання та недоведеність прокурором існування ризиків, на які він посилається у клопотанні.

Вимогами чинного кримінального процесуального закону України не визначено процедуру і строки щодо зміни, продовження чи обрання запобіжного заходу після скасування судового рішення і призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, тому вирішуючи питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_9 у зв`язку із скасуванням вироку, апеляційний суд виходить з вимог ст. 8, 9, 12, 176-178, 331 КПК України, ст. 29 Конституції України, якими передбачено, що «ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за мотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом».
Наведені конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканність, поєднуються з такими ж вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини.
З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ухвалою слідчого судді Макарівського районного суду Київської області від 10.09.2019, до обвинуваченої ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Неодноразово ухвалами суду продовжувалася обвинуваченій дія запобіжного заходу. В тому числі ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 08.05.2020 продовжено обвинуваченій ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 06.07.2020.

До закінчення вказаного строку, судом був постановлений вирок суду, а саме, 01.06.2020, яким до набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_9 у виді тримання під вартою залишено без змін.

В силу ст. 183 КПК України, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно вимог ст. 177 КПК України, - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
На даному етапі апеляційного розгляду колегія суддів не має повноважень висловлюватись щодо доведеності чи недоведеності вини, правильності юридичної кваліфікації дій обвинуваченої, тощо, тобто тих питань, які слід вирішити за результатами апеляційного розгляду.
Тому колегія суддів зазначає, що ОСОБА_9 , згідно обвинувального акта, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 121 КК України. При цьому, санкцією ч. 2 ст. 194 КК України передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, за ч. 1 ст.121 КК України передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, що в свою чергу свідчить про те, що остання, перебуваючи на волі та будучи обізнаною про суворість передбаченого законом покарання, може незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта у цьому кримінальному провадженні, чи ухилитися від явки до суду, що вказує на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК Українипродовжують існувати.

Крім цього, колегія суддів враховує і дані про особу обвинуваченої, зокрема, те, що ОСОБА_9 не одружена, не працює, згідно характеристики №328 від 08.02.2019, виданої Маковищанською сільською радою Макарівського району Київської області, ОСОБА_9 за час проживання в с.Маковище, зарекомендувала себе з негативної сторони, на її поведінку постійно надходили усні скарги від сусідів, остання зловживає алкогольними напоями, тобто є соціально неадаптованою особою, без родинних зв`язків, які могли б слугувати запорукою та запобіганням вчинення нею нових злочинів, згідно матеріалів провадження, веде антисоціальний спосіб життя. Будь - які дані про те, що за станом здоров`я обвинувачена ОСОБА_9 не може триматись під вартою в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Відтак, наведені прокурором в клопотанні підстави для обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання та в подальшому продовження строку дії запобіжного заходу на даний час не змінилися, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість клопотання захисника про зміну обвинуваченій запобіжного заходу.
Враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини щодо неприпустимості тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, з метою попередження ризику незаконного впливу на потерпілого та свідка в цьому ж кримінальному провадженні, враховуючи особливості апеляційного розгляду, передбачені главою 31 КПК та обмежені можливості щодо повноцінного розгляду і вирішення цього питання в межах процедури апеляційного перегляду, колегія суддів вважає за необхідне обрати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, мінімально необхідний для вирішення вказаного питання судом першої інстанції, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 днів, оскільки застосування більш м`якого виду запобіжного заходу не може дати гарантії про виконання ОСОБА_9 процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. 331, 376, 404, 405, 407, 412, 415, 418 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора Макарівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_8 - задовольнити, апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Макарівського районного суду Київської області від 01 червня 2020 року щодо ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 121 КК України - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_12 про зміну обвинуваченій ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора Макарівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_8 задовольнити.

Обрати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України строком на 60 днів, а саме по 24 вересня 2021 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4