Справа № 686/4271/21
Провадження № 1-кс/686/2518/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , потерпілого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із скаргою, в якій просив скасувати постанову слідчого СВ Зарічанського ВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області від 19 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0002895 від 16.06.2019. В обґрунтування доводів скарги зазначив, що оскаржувана ним постанова слідчого, якою було закрито кримінальне провадження № 0002895, є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 скаргу підтримав, наполягав на її задоволенні.

Слідчий, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду скарги, у судове засідання не з`явився, відповідно до ст. 306 ч.3 КПК України це не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення потерпілого, дослідивши надані матеріали кримінального провадження № 0002895, вважаю, що скарга підлягає задоволенню, а постанову слідчого про закриття кримінального провадження слід скасувати з наступних підстав.

ХВП ГУНП в Хмельницькій області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002895 від 16.06.2019 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.304 КПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Ст. 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 92 даного кодексу обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора. На виконання даних вимог сторона обвинувачення в силу ст. 93 КПК України здійснює збирання доказів.

Виходячи зі змісту ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

Встановлено, що постановою слідчого СВ Зарічанського ВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 від 19 грудня 2019 року вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження (ст. 110 КПК України).

В мотивувальній частині вказаної постанови, обґрунтовуючи рішення про закриття кримінального провадження, слідчий послався на те, що в ході допиту потерпілий ОСОБА_3 пояснив, що доступ до гаражного приміщення, розташованого в гаражному масиві «Темп» по проспекту Миру у м. Хмельницькому є вільним у зв`язку із тим, що двері у приміщення не закриваються та нагляд за ним він здійснює періодично. Також вказано, що потерпілий не зміг надати точну та конкретну інформацію про викрадене майно та його цінність.
Однак вказані твердження суперечать змісту протоколу допиту потерпілого ОСОБА_3 від 17.06.2019. Так потерпілий повідомив, що гараж зачинається на врізні замки. Востаннє у гаражі ОСОБА_3 був 01.05.2019. Після цього, прийшовши до гаража 16 червня 2019 потерпілий виявив, що двері прикриті, але не зачинені. Також ОСОБА_3 вказав перелік викраденого майна із зазначенням його орієнтованої вартості. Вказав, що із гаража було викрадено: рулонні сітки загальною вартістю 2400 грн., роздаточну коробку вартістю 2000 грн., коробку передач вартістю 5000 грн., 2 металеві труби вартістю 750 грн., 2 домкрати вартістю 500 грн.; ключі трубні в кількості 4 шт. загальною вартістю 150 грн., насос погружний, гальмівний барабан вартістю 350 грн., кабель трьохметровий довжиною близько 150 м., акумулятор до автомобіля.
У судовому засіданні потерпілий також повідомив, що перелічив не усі речі, які були в нього викрадені, у ході допиту. Зазначив, що коли прийшов до гаража ІНФОРМАЦІЯ_1 , то виявив, що петлі із дверей зрізані, а самі двері притулені до входу у приміщення.
Отже, зміст постанови про закриття суперечить обставинам, встановленим в ході досудового розслідування.
Також слідчим суддею встановлено, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 0002895 слідчий не вжив заходів для встановлення та подальшого допиту можливих свідків кримінального правопорушення, зокрема не допитав власників сусідніх гаражів; не перевірив місця можливого збуту металобрухту та інструментів, металу (хоча у самій постанові йдеться про вжиття таких заходів, проте будь-які докази, які би підтверджували вказані обставини, у матеріалах кримінального провадження відсутні); не вжив заходів для отримання тимчасового доступу до операторів мобільного зв`язку для з`ясування телефонних номерів, на (з) які (яких) були здійснені вихідні (вхідні) дзвінки, їх дати, часу дзвінків, тривалість розмов, IMEI мобільного телефону, з якого здійснювались дзвінки та ІМЕІ мобільних телефонів, на які здійснювались дзвінки з базових станцій з координатами місця розташування гаражу.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що досудове розслідування проведено всебічно та повного, а тому висновок слідчого про закриття кримінального провадження, на думку слідчого судді, є передчасним та таким, що зроблений без належного з`ясування всіх обставин справи.
Окрім того, п. 2 ч. 1 ст.284 КПК України встановлює таку підставу закриття кримінального провадження як встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

В той же час, відповідно до норм діючого кримінального законодавства, склад злочину це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно-небезпечне діяння як злочинне. Враховуючи наведене вище, на думку слідчого судді, в постанові про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, слідчий повинен конкретизувати в діях яких саме осіб відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та вказати, які саме ознаки кримінального правопорушення та їх елементи (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна чи об`єктивна сторона) відсутні в діях саме цих осіб в даному випадку.

