Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/284/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 307 (229-1) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.02.2021, якою засудженому

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Новгородка, Кіровоградської області, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимому, по теперішній справі

- 06.12.2016 Ленінським районним судом м. Курськ Російської Федерації за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228-1 КК Російської Федерації до 7 років позбавлення волі. За ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17.09.2018 вказаний вирок приведено у відповідність із законодавством України та вважати засудженим за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 68 КК України на 7 років позбавлення волі. За ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.04.2020 засудженому зараховано в строк відбування покарання час перебування під вартою з 25.05.2016 по 17.12.2016 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме: 6 місяців 22 дні,
відмовлено в задоволенні його клопотання про застосування до нього умовно - дострокового звільнення.

За участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_6 26.01.2021 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда із заявоюпро умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.02.2021 у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання - відмовлено.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції вказав на те, що засуджений ОСОБА_6 хоч і відбув вже більше трьох чвертей строку покарання, призначеного за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, але його поведінка за весь час відбування покарання не є взірцевою, не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказує на те, що процес його виправлення та перевиховання є стабільним і послідовним, а також досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.
Засуджений ОСОБА_6 ,не погоджуючись з таким рішенням суду, у своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та застосувавши ст. 81 КК України, звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував тих обставин, що він за час відбування покарання в умовах ДУ «Кропивницька ВК (№6)» порушень встановленого режиму відбування покарання не допускав, займається суспільно-корисною працею, працює на виробництві установи, а саме: в дільниці з виготовлення бетонних виробів у цеху по виготовленню цвяхів та піддонів, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, залучається до робіт без оплати праці та на даний час відпрацював 32 годин, а також бере участь у роботі самодіяльних організацій та в реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія».
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, як законну та обґрунтовану, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Так, згідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не сам факт відбуття визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання, а саме виправлення засудженого.

Як наголошено в роз`ясненнях, викладених у пунктах 2 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», головною умовою для прийняття рішення суду про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

З характеристики на засудженого ОСОБА_6 (а.м.к. 9-10) вбачається, що останній за час відбування покарання неодноразово (28 разів) порушував встановлений порядок відбування покарання. Порушення виражалися у наступному: не виконував команду «Відбій», за міжкамерний зв`язок, перебував на спальному місці в непередбачений розпорядком дня час, паління у невідведеному для цього місці, відмова від роботи (покинув робоче місце), виражався грубою нецензурною лайкою в бік адміністрації установи, не виходив на вечірню перевірку, за зберігання заборонених речей, за які він отримував догани, суворі догани, поміщався на 3,5,6,15 діб до карцеру та на 15 діб до ДІЗО.

Крім того, на засіданні адміністративної комісії Кропивницької ВК (№6) розглядалося питання заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі, де ОСОБА_6 відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення (протокол № 15 від 16.07.2020.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Разом з тим, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та покладених на засудженого обов`язків, а також чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.

Тобто, висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

Проте, як вбачається з матеріалів клопотання, поведінка засудженого ОСОБА_6 за значно більший проміжок часу відбування покарання, а саме більше ніж 3 роки, не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказувала на те, що останній став на шлях виправлення.

Отже, за вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо недостатності підстав вважати, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення і довів це своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції не врахував, що він не порушує режиму утримання та став на шлях виправлення, колегія суддів вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та не дають достатніх підстав для задоволення його клопотання, оскільки останній своєю поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання не довів своє виправлення, а тому потребує подальшого контролю з боку адміністрації установи виконання покарань.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 , а тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.02.2021, якою засудженому ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні його клопотання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 . З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2