Провадження №1-кп/359/780/2020
У Х В А Л А
19 лютого 2021 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

під час судового розгляду кримінального провадження №0001773, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.09.2020 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в :
У провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

До початку судового засідання прокурор подав до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому. Обвинувачений подав клопотання про заміну тримання під вартою на домашній арешт. Захисник обвинуваченого подав заперечення на клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу та клопотання про зміну запобіжного заходу.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, та зазначив, що ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, які враховувались при обранні запобіжного заходу, продовжують мати місце.

Обвинувачений підтримав своє клопотання та просив замінити йому запобіжний захід, оскільки він є єдиною особою, на утриманні якого перебуває хвора мати пенсійного віку, мети ухилення від кримінальної відповідальності він не має, ризики, наведені прокурором є необґрунтованими.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти продовження обвинуваченому строку тримання під вартою і просив змінити його на домашній арешт в нічну пору доби, оскільки відсутні підстави вважати, що обвинувачений буде перешкоджати розгляду кримінального провадження. Крім того, вважав, що прокурором не доведено факти можливості незаконного впливу на свідків та потерпілу, враховуючи, що усі свідки вже допитані та потерпіла сама висловлювалась щодо необхідності зміни обвинуваченому запобіжний захід.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до висновку щодо недоцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (ч. 3 ст. 199 КПК України).

Частина 5 ст. 199 КПК України зобов`язує суд відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» разом із Конвенцію про права людини і основоположних свобод застосовується судами як джерело права, стосовно підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, яке ґрунтується на презумпції, що після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням позбавлення волі, а тому судовим органам потрібно надати інші пояснення продовження тримання особи під вартою. Більше того, підстави подальшого тримання під вартою повинні бути чітко вказані національними судами («Єлоєв проти України», «Харченко проти України», п. 99).

Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (справа «Боротюк проти України», п. 61). У п. 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинний зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Як вбачається з клопотання, позиція прокурора зводиться до того, що передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України продовжують існувати та не змінилися.

Зокрема тяжкістю можливого покарання прокурор обґрунтовує ризик переховування.

Як зазначалося, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою. У справі «Ноймайстер проти Австрії» ЄСПЛ констатував, що ризик втечі неминуче зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, оскільки строк тримання може бути вирахуваний із строку позбавлення волі, який може очікувати особа, якщо її визнають винною, що зменшує спокусу втечі.

Обвинувачений тримається під вартою з 29 вересня 2020 року. Станом на дату постановлення ухвали, були допитані усі свідки по справі, а отже перестав існувати ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України в частині незаконного впливу на свідків. Потерпіла ОСОБА_6 не допитана судом, однак вона сама подавала клопотання про заміну обвинуваченому (її сину) запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який домашній арешт у зв`язку з її віком та для догляду за нею (а.с.51), а тому суд не вбачає наявності зі сторони ОСОБА_4 ризику незаконного впливу на потерпілу.

Суд, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України; його вік та стан здоров`я, а саме, що обвинувачений є інвалідом 2 групи загальне захворювання, міцність соціальних зв`язків у місці його проживання, він має постійне місце проживання, яке співпадає з місцем реєстрації, проживає разом з матір`ю ОСОБА_6 пенсійного віку, яка є потерпілою по справі та наполягає на обранні її сину запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, до взяття під варту не був офіційно працевлаштований, раніше не судимий, вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Та задовольнити клопотання обвинуваченого та захисника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу та застосувати щодо ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід, а саме домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

У відповідності до ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий: негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово; 2) негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Керуючись статтями 176-178, 181, 183, 194, 202, 331, 372, ч.ч.1,2 ст.376, 392 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання прокурора Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

Змінити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, з середньою освітою, розведеного, офіційного не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт строком на 60 днів, тобто з 19 лютого 2021 до 19 квітня 2021 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

- заборонити залишати фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період з 22.00 год. до 06.00 год. наступного дня;

- прибувати до суду та Бориспільської місцевої прокуратури за першою вимогою відповідних посадових осіб;

- не відлучатися з місця постійного проживання, а саме з міста Києва без дозволу суду;

- повідомляти суд, залежно від стадії кримінального провадження про необхідність зміни свого місця проживання;

- в разі наявності, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

ОСОБА_4 негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Термін дії ухвали становить до 19 квітня 2021 року включно.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено 22.02.2021 року о 08.30 год.

Суддя ОСОБА_1