Закриваючи кримінальне провадження, слідчий зазначив, що що не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки складу діяння, передбаченого КК України, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній особі, а тому відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. Проте цей висновок є невірним та взаємовиключним з висновком слідчого про відсутність складу кримінального правопорушення з огляду на наступне.

Верховний Суд України у постанові від 24 грудня 2015 у справі № 5-221кс 15 зробив висновок про те, що специфіка встановлення малозначності діяння полягає в обов`язковій сукупності трьох умов:

1) формальна наявність у вчиненому діянні ознак складу злочину, передбаченого КК, тобто всіх тих передбачених у законі об`єктивних і суб`єктивних ознак, що у відповідній статті (частині статті) Особливої частини КК характеризують певний склад злочину. Діяння, яке не містить хоча б однієї ознаки складу злочину, не може визнаватись малозначним. Якщо істотність матеріальної (майнової чи фізичної) шкоди визначена безпосередньо в кримінальному законі шляхом закріплення конкретного розміру шкоди, яка має бути завдана при вчиненні відповідного злочину, то недосягнення цього рівня шкоди свідчить про відсутність у діях особи кримінальної протиправності, що унеможливлює звернення до частини другої статті 11 КК;

2) малозначне діяння не становить суспільної небезпеки, яка є типовою для певного злочину. Це виражається в тому, що воно не заподіює взагалі шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству чи державі, або заподіює їм явно незначну (мізерну) шкоду;

3) малозначне діяння не повинно бути суб`єктивно спрямоване на заподіяння істотної шкоди. Якщо існує невідповідність між фактично вчиненим малозначним діянням і умислом, спрямованим на заподіяння істотної шкоди, має наставати кримінальна відповідальність за замах на той злочин, який особа бажала вчинити.

Вказана позиція викладена і у постанові Верховного Суду у справі № 688/1553/19 від 30 вересня 2020 року.

Поняття істотної шкоди у контексті частини другої статті 11 КК носить оціночний характер, його зміст визначається оцінкою правозастосовними органами всіх конкретних обставин справи. Про оціночний характер шкоди можна говорити лише в тому випадку, коли законодавець у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини КК використовує загальні оціночні поняття: тяжкі наслідки, інші тяжкі наслідки (відносно визначені правові норми).

Якщо істотність шкоди знаходить своє чітке відображення у визначенні об`єктивних ознак того чи іншого складу злочину, тобто характер шкоди є фіксованим і не може оцінюватись на розсуд правозастосувача (абсолютно визначені правові норми), застосування кримінально-правової норми про малозначність виключається.

Відповідно до частини першої статті 185 КК предметом крадіжки є чуже майно. Цей злочин належить до злочинів з матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є суспільно небезпечні наслідки у виді шкоди майнового характеру. У пунктах 2 - 4 примітки до статті 185 КК конкретизовані (формалізовані, визначені) такі наслідки, тобто законодавцем встановлено їх мінімальний і максимальний розмір у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян.

Крадіжку, за яку передбачена кримінальна відповідальність (стаття 185 КК), слід відрізняти від дрібного викрадення чужого майна, як адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з якою таємне викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Системне тлумачення статті 51 КУпАП і статті 185 КК свідчить, що викрадення чужого майна, вартість якого на момент вчинення правопорушення перевищує 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, становить предмет злочину, передбаченого частиною першою статті 185 КК. Таким чином, поняття такої кримінально караної поведінки не є оціночним, воно формалізовано в законі, тобто визначено законодавцем за допомогою вартісних критеріїв.

Окрім того, слід звернути уваги слідчого на помилковість кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України з огляду на те, що воно вчинене із проникненням у володіння особи, а саме гаражне приміщення та враховуючи загальну вартість викраденого майна.

За таких обставин, прихожу до переконання, що постанова слідчого СВ Зарічанського ВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області від 19 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0002895 від 16.06.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, є незаконною, винесена передчасно, без з`ясування та перевірки всіх обставин кримінального провадження, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст.2, 9, 284, 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження задовольнити.

Скасувати постанову слідчого СВ Зарічанського ВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області від 19 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0002895 від 16.06.2019.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Хмельницького

міськрайонного суду ОСОБА_1